mj

Kiehuvalähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Kohdetunnus 82010003
Historiallinen; Lähde sijaitsee Alisesta Savijärvestä noin 8 km koilliseen metsämaastossa.
Lähteen koko on 120 x 100 x 30 cm. Ilmaa nousee lähteen pojasta poreilemalla, mistä nimi "kiehuva lähde". Ulkonäöllisesti, kuten myös ympäristönsä puolesta lähde on edustava muinaisjäännös.

Hakinharju 1 (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 82010004
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hakinharjun kaakkoispuolella, Lehijärven länsipäästä 600 - 700 m länteen. Asuinpaikka koostuu kahdesta löytöalueesta, jotka sijaitsevat noin 100 m päässä toisistaan. Läntisimmät löydöt ovat harjun juurelta hiekkaperäisestä maasta ja itäisimmät edellisistä 200 m Lehijärvelle päin, savensekaiseta maasta. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.
Maakaasuputki kulkee löytöalueiden välistä. Paikalla on tehty koekaivauksia vuonna 1984. Vuoden 2007 inventoinnissa keskityttiin tulevalle rinnakkaismaakaasuputkilinjalle, joka on nykyisen linjan länsipuolella. Löydöt näyttäisivät keskittyvän nykyisen 87,5 m korkeuskäyrän yläpuolella, mutta myös muualta on tehty löytöjä. Täällä maaperä näytti myös hiekkaisemmalta. Asuinpaikalle tehtiin yhteensä 19 pientä koekuoppaa maakaasuputken linjan mukaisesti kahteen riviin. Suurimmassa osassa koekuopissa maaperä oli kyntökerroksen alapuolella savea. Paikalta löytyi iskoksia ja palanutta savea, ei kuitenkaan ajoittavia löytöjä. On mahdollista, että kohteessa on kivikautinen asuinpaikka sekä jonkin verran myöhempiä löytöjä, mm. osa piistä voi olla historiallisen ajalta.
Maankäyttöhankkeeseen liittyneessä vuoden 2014 koetutkimuksessa muinaisjäännösalueen lounaisreunalla, ei havaittu säilynyttä muinaisjäännöstä.

Hakinharju 2 (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 82010005
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hakinharjun itäpuolella, Lehijärven länsipäästä noin 750 m luoteeseen peltoalueella.
Paikalla tehdyissä maakaasuputken rakentamiseen liittyneissä tutkimuksissa talteen saatu aineisto oli pari palaa nuorakeramiikkaa ja kvartsi-iskoksia.
Vuoden 2007 inventoinnissa keskityttiin tulevalle maakaasuputkilinjalle, joka on nykyisen linjan länsipuolella. Se on asuinpaikan ydinalueesta länteen. Metsäiselle rinteelle tehtiin 9 koekuoppaa. Koekuopasta nro 7 tuli palaneen luun kappale. Se tuli rakennusten lähelle tehdystä koekuopasta, joka ei osu linjalle. Maaperä oli tässä kohtaan sekoittuneen oloinen, esim. huuhtoutumiskerrosta ei ollut. Toinen löytö tuli pellolta pintapoiminnassa ja myös tänne tehtiin koekuopitusta. Lisää löytöjä tai rakenteita ei tullut.

Kukkumäki W (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Lehijärven länsirannalla, noin 170 m:n päässä rannasta viljelemättömässä peltosaarekkeessa. Kyseessä on noin 9 x 11 m laajuinen ja 1 - 1,5 m korkuinen luontainen moreenikumpare, jossa on pari kiinteää maakiveä. Kumpare on kauttaaltaan turpeen peitossa.
Kalmisto näyttäisi koekuoppien perusteella rajoittuvan kumpareen laelle. Koekuopissa noin 15 - 20 cm syvyydessä pinnasta oli tiuha, noin 35 - 40 cm vahvuinen kiveys. Kiveyksen, löytöjen ja kohteen topografian perusteella kysymyksessä on pieni polttokenttäkalmisto tai hautaröykkiö. Koekuopista löydettiin saviastian kylkipaloja ja palanutta luuta.

Kukkumäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Lehijärven länsirannalla, noin 150 m:n päässä rannasta peltojen ympäröimällä mäellä, joka eteläosastaan rajoittuu huvilatonttiin. Mäen laki on tasainen.
Mäen laen lounaisosasta löydettiin koekuopista maansekainen tiheä kiveys heti turpeen alta. Löytöinä saatiin saviastianpaloja, palanutta savea, kuonaa ja palanutta luuta.

Yli-Moijala (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösalue sijaitsee Lehijärven länsirannalla olevan Yli-Moijalan tilan pohjoispuolella. Muinaisjäännökset ovat viljellyllä peltoalueella tai peltoalueen ympäröimillä paikoilla.
Muinaisjäännösalue käsittää kaksi kuppikiveä, yhdeksän röykkiötä, polttokenttäkalmiston ja asuinpaikan sekä seitsemän hävitettyä röykkiötä. Muinaisjäännösalueen laajuus on ainakin 300 x 200 m.
Vuonna 2013 Yli-Moijalassa tehtiin maakaapelointihankkeen johdosta koekaivauksia kaapelilinjalla ja poistettavan ilmasähköjohdon ympärillä, mutta koekaivauksissa ei tehty mitään havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä tutkitulla alueella.

Raimaanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Lehijärven pohjoispuolella, Kevolan päärakennuksesta noin 70 m länsiluoteeseen. Peruskartan muinaisjäännösviiri on hieman paikan luoteispuolella. Mäki on ympäristöineen ruohoa kasvavaa laidunketoa.
Paikalle ei tehty koekuoppia vuoden 1985 inventoinnissa. Kohde on säilynyt ennallaan, paitsi että sinne on kasattu kivilohkareita. Paikalla on myös havaittavissa sen perunakuopan jäännös, jota kaivettaessa ensimmäiset löydöt tehtiin 1800-luvun lopulla.
Löydöt paikalta ovat mm. hopearisti, miekka, useita pronssisia rannerenkaita, pronssisormuksia ja helmiä sekä palanutta luuta.
Vuonna 2013 paikalla kaivettiin koekuoppia maakaapelointihankkeeseen liittyen poistettavien ilmasähköjohtojen pylväiden (2 kpl) ympärille juuri muinaisjäännösrajauksen ulkopuolelle. Koekuopista ei havaittu rakenteita tai kulttuurimaata.

Toukola 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Lehijärven pohjoispuolella, Toukolan päärakennuksesta noin 70 m kaakkoon heinää kasvavan joutomaan länsiosassa.
Kuppikiven koko on 1,3 x 1,1 m, kuppeja siinä on 16, jotka kaikki näkyvät selvästi. Suurimpien kuppien koot ovat 7 x 8 ja 6 x 8 cm, pienempien 5 x 6 ja 4 x 4 cm. Kuoppien syvyydet ovat keskimäärin 2 - 3 cm.
Kuppikivi on matala, lähes maan tasainen ja sitä on vaikea havaita tiheän pintakasvillisuuden seasta.

Kirkkomäki 1 (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kalmisto sijaitsee Lehijärven pohjoispuolella, Toukolan talon koillispuolella Kirkkomäessä.
Kalmiston laajuutta ei tunneta, mutta osa on hävitetty hiekanotossa. Paikalla suoritetuissa kaivaustutkimuksissa on löytöinä saatu mm. ihmisen pääkallon osa, värttinänpyörä, pronssiketjua ja emalihelmi.
Vuonna 2015 koordinaattipisteestä 100 metriä kaakkoon on löytynyt metallinetsinnässä rautakautinen miekantupenkenkäin (KM 40974, ks. alakohde). Se löytyi peltomullasta noin 10 cm syvyydestä.

Kirkkomäki 2 (82010013) (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Arkistolähteissä mainittu keskiaikaisen kirkon paikka on samalla Lehijärven pohjoispuolella olevalla Kirkkomäellä kuin ruumiskalmistokin, kohde Kirkkomäki 1. Kirkon tarkka paikka ei ole kuitenkaan tiedossa.

Savola (82010014) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Lehijärven pohjoispuolella, Savolan päärakennuksesta noin 70 m lounaaseen tasaisella pellolla.
A.O. Heikelin mukaan kivi on ensimmäinen Suomessa tunnetuksi tullut kuppikivi. Kiven koko on 1,8 x 1,3 m. Kuppeja on kahdessa ryhmässä yhteensä 8, ja ne ovat matalia. Kiven pinta on osittain turmeltunut, kun sen ylitse on ajettu koneilla tai kun se on luontaisesti rapautunut.

Torttolanmäki 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Lehijärven pohjoispuolella olevan metsikköisen Torttolanmäen itäreunalla, noin 10 m pellon reunasta eteläkaakkoon viettävällä rinteellä.
Kuppikivi on iso, leveimmillään se on 2,6 m, sen korkeus on 1,5 m. Kiven päällys on tasainen, ja siinä on kolme kuppia (6 x 7, 5 x 7 ja 6 x 7 cm, syvyydet 2 cm). Kuopat olivat vuonna 1985 paksun sammaleen peitossa.

Kauraa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapaikka sijaitsee Vanajanselän lounaisosassa olevan Kauraa -nimisen saaren keskellä. Saaren koko on noin 200 x 400 m. Rajapaikka on Hattulan Tenholan ja Hämeenlinnan, ent. Kalvolan Heinun kylien raja. Se on ollut myös Sääksmäen ja Hauhon kihlakuntien rajapaikka.
Hämeenlinnassa (ent. Kalvola) kohde 210010015.

Tenholan linnavuori (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Linnamäki sijaitsee Tenholan kartanosta 1,3 km kaakkoon. Sen laajuus on noin 540 x 100-240 m. Lakialueen pituus on 110 m ja suurin leveys on 25 m. Noustaessa pohjoisesta jyrkkärinteiselle mäelle on nähtävissä kaksi soravallia. Mäen laella, länsipuolella on kivistä rakennettu portti. Etelä- ja pohjoispäissä on myös portit. Mäeltä on näkymä Vanajanselälle ja aina Rapolan linnavuorelle sekä kaakkoon Aulangon näkötornille, jossa myös on ollut aikoinaan muinaislinna, asti. Linnamäen laelle on rakennettu 1960-luvulla puusta osa vallia, joka on nykyisin huonokuntoinen.
Tutkimuksissa mäen laelta on löydetty merkkejä erilaisista kivirakenteista, jotka näyttäisivät liittyvän rakennuksiin. Löydöistä, jotka tulivat esiin heti turpeen alta, valtaosa on saviastianpaloja. Muista löydöistä manittakoon palaneet ja palamattomat luiden kappaleet, palanut savi, rautakuona, helmen ja kaularenkaan katkelmat ym. Lisäksi paikalta on 1400- ja/tai 1500-luvuille ajoitettu käsikanuunan, arkebuusin tai falkonin kuula. Paikan keskiaikaiseen käyttöön viittaavat myös osa radiohiiliajoituksista, vaikka osa ajoituksista onkin rautakautisia. Linnavuoren luoteisrinteeltä on irtolöytönä kaksipiikkinen viskari (ks. alakohde; KM 42132),

Pirnes (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt ovat sijainneet Tenholan kartanosta 850 m etelälounaaseen olevan Lehtirannan tilan pihapiirissä. Lehtirannan tila on kivikkoisen harjanteen luoteispäässä.
Toinen röykkiö on sijainnut päärakennuksen paikalla. Sen perustuksia kaivettaessa löytyi viikinkiaikaista esineistöä. Toinen röykkiö on sijainnut päärakennuksesta 15 m koilliseen. Sekin on tuhoutunut myöhemmässä maankäytössä.
Vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä tehtiin pihan luoteisnurkassa olevaan kumpareeseen koekuoppa, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei siitä todettu. Vuonna 2006 maanomistaja löysi pihaltaan keihäänkärjen ja veitsen kaadetun puun kantoa ja juurakkoa peratessa. Maaperässä, joka on moreenia, ei näkynyt värjäytymiä. Tarkastuksen yhteydessä asiaa ei voinut tarkastaa, koska kannon kuoppa oli täytetty, tasattu ja kylvetty nurmelle. Esineet voivat viitata yhä jäljellä olevaan muinaisjäännökseen, tosin esineet ovat voineet joutua löytöpaikalleen pihan muokkaus- ja tasaamistöissäkin.

Ruskeenkärki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hautaröykkiö on sijainnut Vanajanselän itärannalla Ruskeankärki-nimisen metsäisen ja louhikkoisen harjun länsirinteellä Kivirinne-nimisellä huvilapalstalla.
Röykkiö on ollut aivan huvilarakennuksen pohjoispäädyn vieressä. Paikalla on todennäköisesti ollut kaksi ruumishautaa. Maastossa tällä kohtaa on vielä jäljellä joitakin isoja kiviä, joista maanomistajan mukaan kolme on maakiviä ja alkuperäisillä paikoillaan. Yhden kiven pinnassa on pari laakeaa kuopannetta, kuppia.
Annikki Helkiö toi syksyllä 1996 Museovirastoon saman vuoden heinäkuussa löytämänsä E-tyypin keihäänkärjen (KM 29712). Kärki on löytynyt maata kaivettaessa huvilan seinustalta noin 30 cm syvyydestä hiekan ja moreenin sekaisesta maasta. Elokuussa 1997 Annikki Helkiö löysi E-tyypin miekan väistimen talon koillispuolella olevasta rinteestä, joka on leikattu viistoksi ja laatoitettu kivillä. Esine oli laattakiven välissä noin 20 cm syvyydessä. Vaikka pihapiiriä on muokattu, muinaisjäännöstä voi hyvinkin olla vielä jäljellä kivikossa.

Käräjämäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Suontaan kartanosta noin 300 m luoteeseen on peruskartalla Käräjämäki-niminen paikka, jossa on kerrottu olleen 12 kivestä koostunut "käräjäympyrä". Mäki, kuten sen ympäristökin, on laidunmaastoa.
Ulkonäkönsä ja sijaintinsa perusteella paikka sopisi rautakautiseksi kohteeksi. Mäkeä on tutkittu koekuopin jonkin verran, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei ole havaittu. Kohde edellyttää lisätutkimuksia. Vaikka mäeltä ei vuosien 1985 ja 1999 inventoinneissa havaittu mitään esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa, maaston ja kuvauksen perusteella kyseessä saattaisi olla myös rautakautinen kalmisto. Maastossa
erottuu selvästi myöhemmän maankäytön merkkejä, muun muassa talousrakennuksen perustukset ja historiallisen ajan rakennusjätettä. Kohteen luonteen selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia.
Itä- ja länsipuolelta olevalta peltoalueelta, noin 50-100 metriä kohteelta itään sekä länteen, on tehty lokakuussa 2015 metallinilmaisinlöytöjä: rannerenkaan kappale, korvaputki ja miekan ponsi (KM 40844: 1-3), pyöreä kupurasolki, tasavartisen soljen katkelma ja ketjunkantaja (KM 40990: 1-3), tasavartinen solki ja kaksi rannerenkaan katkelmaa (KM 41014: 1-3) sekä hopearaha (Heinrich II, 1002-1024) ja hakanen (KM 41186:1-2). Löytötietojen mukaan osa esineistä löytyi itäisellä peltoalueella sijaitsen kivikasan läheisyydestä. Esineiden löytösyvyys olin noin 5-20cm.

Vesitorninmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Suontaan kartanosta noin 200 m etelään ja kartanon vesitornista noin 17 m pohjoisluoteesen on rautakautisen ruumishaudan löytöpaikka.
Haudasta on mm. kaksi rautamiekkaa, tuppipuukko, kaksi soikeaa kupurasolkea, ihmisen reisiluuta ym. Haudan tutkija pitää mahdollisena, että hauta on osa laajempaan kalmistoa, mutta havaintoja muista haudoista ei kuitenkaan ole. Maanomistajan mukaan mahdollisesti samalta paikalta olisi 1930-luvulla löydetty hopeakoristeinen keihäänkärki, ja maaston perusteella kyseessä on todennäköinen
kalmisto.
Maastoa on selvästi muokattu ja mahdollinen muinaisjäännös on saattanut osaksi tuhoutua. Kohteen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia. Paikalla kasvaa tiheää kuusikkoa.

Suontaan kartano 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Suontaan kartanon päärakennuksesta noin 240 m itään on kaksi kuppikiveä ja yksi tai kolme mahdollisesti rautakautista röykkiötä. Muinaisjäännökset ovat viljellyllä peltoalueella noin 10 m etäisyydellä toisistaan.
Luoteisesta, pienemmästä saarekkeesta on 1964 todettu kaksi kuppikiveä ja todennäköinen hautaröykkiö. Saarekkeen reunassa olevasta paljastumasta löydettiin vuonna 1999 saviastianpaloja. Muinaisjäännöksiä saattaa olla myös saarekkeesta kaakkoon olevassa metsäisessä kalliopaljastumassa ja pellon luoteisreunassa kohoavassa kumpareessa.

Hinnonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Lepaanvirran eteläosan länsipuolella olevalta Hinnon- eli Surmanmäeltä on runsaasti rautakautiseen ruumiskalmistoon liittyviä löytöjä, miekkoja, pronssiketjua, pronssisia rannerenkaita, kupurasolkia, keihäänkärkiä ym. Löydöt ovat noin 250 x 200 m laajuiselta, mutta niiden tarkkoja löytöpaikkoja ei kuitenkaan tiedetä.
Vuoden 1999 inventoinnissa löydettiin pellolta keramiikka, palanutta luuta ja kvartsia. Pellon koillisosassa on viljelemätön alue, joka vaikuttaa koskemattomalta, ja siellä voikin olla vielä eheää muinaisjäännöstä jäljellä.
Pellosta on raivattu runsaasti kiviä eri aikoina ja todennäköinen kalmisto on
pahasti tuhoutunut, ja sen luonteen ja säilyneisyyden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia. Kalmiston luonteen ja säilyneisyyden selvittäminen edellyttää lisää tutkimuksia.
Syksyllä 2013 Hinnonmäellä ja sen lähistöllä tehtiin sähkölinjan maakaapelointihankkeeseen liittyen tarkkuusinventointi, jonka yhteydessä Hinnonmäen muinaisjäännösalueeseen kuuluvan pellon eteläosan pintapoiminnassa löydettiin kivikautiseen asuinpaikkaan viittavia kvartsi-iskoksia.
Vuonna 2014 kalmiston luoteispuolisesta pellosta, noin 240 metriä rajauksesta luoteeseen löytyi metallinilmaisimella historiallisen ajan koriste-esine, luonnollisen kokoinen sisilisko, jonka vatsapuolella on kiinnitysruuvi (ei talletettu kokoelmiin).

Pekkanen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt, joita on ollut 8 ja joista yksi on tutkittu, sijaitsevat Vanajanveden Vihdinvirran itäpuolella siten, että yksi on kesähuvilan pihapiirissä ja muut lähistöllä metsämaalla noin 100 m matkalla. Metsässä olevat röykkiöt ovat pelkästään kivistä kasattuja ja saattavat liittyä olla pellon tai kasken raivaukseen. Paikalle johtaa Pekkasentieltä kääntyvä Vilhontie.
Vuonna 1949 tutkittu röykkiö oli maansekainen. Se oli röykkiöistä eteläisin, sijaiten kesämökin pihan vieressä joutomaalla. Vuoden 1985 inventoinnissa tuosta röykkiöstä ei havaittu olevan enää mitään jäljellä. Röykkiöstä oli aikaisemmin maantasoituksessa löydetty keihäänkärki ja kaksi putkikirvestä. Vuoden 1999 inventoinnissa alueelta löydettiin kolme röykkiötä lisää. Tuolloin paikka vaikutti hyvin säilyneeltä.
Vuoden 2023 inventoinnissa piha-aluetta ei tarkastettu, muuten kohde oli ennallaan. Röykkiöiden tai kiveysten koordinaatteja ei mitattu tarkemmin. Kohteen luonteen ja todellisen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia.

Puutarhaopisto NNW (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi maansekaista röykkiötä sijaitsee Lepaan puutarhaopistolta vajaa puolikilometriä pohjoisluoteeseen, välittömästi Mäenpääntien etelä-, kaakkoispuolella olevalla viljelemättömällä rinteellä pellon reunassa. Toista röykkiötä on löytöjen perusteella (saviastianpaloja, palanutta savea ja palanutta luuta) pidetty mahdollisena hautana. Röykkiöiden luoteispuolella on pientaloja.
Kohde liittyy suurella todennäköisyydellä pohjoispuoliseen Mäenpään rustholliin, joka on tutkimushistoriallisista toistaiseksi erillisenä kohteena - Mäenpää (1000043873). Mäenpään historiallisella asutuksella voi olla suora asutushistoriallinen jatkumo rautakaudelta. Alueiden välisen tien pohjoislaidan kaapeliojan valvonnassa ei 2021 havaittu kulttuurikerrosta. Vuoden 2023 inventoinnissa röykkiöiden koordinaattipisteet mitattiin. Kummut olivat edelleen hyvässä kunnossa, nykyaikaisen maankäytön häiritsemättömiä.

Anttila 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöalue sijaitsee Suotaalanlahden rannassa Anttilan talon kaakkoispuolella olevalla ns. Katinkivenpellolla. Kohde on maisemallisesti edustava ja melko hyvin säilynyt nuoremman rautakauden röykkiökalmisto, joka on osa valtakunnallisesti merkittävää rautakauden kalmistojen kokonaisuutta alueella.
Röykkiöt ovat noin 150x60 m:n laajuisella alueella. Alun perin röykkiöitä on ollut kymmenkunta. Niistä kuusi on kokonaan jäljellä, yksi osittain ja loput on raivattu pois tutkimusten jälkeen. Tutkituista röykkiöistä on löydetty saviastianpaloja, luita ja kalanjätettä sekä mm. viikinki- ja ristiretkiaikaan ajoittuva miekan katkelma ja pronssikorujen katkelmia.

Antiala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Antialanniemen länsiosassa noin 150 x 150 m:n laajuisella alueella viljellyn peltoalueen keskellä on seitsemän rautakautista röykkiötä ja ajoitukseltaan epämääräinen kiviriutta (kooltaan 50x3-4 m).
Samantapaista kiveystä on myös todettu edellisestä 50 m koilliseen. Kiveykset liittyvät todennäköisesti viljelyyn ja saattavat ajoittua jo rautakaudelle.
Röykkiöiden päälle on kasattu kiviä pellolta. Röykkiöistä on tutkimuksissa löydetty kansainvaellusajan esineistöä.

Myllymäki (82010036) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Retulansaaren itäosassa sijaitsevan Myllymäen muinaisjäännösalueen laajuus on noin 650 x 500 m ja se on osin avointa laidunaluetta, kaakossa on peltoa.
Historiallisissa lähteissä Retula mainitaan ensi kerran vuonna 1429. Uuden ajan alussa saarella oli kolme taloa, kuten nykyisinkin. Myllymäelle ja Peltoituun on merkitty suuri joukko kivikumpuja vuoden 1691 tiluskarttaan. Saareen johtavan kivisillan rakentamiseen on käytetty 1890-luvulta lähtien röykkiöiden kiviä.
Myllymäellä on toistakymmentä kuppikiveä ja yli kaksisataa kumparetta, joista osa on rautakausia hautaröykkiöitä ja rakennusten jäännöksiä ja osa eri-ikäisiä viljelysröykkiöitä, osa mahdollisesti polttokenttäkalmistoa. Ensimmäiset arkeologiset kaivaukset paikalla tehtiin vuonna 1967, jolloin tutkittiin yksi röykkiö, jota pidetään uhriröykkiönä. Lisäksi Myllymäkeä on tutkittu vuosina 1972 - 1973, 1975 -1976 ja 2005, jolloin tutkittu röykkiö tulkittiin esihistoriallisen rakennuksen jäännökseksi savitiivisteen perusteella. Löytöjä ovat esim. pronssinen rannerengas ja pääasiassa karkeasekoitteiset saviastianpalat sekä palaneet ja palamattomat luut. Tutkimuksia jatkettiin koekaivauksin ja kartoituksin vielä vuonna 2006.
Vuonna 2001 Myllymäen itärinteellä Ylikartanon maalla havaittiin mahdollinen kivirivi (stensträng). Se on noin 15 m pitkä ja kulkee rinteen korkeuskäyriin nähden kohtisuoraan. Se sijaitsee 60 metriä Myllymäen halkaisevan tien eteläpuolella Ylikatianon maalla. Hyvä maatnerkki on mäen töyräällä kumpu (nro 203), jonka alapuolella kivirivi on. Kyseessä voi olla fossiilinen peltoviljelyjälki.
Vuonna 2016 paikalla tehtiin tienparantamisen yhteydessä arkeologista valvontaa, jolloin kuudesta kohdasta havaittiin maansekaista matalaa kiveystä, jotka jatkuvat tielinjan ulkopuolelle. Kaksi kiveyksistä voi olla peräisin rautakaudelta.

Kotiranta 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiöt sijaitsevat Retulansaaren lounaisosassa olevan Korkeasaaren Kotiranta-nimisellä huvilapalstalla. Lähistöllä on mahdollisesti ollut kolmaskin röykkiö.
Röykkiöt ovat noin 10 m päässä toisistaan, loivahkosti länsilounaaseen viettävällä rinteellä, noin 40 m:n päässä rannasta ja noin 50 m länteen nykyisestä huvilarakennuksesta. Isompi röykkiö on osittain hajotettu.

Laurila SE (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Retulansaaren Laurilan talon kaakkoispuolella olevalla laidunrinteellä 80 x 60 m laajalla alueella.
Röykkiöitä on 9, joista kaksi on todennäköisesti vanhoja riihenkiukaita ja muut mahdollisesti vanhoja viljelyröykkiöitä. Röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat 3,5 ja 5 metrin välillä. Ne ovat muodoltaan pyöreitä ja turpeen peittämiä.

Kiettarankallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Vanajanselän Retulansaaren Kiettarankallion lounaispuolella kallion kyljen ja tilustien välissä. Kysymyksessä on noin neliömetrin laajuinen lähde, johon ei liity perimätietoa, ja siksi lähteen merkitys ja luonne muinaisjäännöksenä on hieman epävarma. Uhrilähteenä se mainitaan vain teoksessa "Tyrvännön vaiheita" (V. Vaulo 1968).

Kiettara (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä, joka käsittää kaksi kuppikiveä ja kolme röykkiötä, sijaitsee Retulansaaren eteläosassa olevasta Kiettarankalliosta runsaat 100 m itäkaakkoon sijaitsevan harjanteen itäpäässä.
Röykkiöt ovat nurmettuneita kumpareita, halkaisijoiltaan 5 - 6 m ja korkeuksiltaan 0,7 - 1 m. Lounaisimmassa röykkiössä on seitsemän kuopan kuppikivi. Röykkiöiden koillispuolella on toinen yhden kuopan kuppikivi.

Kiettara SW (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Retulansaaren eteläisessä osassa olevien Kiettaran (82010040)kuppikivien ja röykkiöiden lounaispuolella noin 25 m.
Röykkiö on turpeen peittämä jyrkkäseinämäinen nurmettunut kumpare, jonka koko on 4,5 x 2 m ja korkeus noin 50 cm ja josta pistää kiviä esiin. Vuoden 1999 inventoinnissa todettiin lähistöltä muitakin nurmettuneita kivikkoisia kumpareita, mutta niistä ei ole yksityiskohtaisia kuvauksia eikä niiden lukumäärä ole selvillä. Kohteet Kiettara SW ja Kiettara ovat mahdollisesti samaa kokonaisuutta.

Kiettara-Peltoitu (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Röykkiöt sijaitsevat Vanajanselän Retulansaaren eteläosassa, kylästä etelään, entiellä laitumella ja pellon reunassa. Maasto viettää loivasti kaakkoon, ja siitä kohoaa kolme kallioselännettä.
Röykkiöitä havaittiin vuonna 1933 viisi, joista kaksi on tutkittu (1953), toinen osittain, toinen kokonaan. Osittain tutkittua röykkiötä on pidetty rautakautisena hautana (kansainvaellus - ja merovingiaika). Muut röykkiöt lienevät vanhoja viljelyröykkiöitä. Vuoden 1999 inventoinnissa paikalta todetiin edellisten neljän lisäksi muitakin röykkiöitä.
Keväällä 2016 paikalla tehtiin Ituun johtavan tien perusparannushankkeeseen konekaivun valvontaa. Tien rakennuspaikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Peltoitu E (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Vanajanselän Retulansaaren lounaisosassa keskellä tasaista viljeltyä peltoaluetta.
Röykkiö on mahdollisesti vanha viljelysraunio. Se on noin 6 m pitkä, 2,5 m leveä ja korkeutta on noin 20 cm. Se on luode-kaaakko-suuntainen. Pohjoispäässä on painanne.

Peltoitu (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vanajanselän itäosassa, Retulansaaren lounaisosassa olevalla Peltoitu -nimisellä niemekkeellä, entisellä laitumella noin 120 x 60 m laajalla alueella.
Röykkiöitä kartoitettiin vuonna 2001 kymmenen, mutta kaikkia ei ehditty tuolloin kartoittaa. Röykkiöihin tehtiin 13 koepistoa, joista 11 sisälsi löytöjä (rautakautiselta vaikuttavia saviastian paloja sekä savitiivistettä, joissa oksa- ja hirsipainanteita). Röykkiöissä oli myös mustaa nokimaata ja tiivis kiveys. Osa röykkiöistä näyttä tyypillisiltä kiven ja maansekaisilta hautaröykkiöitä, osa on kuitenkin poikkeuksellisen pitkiä (30 - 50 m), ja ne sijaitsevat kahdessa luodekaakko -suuntaisessa rivissä. Löytöjen ja muiden havaintojen perusteella vaikuttaa siltä, että Peltoidussa on rautakautinen kalmisto ja/tai asuinpaikka.
Röykkiöiden muodostamat rivit ovat saattaneet muodostua historiallisen ajan pellonraivauksen yhteydessä kalmiston/asuinpaikan päälle ja yhteyteen. Peltoidun paikalla on jo vuoden 1691 kartalla pelto, joten se lienee Retulansaaren vanhimpia peltoja. Alueen kartoitetut röykkiöt muodostavat lisäksi identtisen kuvion vuoden 1802 kartan pellolle piirrettyjen röykkiöiden kanssa.
Keväällä 2016 paikalla tehtiin Ituun johtavan tien perusparannushankkeeseen konekaivun valvontaa. Tien rakennuspaikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Riidanmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Vanajanselän itäosassa olevan Retulansaaren luoteisosassa olevalla Riidanmaa -nimisellä alueella. Riidanmaa on leppää, koivua ja kuusta kasvava mäki Retulan kylämäen pohjoispuolella. Vuoden 1691 kartan mukaan alueella ei ollut vielä peltoa, mutta vuoden 1802 kartassa se on peltoa ja sellaisena säilyikin pitkälle 1900-luvun puolelle.
Riidanmaasta on kartoitettu kaikkiaan 123 röykkiötä. Ne sijaitsevat samalla alueella kuin vuoden 1802 kartassa näkyvä peltoalue, jonne on myös merkitty lukuisa määrä röykkiöitä. Röykkiöiden koot vaihtelevat melko paljon (halkaisijat ovat 1 - 5 m, korkeudet 0,2 - 1 m). Suurin osa röykkiöistä on halkaisijaltaan noin 1,5 - 2,5 m. Silmin havaittava silmäkivi on noin puolella röykkiöistä. Röykkiöistä 17 on maansekaisia. Röykkiöiden välillä oleva maa oli varsin tasaista, mikä johtunee alueen voimakkaasta ja pitkäaikaisesta raivaamisesta pelloksi.
Tiluskartan kuvioita noudattavat röykkiöt muodostavat ehjäitä vaikuttavan vanhan viljelyhistoriallisen kokonaisuuden ja muinaisjäännös kuuluu valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön.

Koivuniemi (82010046) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Röykkiöalue sijaitsee Vanajanselän Retulansaaren pohjoisimman niemen, Koivuniemen tyvessä. Paikka on metsämaastoa.
Muinaisjäännösalueen eteläosassa, huvilatontin pihamaalla olevasta röykkiöstä on löydetty rautakautinen saviastianpala. Muut kiviröykkiöt ovat edellisestä noin 20 - 30 m päässä. Aikaisempien tietojen mukaan alueella, jota pidetään Retulansaaren vanhimpana kylänpaikkana, pitäisi olla myös rakennusten pohjia ja kellarikuoppia, mutta niiden tarkat paikat eivät kuitenkaan ole tiedossa.
Vuoden 2005 karkoituksessa Koivuniemen alueeseen on yhdistetty Mäntyniemen alue. Yhteensä alue on kooltaan 600 x 100 m, ja sieltä on kartoitettu 530 röykkiötä. Suurikokoiset röykkiöt muodostivat paikoitellen pieniä ryhmiä. Suurien röykkiöiden halkaisijat olivat 6 - 8 m ja korkeutta niillä oli noin metri. Suurin osa röykkiöistä on halkaisijaltaan noin 1,5 - 2,5 m ja korkeudeltaan 0,3 - 0,5 m. Noin puolessa röykkiöistä on silmäkivi ja 14 on kiven- ja maasekaisia.

Huhtanen 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vanajanselän Retulansaaren koillisosassa muutama kymmenen metriä Vanajaveden rannasta Huhtanen-nimisellä alueella, piha-alueilla.
Röykkiöitä on kymmenen. Katajarannan tontin lounaisrajan tuntumasta lähelle tontin keskustaa ulottuvaan kiven- ja maansekaiseen röykkiöön kaivetusta koekuopasta on löydetty rautakautista keramiikkaa. Kolme muuta samalla alueella olevaa kiveystä ovat kooltaan pienempiä ja lähes pelkästään kivistä koottuja. Ne ovat joko vanhoja viljelysröykkiöitä tai verraten myöhään pihamaan raivauksessa syntyneitä. Myös naapuritontilta on yhdestä röykkiöön kaivetusta koekuopasta löydetty rautakautisia saviastianpaloja.
Rakennushankkeiden vuoksi paikalla tehtiin koekaivauksia vuonna 2008. Koekuopista löytyi historiallisen ajan aineistoa, muutamasta kuopasta löytyi kvartsi-iskoksia. Suurimpaan röykkiöön tehtiin pieniä koekuoppia, joista löytyi rautakautisten saviastioiden paloja ja kuonaa. Muut tontin röykkiöt ovat todennäköisesti viljely- tai muita raivausröykkiöitä.

Piilosaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanajanselän itäosassa, Retulansaaresta noin kilometri länteen, on pienikokoinen Piilosaari. Siellä on kaksi kiviesineiden valmistuspaikkaa, jotka käsittävät kalliossa olevan hiontakehän ja maakivessä olevan hiontakehän. Ne sijaitsevat saaren länsi- ja etelärannalla. Lisäksi saaren lounaiskärjessä on mahdollisesti historialliselta ajalta peräisin oleva kiven- ja maansekainen valli. Toinen valli on saaren itäosassa.

Monaalan kartano 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Monaalan kartanosta 500 m kaakkoon on kaksi röykkiötä, jotka ovat noin 13 m etäisyydellä toisistaan laitumella.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 3,5 - 4,5 m ja korkeudet noin metrin. Niihin kaivetuista koekuopista on löydetty rautakautista keramiikkaa ja kuonaa. Röykkiöiden läheisyydessä on kaksi kumparetta. Ne eivät ole röykkiöiden kaltaisia muinaisjäännöksiä, eikä niihin tehdyistä koekuopista löydetty mitään esihistorialliseen muinaisjäännökseen viittaavaa.
Elokuussa 2013 kohteelta on metallinilmaisimella otettu talteen löytöjä: mm. miekansäilän katkelma, miekanponsi, väkipuukon katkelmia, angoja ja veitsen katkelmia (KM 39825: 1-9) sekä ns. suomalainen kilvenkupura, ango ja varsireiällinen kirves (KM 39826: 1-3). Ne löytyivät kivisestä ruokamultakerroksesta noin 10-25 cm syvyydestä. Yleisesti esineet viittaavat typologisen ajoituksen perusteella keskiselle rautakaudelle. Löytöpaikalta havaittiin myös palaneita kiviä ja hiiltynyttä nokimaata sekä tulikukkaa.
Heinäkuussa 2015 kohteen etelä- ja itäosasta tehtiin lisää metallinilmaisinlöytöjä. Eteläosassa olevalta metsäkumpareelta löytyi pyöreä kupurasolki ja kirves (KM 40834: 1-2), hevosenkenkäsoljen katkelma ja ango (KM 40835: 1, 5) sekä rannerengas (KM 40836: 1). Itäosan tasaiselta savimaalta löytyi mm. kaksi rannerenkaan katkelmaa (KM 40835: 2-3) sekä mieka säilän katkelma (KM 40836: 2). Molemmilta löytöpaikoilta löytyi myös palanutta luuta.

Äijälä 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Äijälän päärakennuksesta 300 m itäkoilliseen rantatien varrella noin 120 x 50 m laajuisella alueella on kiviröykkiöitä, jotka ovat todennäköisesti vanhoja viljelyraunioita, mahdollisesti kaskiraunioita. Alue on metsämaastoa.
Röykkiöt eivät muistuta seudun rautakautisia röykkiöitä. Tarkempia kuvauksia röykkiöistä ei inventointikertomuksessa ole tehty.

Hämeskivi (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Rajamerkki, siirtolohkare, sijaitsee Hattulan (ent.Tyrvännön) ja Hämeenlinnan (ent. Hauho) rajalla, Lusin ja Mäenpään sekä Hyömäen ja Pappilankylän kylien rajalla, kivikkoisessa metsämaastossa. Kivessä on ollut hakattuja rajamerkkejä, joita ei kuitenkaan vuoden 1985 inventoinnissa löydetty. Kiven eteläkaakossa oleva kylki on pahoin rapautunut. Kiven laella on kuitenkin kaksi miekanhiontakivien uurteiden tapaista uraa. Kivi on merkitty peruskartalle.
Kiven kylkeen hakatut kirjaimet ja numerot näkyivät selvästi vuoden 2020 tarkastuksen aikaan.
Hämeenlinnan Hauholla kohdenro 83010001.

Ent. Työväentalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Merven entisestä työväentalosta 300 - 400 m länteen Pitkämäen kaakkoisosassa. Paikka on suuren laakean moreenimäen lakea, jota oli 1999 inventoinnin tienoilla hakattu avoimeksi. Tuohon hakkuuaukeaan rajautui vanhempaa hakkuualuetta ja kuusivaltaista sekametsää.
Alueelta oli aiemmin todettu viisi tasaisesti ladottua kiviröykkiötä, ja vuonna 1999 havaittiin noin 200 x 100 m alueelta, erityisesti mäen kaakkoisosan polun molemmin puolin, noin 20 pelkistä kivistä kasattua pyöreähköä ja kekomaista röykkiötä. Niitä oli myös hakkuualueen eteläpuolisessa metsikössä. Rakenteiden, sijainnin ja historiallisten lähteiden perusteella röykkiöt liittyvät historiallisen ajan kaskeamiseen: vuoden 1751 pitäjänkartan mukaan metsää on käytetty kaskeamiseen ja muillakaan historiallisilla kartoilla alueelle ei ole merkitty asutusta tai peltoja. Röykkiöt näyttivät muodostavan hyvin säilyneen viljelyhistoriallisen kokonaisuuden. Joitakin röykkiöitä oli vahingoitettu jo aikaisemmissa hakkuissa.
Aluetta dokumentoitiin syksyllä 2014 tiehankkeen takia. Tieuralta tai aivan sen vierestä dokumentoitiin 16 röykkiötä ja hieman kauempaa vielä 15 röykkiötä. Muinaisjäännösalueen kaikkia röykkiöitä ei dokumentoitu, eikä niiden lopullinen lukumäärä ole siten selvillä. Röykkiöalueen lounaispuolisessa rinteessä erottuu lisäksi useita poteromaisia kaivantoja, joiden ajoitus, tarkoitus ja mahdollinen yhteys röykkiöihin on epäselvä. Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin, että muutamia vuosia sitten tehty uudempi metsänharvennus on tehty onnistuneesti, eivätkä metsätraktorien jäljet ole vahingoittaneet röykkiöitä. Koko aluetta ei tarkastettu, joten muinaisjäännösalueen rajaus perustuu edelleen arvioon.

Vesunnan kartano 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen kalmisto ja asuinpaikka sijaitsevat Vanajaveden Mervenselän itäpuolella, 200 m päässä rannasta. Paikka on Vesunnan kartanon päärakennuksesta 170 m luoteeseen heinää kasvava mäennyppylä, jonka laajuus on 35 x 35 m ja korkeus noin 4 m. Mäellä on kaksi myöhemmän ajan kaivantoa, joista toinen on vanha perunakuoppa.
Vuoden 1985 inventoinnissa tehtiin mäelle koekuoppia, joista yhdestä löydettiin rautakautisia saviastian kylkipaloja ja palanutta savea. Muinaisjäänöksen varma luonne ja laajuus eivät ole selvillä, koska säilyneisyyden ja laajuuden arkeologinen määrittely puuttuvat.
Kesän 2015 tutkimuksissa alueelta todettiin kaksi kumparemaista kivirakennetta, jotka ovat todennäköisesti historiallisen ajan uunien jäännöksiä. Kumpareiden halkaisijat ovat arviolta 5 - 7 m. Niihin kaivetuista koekuopista löytyi mm. palanutta savea ja hieman historiallisen ajan punasavikeramiikkaa. Niitä ei voi löytöaineiston perusteella tarkemmin ajoittaa, mutta ne saattavat liittyä siihen 1700-luvun asutukseen, joka on merkitty suurin piirtein näille kohdin Vesunnan kartanossa säilytettävään vuoden 1796 tiluskarttaan. 1800- tai 1900-luvun kartoissa paikalla ei enää rakennuksia ole. Ei kuitenkaan voida sulkea pois sitäkään vaihtoehtoa, että kumpareet ovat rautakautisia hautakumpuja. Rakenteet ovat kuitenkin kiinteitä muinaisjäännöksiä, samoin niiden ympärillä todennäköisesti säilyneet maanalaiset rakennuksen jäännökset. Kumpareiden ulkopuolelle tehdyissä koekuopissa ei ollut rakenteita tai ehjää kulttuurikerrosta. Metallinilmaisimella koekuoppien ulkopuolelta tehtyjä löytöjä ei voida yhdistää kiinteisiin rakenteisiin tai ehjään kulttuurikerrokseen. Ne tulivat esille läheltä maanpintaa ja liittynevät alueen melko nuoreen toimintaan.
Syksyn 2015 tarkkuusinventoinnissaaalueelta löydettiin viisi röykkiötä, joiden ikä ja käyttötarkoitus ovat epäselvät, lukuun ottamatta röykkiötä 3, joka on moderni.

Mustalaismäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Vesunnan kartanon päärakennuksesta 280 m kaakkoon, metsäisen Mustalaismäen eteläpuolellla, tien reunassa.
Paikalta on löydetty tietöissä rautakautiseen polttokalmistoon viittaavia löytöjä: keihäänkärki, miekka, sirppi, veitsi ja tulusrauta noin 1/2 m:n syvyydestä nokisesta maasta. Nykyisin löytöpaikka ja sen ympäristö ovat omenatarhana, josta kaikki kivet ja maaston epätasaisuudet on raivattu pois. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei maan päälle voi enää paikalla havaita.
Vuoden 2015 muinaisjäännöskartoituksessa todettiin paikalla olevan tiuha kiveys, joka koostui pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä. Se tulkittiin ihmisen tekemäksi. Koekuopan rautakautiset löydöt tulivat esille sen yläpinnan tasolta: kaksi pientä pronssihelaa, muutaman sentin pituinen kappale ohutta pronssivarrasta, rautakauden keramiikkaa sekä palanutta savea. Palanutta savea tuli esille jo kiveyksen päällä olevasta sekoittuneesta kerroksesta, joka on tulkittava entisen pellon muokkauskerrokseksi.
Myös lähiympäristöä tarkasteltiin metallinilmaisimen avulla, jotta saataisiin selville, jatkuuko muinaisjäännösalue edelleen kaakkoon. Risteyksen itäpuolelta löytyikin noin 2 cm pitkä pronssinen sarjahelmi, tunnistamaton pronssiesineen katkelma ja kaksoisspiraalin muotoinen ketjunkantaja. Samassa kohdassa oli myös useita kappaleita palanutta savea (ei otettu talteen). Kaikki löydöt olivat lähellä pintaa. Maa myös tällä kohdalla oli selvästi tavallista tummempaa.

Vesunnan kartano 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vesunnan kartanon päärakennuksesta 350 - 400 m itäkaakkoon on 40 röykkiön ryhmä. Röykkiöt sijaitsevat suunnilleen 250 x 100 m suuruisella alueella. Halkaisijat ovat keskimäärin 2 m ja korkeudet 40 - 50 cm. Pienempien röykkiöiden koko on vain 1 - 1,5 m.
Röykkiöt ovat suurella todennäköisyydellä jäänteitä kaskiviljelystä. Metsää on 1751 pitäjänkartan mukaan käytetty juuri kaskena. Jäännökset muodostavat ilmeisen ehjän viljelyhistoriallisen kokonaisuuden. Röykkiöalueen eteläpuolisessa rinteessä erottuu rakennusjäännöksiin viittaavia kuoppia ja kiveyksiä. Niiden ajoitus, tarkoitus ja mahdollinen yhteys röykkiöihin on kuitenkin epäselvä. Vuoden 2023 inventoinnissa ei havaittu kohteella muutoksia, metsää oli hieman harvennettu.

Pirunlinkokivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Pirunlinkokivi eli Linkokivi sijaitsee peltoalueella, maantiestä 5 - 6 m itään. Kyseessä on korkea siirtolohkare, joka on merkitty peruskartalle.
Tarinan mukaan pakanallinen jättiläinen yritti tuhota Hattulan vanhan kirkon linkoamalla kiven Vermasvuorelta. Heitto ei ollut riittävän pitkä, ja Linkokivi on siitä osoituksena.

Kettumäki (82010059) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Rahkoilan huoltoasemalta 180 m koilliseen, metsäisen Kettumäen länsilounaisella rinteellä.
Kiviröykkiöitä on kuusi. Osa niistä on todennäköisesti vanhoja viljelysröykkiöitä, joukossa on myös kiviaitoja.

Pappilanniemi 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen polttokalmisto, kuppikivi sekä röykkiö sijaitsevat Pappilanniemen sairaalasta 350 m koilliseen kahdessa viljelemättömässä peltosaarekkeessa.
Seitsemän kuopan kuppikivi ja mahdollinen kalmisto ovat suuremmassa saarekkeessa. Siitä noin 30 metriä eteläkaakkoon on pienempi saareke, jossa on röykkiö. Röykkiöön tehdystä koekuopasta on löydetty rautakautista keramiikkaa. Röykkiö sijaitsee varsin lähellä kaavoihin merkityn muinaisjäännösalueen lounaisreunaa.

Mierola sillankorva (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Mierolan vanhan sillan pielessä, sillan läntisen nurkkauksen kohdalla, noin 10 metrin päässä Mierolanvirran etelärannasta, pohjoiseen viettävässä koivikkorinteessä, rantaan johtavan polun yläpuolella. Nykyään paikka on laiturialueen reunaa. Lähellä on Mierolan grillikahvila pysäköintialueineen.
Kivi on pyöreä ja kuperalakinen, pinnalta sileäksi kulunut. Kooltaan se on 1,2 x 1,2 x 0,4 m. Kiven länsikyljessä, lähellä maanrajaa on yhteensä ainakin 13 kuppia, osa ryhmissä, osa hajallaan, osa matalia ja ilmeisesti veden vaikutuksen takia kuluneita. Vuoden 1957 tarkastuskertomuksen mukaan kuppikiven läheisyydessä on ollut joskus paja, jonka seurauksena "kiven laki on kovasti kulunut pajan piiriin kuuluessaan".

Herniäisten kartano (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Rautakautinen kalmisto on sijainnut Herniäisten kartanon päärakennuksesta noin 50 m pohjoisluoteeseen, kartanon puretun navettarakennuksen kaakkoispään kohdalla ja sen välittömässä läheisyydessä. Samalla alueella, kartanon luoteispuolen mäen viheralueella saattaa olla jäljellä vielä kartanon vanhinta tonttimaata (Hurttalan geometrinen kartta 1691, Lars Forsell).
Paikalta on navetan rakentamisen yhteydessä saatu talteen polttokalmistoon viittaavia löytöjä, pronssinen rannerengas, rautakirves, keihäänkärki, kilvenkupuran kappaleita ja palanutta luuta. Kalmistoa on mahdollisesti jäljellä enää vain noin 4 x 5 metrin laajuinen alue.

Mäkelä (82010065) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat 140 metriä kantatieltä 57 länteen Mäkelän talon pihamaalla, talon itäpuolella.
Toinen röykkiö, kooltaan 6 x 4 x 0,5 m, sijaitsee päärakennuksen eteläsiiven kaakkoisnurkan vieressä. Röykkiöön tehdystä koekuopasta löydettiin rautakauden keramiikkaa ja palanutta luuta. Toinen röykkiö on edellisestä 12 metriä itään, piha-alueen kulmauksessa. Röykkiöiden väliseltä alueelta on löydetty keihäänkärki.

Puotila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt ja kuppikivi sijaitsevat Hattulan ja Hämeenlinnan rajalta 0,5 km pohjoiseen ns. Raamattuopiston tienhaaran länsipuolella.
Röykkiöt ovat kolmessa lähekkäisessä ryhmässä. Röykkiöt 1 ja 7 ovat muutaman metrin päässä toisistaan, muinaisjäännösalueen luoteisosassa, heinää kasvavalla joutomaalla. Röykkiö 2, jonka silmäkivenä on kuppikivi, sijaitsee edellä mainituista röykkiöistä 50 m itään, myös joutomaalla. Loput röykkiöt sijaitsevat röykkiöstä 2 noin 130 m eteläkaakkoon, Katinalantien ja Taunonkujan risteyksessä, noin 50 x 20 m laajalla alalla. Röykkiöihin kaivetuista koekuopista on löydetty saviastianpaloja.
Perimätiedon mukaan lähistöllä olisi aikaisemmin ollut muitakin röykkiöitä.
Vuonna 2023 valokaapelin kaivuun arkeologisessa valvonnassa havaittiin tien viereen kaivetusta kaapeliojasta merkkejä rautakautisesta kalmistosta noin 3,9 metrin matkalta noin 40-50 cm syvyydeltä. Viereen tehdystä koekuopasta löytyi tumman maan seasta palanutta luuta ja sekä rautainen putkikirves. Myöhempi maankäyttö on osin sekoittanut alueen maaperää mutta on todennäköistä, että muinaisjäännöstä on säilynyt teiden ja pihanurmikkojen alla.

Peltola (82010068) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat aivan Hattulan ja Hämeenlinnan rajalla, suunnilleen 20 - 25 m päässä rajasta. Paikka on matala, vesakon peittämä kumpare, jonka laajuus on muutama kymmenen neliömetriä. Kumpareen kautta kulkee polku
Pälkäneentieltä Kirstulankärkeen.
Röykkiöt ovat noin 15 x 6 m laajalla alalla, ja ne ovat pienikokoisia, läpimitoiltaan 4,7 - 2 m. Niiden tarkka paikallistaminen on hankalaa tiheän kasvillisuuden vuoksi. Röykkiöihin tehdyistä koekuopista on löydetty saviastianpalojen lisäksi palanutta savea ja palanutta luuta sekä nokimaata ja kiveystä.
Kohde on kuuluu myös Hämeenlinnan kohteisiin, koska kumpareen eteläosa on Hämeenlinnan puolella (Hämeenlinnan kohde 109010016).

Rautapaasi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rautapaasi sijaitsee Hattulan ja Hämeenlinnan rajalla, mutta todennäköisesti muutaman metrin Hattulan puolella, peruskartalle merkityn Rautapaadenlahden eteläpuolella, aivan Kirstulankärjen rautakautisen muinaisjäänösalueen (Hämeenlinnan kohde 109010013) länsipuolella.
Kivi on heinää ja pensaikkoa sekä pientä puustoa kasvavalla joutumaalla, noin 10 metriä pellonreunasta. Kivi on 4 metriä pitkä, noin 2 metriä leveä ja korkeus on 2,5 m. Kiven pinnassa ei ole enää havaittavissa mitään kirjoitusta. Vuonna 1703 siinä olisi ollut hakattuna iso A-kirjain. Rautapaasi mainitaan rajapaikaksi jo 1400-luvulla (vuoden 1445 käräjat).
(HUom. Hämeenlinnan kohde 109010015).

Vartiovuori (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Rajakivi sijaitsee Hattulan ja Hämeenlinnan rajalla, 150 m valtatiestä 130 etelään. Tämä Kirstulan ja Nummin kylien välinen rajapaikka mainitaan kirjallisissa lähteissä jo vuonna 1444.
Vartiovuori on noin 15 metrin korkuinen, kauttaaltaan symmetrisesti kohoava mäki. Sen noin 5 m halkaisijaltaan olevan laen keskellä on lattea rajakivi, jonka korkeus on noin 60 cm, leveys 60 cm ja paksuus noin 10 cm. Kivessä ei ole mitään merkkejä tai vuosilukuja. Kiven lisäksi koko mäki on huomioitava rajapaikkana.
Sama muinaisjäännös on Hämeenlinnan rekisteritiedoissa tunnuksella 109010013.

Kruununkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kruununkivi ja/tai Vahovuoren otsa -niminen rajamerkki, joka on siirtolohkare, sijaitsee Vahovuoren laella Hämeenlinnan Hätilän ja Hahkialan sekä Hattulan Luhtialan välisellä rajalla. Ennen kivi oli Hattulan ja Hauhon kihlakuntien rajalla, ja oli siten Hauhon, Hattulan ja Vanajan pitäjien välinen rajamerkki. Rajamerkkinä kivi on ollut jo vuoden 1455 käräjiltä lähtien, ja sitä se on edelleen.
Kiven länsisivulla selkeä kruunukaiverrus (15 x 15 cm), siinä sanotaan olevan myös rajasuunnat merkittynä. Lisäksi Eero Mäntylän mukaan Vahovuoren korkeimmalle huipulle on on kallioon hakattu R-kirjain (Hattulan historia, 1976, s. 137). Rajamerkki on noin kaksi metriä korkea toppamainen maakivi. Kiven päälle on lyöty rautaputki. Sen ympärille on rajattu pieni suoja-alue.
(Huom. Hämeenlinnan kohde 109010062).

Herniäisten tiiliruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Tiilentekopaikkojen jäännökset sijaitsevat Hattulanselän länsirannalla olevan Herniäisten uimarannan tuntumassa. Alueen pituus etelästä pohjoiseen on 120 m ja levyes 50 m. Peruskartalla paikalla lukee "tiiliuuni".
Vuonna 1969 tutkittu uuni on ajoitettu 1800-luvulle. Jäännökset liittyvät mitä ilmeisimmin Hattulassa vuosina 1886 - 1921 toimineeseen Mäkelän Tiilitehtaaseen.

Märvistömäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee lähellä Hauhon rajaa, laajan metsäalueen keskellä. Paikka on sorapohjainen mäki. Tarkastusajankohtana (vuonna 1998) alue oli vastikään hakattu ja äestetty.
Röykkiötä ei oltu varsinaisesti äestetty, mutta metsäkone oli rikkonut kiveystä keskeltä. Joitakin kiviä oli noussut pystyyn. Keskellä oli näkyvissä laakamainen kivi. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja matala. Se on kasattu erikokoisista kivistä, reunoilla on joitakin suurempia kiviä. Röykkiön läpimitta noin 3 x 3 m. Röykkiö on selvästi ihmisen tekemä. Se ei vaikuta viljelysröykkiöltä.

Viinaniemi (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Santin kartanosta 500 m lounaaseen Hattulanselän itärannalla. Paikka on moreenimäen kaakkoispää.
Löytöinä noin 400 x 100 m laajuiselta alalta on kerätty rautakautisia saviastianpaloja. Pellon pinnassa on myös runsaasti palanutta savea, kiveä ja tummaa maata.

Ellilä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ellilän kartanosta 340 m pohjoisluoteeseen Hattulanselän itärannalla. Paikka on länsiluoteeseen viettävä peltorinne.
Alueelta on 1950 löydetty viikinkiaikainen hopeakätkö sekä myöhemmin pellolta kerätty asuinpaikkamateriaalia, kuten saviastianpaloja, savikiekon katkelma ja savitiivistetä. Pellolla on myös havaittu särmikkäitä, mahdollisesti palaneita kiviä.

Poransaaren leikkipuisto (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Poransaaressa, Hattulanselän pohjoispuolella. Poransaari oli ennen Vanajaveden pinnanlaskua saari. Maasto on itään Eerolanlahden suuntaan viettävää moreenirinnettä, joka on raivattu aikanaan pelloksi. Vuoden 1763 tiluskartassa alueella on runsaasti viljelemättömiä saarekkeita. Paikka on saaren eteläosassa, tien itäpuolella oleva leikkipuisto.
Röykkiöt löytyivät vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä, ja ainakin leikkikentän koillisreunassa kohoava röykkiö 1 on koekuopasta talteen saatujen saviastianpalojen perusteella rautakautinen. Röykkiö 1 ja siitä 20 etelälounaaseen leikkikentän eteläreunassa sijaitseva röykkiö 2 ovat maansekaisia nurmipeitteisiä kumpareita ( 8 x 5 x 0,5 m), joista pistää esiin kiviä. Leikkikentän eteläreunaa myötäilevät rivissä olevat pienet ( 3 x 3 x 1 m) röykkiöt 3 - 5 on kasattu lähinnä pelkistä kivistä ja saattavat olla nuorempia raivausröykkiöitä. Röykkiö 6 (8 x 6 x 1 m), edellisistä 10 metriä eteläkaakkoon, saattaa rakenteen perusteella olla myös rautakautinen. Tien reunassa röykkiön 1 länsipuolella oleva röykkiö 7 (8 x 4 x 1 m) on ehkä osin luontaista kumparetta, jonka päälle on myöhemmin ajettu tieltä kiviä. Röykkiö 8 on heti röykkiön 1 lounaispuolella maastossa erottuvan pengerryksen reunassa. Se saattaa olla ainakin osaksi myöhäinen.
Vuoden 2019 inventoinnissa paikalta hahmotettiin seitsämän eri-ikäistä röykkiötä, joista arkeologisesti mielenkiintoisimpina ja todennäköisimmin rautakautisina pidettiin vuoden 1999 inventoinnin numerointia noudatellen röykkiöitä 1, 2, 6 ja 7. Kajoavia tutkimuksia tai koepkuoppia ei tehty.

Hiukanmäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Tenholan kartanosta 450 m kaakkoon ja linnavuoresta 850 m luoteesen. Paikka on luodekaakko-suuntainen hiekka- ja soraharjanne.
Maansekaiset, nurmipeitteiset röykkiöt (4 x 3-4 x 0,5-1 m) ovat mäen lounaisreunalla. Ne on kasattu pienehköistä kivistä lähelle pellon reunaa. Lounaisemman röykkiön reunasta löydettiin vuoden 1999 inventoinnissa rautakautisia saviastianpaloja, ja toisesta paljastui koekuopasta palanutta kiveystä. Harjanteen lounaisreunassa on muitakin ihmisen tekemiä kasoja ja kuoppia, joista ainakin osa lienee varsin nuoria iältään.
Kesällä 2017 ja 2018 alueen pohjoispuolelta toimitettiin Museovirastoon metallinetsinlöytöjä, kuten tasavarsisolki (alakohde 1) ja miekan ponsi (Hiukanmäki 2). Molemmat mainitut löydöt on tehty peltomaasta. Tarkastuksessa syksyllä 2018 löytöpaikoilta pellosta ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Hiukanmäen pohjoispuolella, kapean peltokaistaleen takana on samanlainen kivinen soramäki, joka koostuu kahdesta erillisestä, kapea heinikon/peltokaistan erottamasta harjanteesta. Paikalla ei ole karttanimeä, Havuharjun tilan asukkaat ovat käyttäneet isommasta (pohjoisemmasta) mäestä nimeä Ristimäki ja pienemmästä (eteläinen) nimeä Vähämäki.
Kokonaisuudessaan mäillä kasvaa vanhoja mäntyjä ja katajia ja niiden perusteella alue on ollut aikoinaan laitumena. Osa männyistä on kaadettu arviolta 10 vuotta sitten ja alue on heinittynyt ja paikoin tiheän vadelmakasvuston peitossa. Tämän vuoksi maanpinnan havaintomahdollisuudet eivät olleet hyvät.
Vm. niemekkeen (Vähämäen) korkeimmalla laella on isoista kivistä koottu matala heinittynyt röykkiö, jonka halkaisija on noin 4 metriä (alakohde 2). Röykkiön itäreunassa iso maakivi (halkaisija 1,5 metriä). Röykkiöin länsipuolella rinne laskee jyrkästi pellolle, ennen pellon reunaa on tasaisempi joutomaakaista. Jyrkästi laskevassa rinteessä maaperä on tummaa ja nokipitoista ja koepistossa tuli esille pieni pala rautakautista keramiikkaa. Vähämäen eteläreunalta on saatu metallinetsintälöytöjä (alakohteet 7 ja 8).
Tarkastuksessa noin 25/30 metriä em. kahden röykkiön pohjoispuolelta on sammaloitunut kivikasa, jonka halkaisija on noin 2 metriä ja keskellä on syvä kuoppa (alakohde 3). Vieressä olevan maakiven pinnassa olevan harusrenkaan perusteella ko. kohdassa on ollut sähköpylväs. Em. kuopan länsipuolella pellon laidassa oleva pieni kiviröykkiö on todennäköisesti liittynyt myös pylvään harukseen (alakohde 4).
Ristimäen koilliskulmassa pellon laidassa on vanha, arviolta 200 vuotias mänty, joka kasvaa ison kiviröykkiön päällä. Männystä noin 10 metriä etelään pellon reunassa sijaitsee toinen, ison kiven ympärille kasattu röykkiö (alakohteet 5 ja 6).

Itu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Vanajanselän Retulansaaren lounaisosassa Idunniemessä. Paikka on luonnonsuojelualuetta.
Moreenimäen etelä- ja lounaisosassa on ainakin 60 pyöreähköä, pelkistä kivistä kasattua röykkiöitä. Kysymyksessä ovat todennäköisesti historiallisen ajan viljelysröykkiöt.

Hämeskivi (83010001) (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Rajamerkki, siirtolohkare, sijaitsee Hattulan (ent.Tyrvännön) ja Hämeenlinnan (ent. Hauho) rajalla, Lusin ja Mäenpään sekä Hyömäen ja Pappilankylän kylien rajalla, kivikkoisessa metsämaastossa. Kivessä on ollut hakattuja rajamerkkejä, joita ei kuitenkaan vuoden 1985 inventoinnissa löydetty. Kiven eteläkaakossa oleva kylki on pahoin rapautunut. Kiven laella on kuitenkin kaksi miekanhiontakivien uurteiden tapaista uraa. Kivi on merkitty peruskartalle.
Hattulassa kohdenro 82010052.

Patakallio (83010002) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Uhrilähteen tapaan käytetty kuoppa kalliossa sijaitsee Hämeenlinnan Hauhon luoteisosassa, lähellä Hattulan rajaa Patakallion luoteispuolella. Se on 14 x 13 cm:n laajuinen ja 12 cm syvä pyöreä kolo. Sen ympärille on hakattu rengas. Kuoppaan liittyy uskomuksia, ja sen vettä on käytetty parantamiseen (sammaslähde) ja siihen on uhrattu rahoja. Sitä on kutsuttu Patakallion lähteeksi ja siinä on sanottu olevan aina vettä.

Nuorisoseuratalo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Nuorisoseuratalo (l. Maamiesseurantalo) sijaitsee noin 130 m Ilmoilanselästä länteen, Hämeenlinna - Tampere -maantien itäpuolella. Ensimmäiset esihistorialliset löydöt tulivat 1932 taloa rakennettaessa. Paikalla voitiin tarkastuksessa todeta matala ja kivinen mäenkumpare (n. 25-30 x 12-15 m), joka on tulkittu löytöjen ja rakenteen perusteella hautaröykkiöksi. Siinä on ollut kaksi 400-luvulta peräisin olevaa miehen hautaa. Kohde on suurimmaksi osaksi tuhoutunut rakennustöiden yhteydessä.

Kalomäki 2 (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kalomäki sijaitsee Ilmoilanselästä noin 200 m länteen, Pälkäneen kautta kulkevan Hämeenlinna-Tampere -tien varressa. Mäki on peltojen ympäröimä.
Maantien leventämisen takia paikalla tehtiin kaivauksia vuosina 1970 - 1972.
Siellä on 600-luvulta 1000-luvulle ajoittuva polttokenttäkalmisto, joitakin ruumishautoja rautakauden lopulta sekä asuinpaikkaan viittaavia löytöjä. Yksittäisiä hautauksia ei kenttäkalmistosta voi yleensä erottaa. Useimmat hauta-antimista ovat tavanomaisia kotimaisia esinemuotoja, mutta joukossa on myös joitakin harvinaisuuksia, kuten ristikoristeinen pyöreä solki ja miekka, jonka kahvassa on kaksi villisian päätä. Ruumishaudat ovat ajallisesti suoraa jatkoa polttokenttäkalmistolle. Polttohautaukset ja ruumishaudat saattavat olla jopa osittain samanikäisiä. Runsaimmin varustetuissa haudoissa antimina oli kirves, tulusrauita ja veitsi, osa ruumishaudoista oli kuitenkin esineettömiä ja yksi oli koosta päätellen lapsen hauta. Muinaisjäännös saattaa ulottua koko mäen alueelle. Muinaisjäännös on merkitty informaatiotaululla.

Lentolankärki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hämeenlinna-Tampere maantien itäpuolella olevalla peltoalueelta, joka laskee kohti Ilmoilanselkää. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa. Iskoksia löytyi noin 100 m:n pituiselta alueelta rannan suuntaisesti, löytöalueen leveys on noin 10-20 m.

Lentolankärki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hämeenlinna-Tampere-maantien itäpuolelta pellolta Ilmoilanlahden pohjoisrannalta löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, kvartsi-iskoksia. Löytöalueen eteläpuolella on jyrkkä rantatörmä, korkeudeltaan noin 10 m, iskokset löytyivät pääasiassa törmän päältä. Löytöalueen pituus on 110 m. Maaperä on hiesunsekaista savea ja hienoa hiekkaa.

Lentolankärki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hämeenlinna-Tampere maantien itäpuolella Ilmoilanlahden pohjoisrannalla olevan jyrkän rantatörmän päältä löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Löytöalueen pituus on noin 140 , löydöt olivat enimmäkseen 1-15 m:n päässä törmän reunasta. Maaperä paikalla on savensekaista hiesua ja osittain hienoa hiekkaa. Paikka on todennäköisesti samaa asuinpaikkaa Lentolankärki 2:n kanssa.

Tervamäki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Matkantaustanlahden länsipuolella Tervamäen pohjoispuolella olevalta hiesuperäiseltä pellolta löytyivät kivikautiseen asuinpaikkaan liittyvät löydöt, saviastianpala ja kvartsi-iskokset. Paikalla on saattanut olla matala rantatörmä, joka on tasoittunut viljelyksessä.

Tervamäki 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Matkantaustanlahden länsirannalla Tervamäen itäpuolelta löytyivät kivikautiseen asuinpaikkaan liittyvät kvartsi-iskokset. Löytöalueen itäpuolella on noin 6-7 m:n korkuinen ja jyrkkä rantatörmä. Maaperä paikalla on hiesunsekaista savea.

Matkantaustanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ilmoilanselän ja Matkantaustanlahden etelärannalta tunnetaan kivikautinen asuinpaikka-alue, joka on noin 300 m pitkä. Asuinpaikka on veden alla suurimman osan vuotta ja paljastuu vasta loppu kesällä veden ollessa alimmillaan. Paikalla on kolme rantatörmää, ja löydöt on poimittu alimman törmän alapuolelta rantahietikolta. Paikalla on ollut ehkä korkeampi rantatörmä, joka on tulvavesien kulutuksessa valunut järveen.

Nisula (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Hyömäen kylän keskusalueen itälaidalla, Nisulan päärakennuksesta noin 30 m pohjoiseen, pienen niityn laidassa ja kapealta hiekkatieltä noin 10 m kaakkoon on kuppikivi. Kuoppia kivessä on 18. Kivi on sammaloitunut, ja kuoppien erottaminen on siksi vaikeaa.
Läheisellä pellolla alakohteiksi merkittyjä metallinetsinlöytöpaikkoja (KM 42519: 1 - 2, 42524: 1).

Lyömäki 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hauhonselän pohjoisosasta noin 400 m länteen on noin 200 m pitkä, 100 m leveä ja noin 8 m korkea, erittäin kivikkoinen Lyömäki. Mäki on peltojen ympäröimä muuten paitsi pohjoispuolella kulkee maantie. Paikalla on ollut vuonna 1934 tehdyn yleiskartan mukaan 8 hautakumpua. Mäelle on vuoden 1934 jälkeen kaivettu kymmenkunta AIV-kuoppaa. Tässä yhteydessä on röykkiöitä voinut peittyä ja tuhoutua. Vuoden 1983 inventoinissa paikalta havaittiin kuusi maansekaista kumpumaista röykkiötä, joiden luonnetta ei varmasti tunneta. Alue on ollut lammaslaitumena, jolla kasvaa ruohoa ja harvakseltaan katajia. Kohde on muinaisjäännösalueena edustava.
Lyömäen eteläreunalla oli myös kuppikivi, joka keväällä 2012 todettiin hävitetyksi koneellisesti kaivamalla. Tässä yhteydessä on koko muinaisjäännösalueelle aiheutettu vahinkoa.
Röykkiöiden eteläpuolelta pellosta on löydetty pronssinen hevosenkenkäsolki (KM 29895).

Lyömäki 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löymäen itä-, koillispäässä, Alvettulan vanhan ja uuden tien risteyksessä olevan leipomorakennuksen kohdalta on löydetty vuonna 1933 polttokenttäkalmisto. Sen on todettu kuitenkin suurimmaksi osaksi tuhoutuneen tien rakentamisen yhteydessä. Talon pihapiirissä tai sen läheisyydessä on kuitenkin mahdollisesti vielä kalmistoa jäljellä.

Nurmi (83010019) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hauhonselän Väinölänlahdesta noin 150 m lounaaseen olevalta peltoalueelta löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia. Myöhemmin samalta alueelta on löytynyt pohjalainen taltta (KM 29894). Löytöpaikan itäpuolella on muutaman metrin korkuinen jyrkkä rantatörmä. Noin 100 metriä tältä paikalta pohjoiseen on todettu noin metrin syvyydessä kiviliesiä (Väinölänlahti).

Niemenvainio 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alvettulan kylän keskusalueen itäpuolella olevan laajan niemen kaakkoiskulmassa olevalta peltokaistaleelta, joka on noin 100 m pitkä etelä-pohjoissuunnassa ja 15 - 20 m leveä, löytyi kivikautiseen asuinpaikkaam liittyviä kvartsi-iskoksia ja kavartsikaavin. Paikalta on aikaisemmin löydetty kivikirves (KM 29896:1), nuolenkärjen katkelma (KM 29896:3) ja kaksoistaltta (KM 29896:2). Peltokaistale on 7 - 8 m korkean, jyrkän rantatörmän partaalla. Heti peltokaistaleen länsipuolelta alkaa jyrkkä mäki, joten asuinpaikka on ollut kapealla tasaisella maakaistaleella törmän ja rinteen välillä.
Inventointikertomuksen (1983) mukaan myös alemmalla rantaterassilla olevalta pellolta on tehty (ja nähty) kivikautiseen asuinapikkaan viittaavia löytöjä. Paikkaa ei kuitenkaan ole tarkastettu.

Adenius (Hautapaikat)
Rautakautinen; Alvettulan kylänmäen, ns. Männistönmäen länsireunalla olevan Adeniuksen, nyk. Mäkelän tontin päärakennuksesta 15 - 20 m länsiluoteeseen on rautakautinen polttokalmisto tai röykkiö. Paikka on pihamaata, jossa saattaa olla vielä muinaisjäännöstä jäljellä: siitä oli aikoinaan tutkittu kaivauksin vain 6 x 6 m alue, ja kalmisto oli jatkunut saunarakennuksen alle.
Kalmiston silmäkivenä ollut siirtolohkare on muutaman muun kiven ohella poistettu. Nykyinen asuinrakennus sijaitsee Adeniuksen torpan paikalla ja rakennuksessa runko saattaa olla ainakin sama kuin Adeniuksen aikana. Pihapiirissä olleet kevytrakenteisemmat rakennukset: vaja, perunakellari, lato, sauna ja ulkorakennus on purettu. Pihalle on tehty uusi piharakennus ilmeisesti joskus 1940-luvulla. Kalmiston läheisyyteen oli suunniteltu vesijohto- ja viemärilinja. Koekuopituksen avulla kesällä 2007 todettiin, ettei polttokalmisto ulotu vesihuoltolinjalle. Tuolloin kaikki kaivauslöydöt olivat nykyaikaisia.

Teponlinna (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Myllymäen talon maalla, talosta noin 300 m lounaaseen, Ilmoilanselästä noin kilometri itään, pienen Vähäjärven koillisosassa on linnavuori. Paikka on pienehkö, erittäin jyrkkäseinäinen kallionnyppylä, jonka yhdellä sivustalla on jäänteitä varustuksesta. Portin kohdalla valli on 5 metriä leveä, mutta se kapenee siitä molempiin suuntiin.

Vuolijärvi 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuolijärven pohjoispäästä koilliseen olevalta pellolta löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Osa löydöistä on alueen läpi kulkevan tien koillispuolelta osa lounaispuolelta. Maaperä paikalla on savea.

Lokajoki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Konaanjärvestä Iso-Roineen Lokajoenlahteen laskevan Lokajoen länsirannalta pellolta löydettiin kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Iskokset olivat 5 x 5 m:n alalla peltorinteen loivalla alaosalla. Maaperä on savea.

Ylhäinen 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Ylhäisten talosta noin 200 m itäkoilliseen olevan, peltojen ympäröimän Tuomistonmäen koillispäässä on kuppikivi. Se on kooltaan 3 x 4 x 1 m. Kiven laki on tasainen ja siinä on 8 - 11 kuoppaa.

Ylhäinen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ylhäisten päärakennuksesta noin 200 m itään Vähä-Roineen Kylänlahdesta noin 250 m länteen Hiiriniemeen menevän tien eteläpuolelta pellolta löydettiin kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Löytöalueen pituus etelä-pohjois-suuntaisesti on 150 m ja leveys 20 m. Maaperä on savea.

Rompseen lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Vihavuodesta Vittastaipaleeseen menevän tien varrella, 1,5 km päässä Vihavuodesta on lähde pellolla, jota pidetään Rompseen uhrilähteenä. Lähteestä on otettu sammasvettä ja siihen on uhrattu rahoja ja nuppineuloja. Lähde ei ole enää luonnontilassa, vaan sitä on kaivettu.

Vitsiälä Kotkonharju (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hauhonselän itärantaan laskevalla erittäin jyrkällä ja kivisellä rinteellä on kivivalli. Sen pituus on n. 50 m, leveys 1,5-2 m ja korkeus 1 m. Valli loppuu tämän kokoisena rinteen alaosassa jatkuen kuitenkin alaspäin muutaman metrin paljon kapeampana ja matalampana. Aidan tarkoitus ja ajoitus ovat epäselviä. Tietoja Kotkanharjulla olevasta "kivijaamasta" on jo Reinholmilla ja Appelgrenilla, jotka pitävät paikkaa muinaislinnana.
Kyseessä voi olla myös vanha Sullittulan ja Alvettulan kylien välinen raja-aita.
Kotkonharjulla, pitkin rantaa pappilan suuntaan, ja lähellä pappilaa on myös kivirakennelmia ja röykkiöitä, joita ei ole inventoitu. Pappilanaron uimarannan pohjoispäässä, rinteessä n. 20 metriä rannasta on myös kivivalleja, todennäköisesti pappilan karjahakaan liittyviä.

Kapakka (83010030) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kapakan tilan päärakennuksen itäpuolella, keittiön portaiden vieressä tutkittiin vuonna 1952 hautaröykkiön pohja-osa. Paikalta oli jo vuonna 1902 ajettu pois "nokinen kiviraunio". Kapakan talon kellaria korjattaessa oli sieltä löytynyt saviastianpaloja, joita ei kuitenkaan oltu säästetty. Tällä perusteella talon kohdalla saattaa olla vielä muinaisjäännöstä jäljellä.

Utterin lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kalailan kylän Heikkilän talon pellolla on lähde lähellä Portaan kylän Leppäniemen rajaa. Pellon nimi on Utterinpelto ja itäpuolella oleva mäki on Utterinvuori. Lähteestä on otettu sammasvettä ja siihen on uhrattu rahaa ja nuppineuloja. Lähde ei ole enää luonnontilassa.

Lehdesmäenjoki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Iso-Roineen ja Pyhäjärven välisen Lehdesmäenjoen pohjoisrannalla olevalta pellolta tehtiin kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löydöksiä, saviastianpaloja ja kvartsi-iskoksia. Löytöalue on noin 300 m pitkä ja 80 m leveä. Maasto on tasaista, eikä paikalla ole rantatörmää. Maaperä on osittain hienoa heikkaa, osittain hiekansekaista savea. Myös paikan itäpuolelta kulkevan tien toiselta puolelta on kvartsi-iskoksia (inventointikertomuksen kohde Hauho 182). Asuinpaikka on mahdollisesti jatkunut sinne, ja osa siitä on tuhoutunut tietä 3223 rakennettaessa.
Vuoden 2020 valvonnassa pellon länsilaidan kaapelikaivannon profiilissa dokumentoitiin alueen eteläosassa ruskean ”likamaan” ja hiilenmurujen täyttämä kuoppa. Lisäksi pellolta löytyi pintapoimintana yksi kvartsi-iskos.

Mäntymäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Iso-Roineen eteläpään itärannalta ja Lehdesmäenjoen pohjoispään kohdalta löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löydöksiä, kvartsiesine ja -iskoksia, pellolta. Löytöpaikan kohdalla on noin 4-6 m korkea rantatörmä. Maaperä on hiekkaista, pohjoisosassa silttiä ja savea.

Hannula (83010035) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Iso-Roineen rannasta 100 - 150 m itään, Hannulan päärakennuksesta 200 länsilounaaseen olevalla kivikkoisella ja puuttomalla, laitumena käytetyllä mäellä. Paikalla on yhdeksän kiven- ja maansekaista röykkiötä, jotka ovat turvekerroksen peittämät. Vuonna 1983 oli yhden röykkiön viereen kaivettu valtava kuoppa, joka on mahdollisesti tuhonnut röykkiötä ja jota oli käytetty tunkiona.
Röykkiöiden joukossa on muodoltaan liki pyöreitä (halkaisijat 3,6 - 5,4 m) ja soikeita (pituudet 7,5 - 9,1 m). Yhdessä röykkiössä on 65 cm paksu noen, palaneiden kivien ja mullan sekainen kerros, josta on löydetty saviastian paloja.
Saarekkeen itäreunalla on ilmoituksen mukaan sijainnut uhrikivi joka on tuhoutunut 1960-luvulla tienparannustöissä.

Teuronkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vihajärven etelärannalla olevalla Teuronkalliolla on röykkiön pohjakiveys. Kallion tasaisella laella on useiden neliömetrien laajuinen, hajanainen rakenteeton, yksikerroksinen kiveys. Röykkiön alkuperäisestä koosta tai muodosta ei voi sanoa mitään varmaa, mutta se lienee ollut lapinraunio.

Hovinkartano (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Pyhäjärvestä noin 500 m länteen, Hovinkartanon tilalta noin 150 m koilliseen aivan pellon ja metsän reunassa on kuppikivi. Kiven koko on 4 x 4 m ja korkeus 1,5 m. Kiven yläpinta on osittain sammaleen peitossa, joten kuoppien erottaminen on hankalaa, mutta niitä on ainakin 28. Kuoppia on myös kiven etelään ja länteen viettävillä viistoilla alatasanteilla.

Skytte 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Skytten talon pihapiiristä on löydetty kuusi kumpua tai röykkiötä, joista yhden keskellä on kuppikivi (Hauho 228). Kumpuja on pidetty uhrikiven vuoksi hautaröykkiöinä.

Skytte 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Skytten tilan päärakennuksesta noin 80 m länsilounaaseen on kuppikivi keskellä kumpua.

Parkkimäki 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Skytten päärakennuksesta 550 m lounaaseen ja Parkkimäestä noin 200 m etelään, aivan metsän ja pellon rajalla on kuppikivi. Kiven koko on 1,5 x 1,3 m ja korkeus 50 cm. Kuppeja siinä on 21.

Parkkimäki 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Skytten päärakennuksesta 550 m lounaaseen, Parkkimäestä noin 200 m etelään ja Parkkimäki 1 kuppikivestä noin 20 m itä-koilliseen on kuppikivi metsän ja pellon reunassa, metsän puolella. Kiven koko on 1,3 x 1,3 m ja korkeus noin 70 cm, kuppeja siinä on viisi.

Talola (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Okerlan kylätien risteyksessä, Talolan päärakennuksesta noin 40 m lounaaseen on kuppikallio. Kallio on aivan tien reunassa kiinni, tie kulkee todellisuudessa sen yli, ja sen pinta on liikenteen kuluttama. Kuopat, joita on näkyvillä 20, ovat kooltaan ja laadultaan suuresti vaihtelevia. Kallio oli vuonna 1983 lähes maanpinnan tasalla, näkyvän osan koko oli tuolloin noin 4 x 1,5 m. Vuonna 1952 kallio oli vielä noin 20 cm maanpintaa ylempänä ja näkyvä osa siitä oli 4 x 2 m. Kallion pinta on sileä.
Lempiöistentien ja Okerlantien risteyksen etelä- ja länsipuolella, eli kuppikiveen nähden vastakkaisella puolella tietä, ei havaittu 2021 kaapelityömaan valvonnassa löytöjä tai kulttuurimaata.

Länsi-Hahkiala (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Länsi-Hahkialan vanhasta rakennusryhmästä 260 m eteläkaakkoon, hiekkatien länsipuolella on kuppikallio. Kallion pintaa on näkyvissä parisen neliömetriä ja siinä on 15 kuppia.
Kupit on maalattu valkoisella veteen liukenemattomalla värillä.

Uiskonsuo 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Uiskonsuon luoteispuolella olevalta pellolta löytyi inventoinnissa kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia 200 m pitkältä ja lounanaasta koilliseen suuntautuvalta vyöhykkeeltä. Löytövyöhyke noudattelee vanhaa rantatörmää. Tältä alueelta noin 120 m pohjoiskoilliseen ovalta peltolta on löydetty pari kvartsi-iskosta ja kvartsinen raaka-ainekappale (inventointikertomuksen kohde Hauho 246). Asuinpaikan länsipuolelta, noin 100 päästä on yksi saviastianpala pellolta (inventointikertomuksen kohde Hauho 244).

Junnila 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Talolan pihamaan reunassa, päärakennuksesta noin 30 m itäkoilliseen. Kiven koko on noin 2 x 1,5 m ja korkeus noin 50 cm. Kiven yhdellä kulmalla on neljä kuppia, viidennestä on jäljellä vain puolikas, koska kivi on lohkeillut. Em. kuppien lisäksi kivessä on kaksi muita matalampaa kuoppaa. Kivi on ilmeisesti ollut suurempi, mutta osia siitä olisi joskus rikottu.

Vähä-Heikkilä (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Vähä-Heikkilän päärakennuksesta noin 200 m pohjoiskoilliseen on kuppikivi. Sen koko on 3 x 2,5 x 1,5 m. Kiven pinnalla on kuusi selvää ja syvää kuppia sekä kaksi matalaa kuoppaa.

Hankalanjärvi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hankalanjärven koillisrannalta on löydetty kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, kvartsi-iskoksia, noin 370 m pitkältä matkalta järven rannalla olevalta pellolta. Leveimmillään löytövyöhyke oli noin 15 m. Maaperä alueella on savea. Samalla alueella on myös nuorakeraaminen asuinpaikka, Hankalanjärvi 2.

Hankalanjärvi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hankalanjärven rannasta noin 50 m koilliseen pellolta on vasarakirveskulttuurin asuinpaikkaan liittyvä löytöjä: vasarakirveen puolikas, nuorakeramiikkaa, palanutta savea ja kvartsi-iskoksia. Löydöt ova noin 10 x 10 m suurelta alalta. Maaperä paikalla on savea.

Pietoinen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myllyojan länsipuolelta, ojan varresta pellolta on tehty kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löytöjä: oikokirves ja kvartsi-iskoksia. Maaperä alueella on savea.

Sopenkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sama kuin 109010063 (inventoitu aikoinaan Hauhon kohteena). Tietojen päivitys siirretty em. kohteelle.
Hyvikkälän ja Heinäkankaan sekä Hämeenlinnan Hätilän ja Idänpään kylien rajapaikkaa osoittava irtokivilohkare. Siihen on hakattu rajamerkkejä ja ristejä sekä todennäköisesti rajankävijän puumerkki.

Perkiö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Perkiön talosta 500 m kaakkoon, Karuttanojasta noin 180 m pohjoiseen pellon ja metsän rajalla. Nuorakeraamisen asuinpaikan kaakkoispuoleinen maasto on suoperäistä, asuinpaikalla maaperä on hiekkaa. Asuinpaikka on aikoinaan ollut järven rannalla, mutta muinaisjärvestä on jäljellä pieni Karuttajärvi. Asuinpaikan laajuus on ainakin hehtaari, mutta kaivauksin sitä on tutkittu vain 344 neliötä. Kohde on maamme runsaslöytöisin nuorakeraaminen asuinpaikka. Kaivauksissa 1960-luvulla sieltä on löydetty ainakin 30 000 saviastianpalaa, jotka ovat peräisin vähintään 120 eri tavoin koristetullusta astiasta. Niitä on valmistettu ilmeisesti laajan alueen tarpeisiin.
Siitepölynäytteiden perusteella on todettu, että alueella on raivattu metsää jo nuorakeraamisena aikana, ehkä laitumiksi. Näytteistä ei ole löydetty viljakasvien siitepölyjä. Jostain varsin läheltä on jo vuonna 1903 peltotöiden yhteydessä löydetty vasarakirves (KM 6293:1).
Vuoden 2019 inventoinnissa asuinpaikan laajuutta selvitettiin muinaisjäännösalueelta kohti itää ja koillista. Peltoalueella ja ojaleikkauksissa suoritettiin pintapoimintaa, jonka yhteydessä erityisesti kohteen lounaispuolelta tehtiin runsaasti pintalöytöjä (keramiikkaa, kvartsia, kiviesineen katkelma). Alueen itäpuolella sijaitsevalle metsäalueelle tehtiin 16 kappaletta 50 x 50 cm kokoista koekuoppaa. Nämä olivat löydöttömiä, koekuopassa numero 6 havaittua mustaa kerrosta lukuunottamatta.

Soiniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen rautakautinen ja historiallisen ajan asuinpaikka sijaitsee Alvettulanjoen eteläpuolella olevalla pellolla, jota kutsutaan navetanaluspelloksi. Paikka on Soiniemen talosta noin 80 m pohjoiseen ja Vanhan sillan tiestä noin 15 m. Löydöt on kerätty pellon pinnalta. Maaperä mullan alla on savea. Pellon pohjoisreunassa on havaittu irtokiviä, jotka saattavat liittyä tulisijaan. Sen läheisyydestä on löydetty rautakautisia saviastianpaloja. Muut löydöt pellolta ovat mm. värttinänpyöriä, kiilleliuskeisia hioimia ja palanutta savea. Alvettulan historiallisen kylän paikka on ollut Alvettulanjoen etelärannalla, Alvettulantien ja Vanhansillantien välissä ulottuen myös Laurilantien eteläpuolelle.
Edellä mainitusta paikasta noin 40 m kaakkoon, Pakarin talon puutarhasta on myös mm. rautakautista keramiikkaa ja iskukivi. Löydöt saattavat olla samaa asuinpaikkaa edellisten kanssa. Soiniemen päärakennusta laajennettaessa on havaittu kiveystä, joka saattaa myös merkitä muinaisjäännöstä. Lisäksi Soiniemen päärakennuksen kivijalan vieressä sijaitsi kolmen kupin uhrikivi. Se oli maankaivu- ja siirtotöissä poistettu vuonna 1998 pihapiiristä Tampereen tien varteen. Kesällä 2004 kivi siirrettiin takaisin Soiniemen kartanon pihaan.

Kummola (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven ja vanhan Hauho-Hämeenlinna -tien välisellä saven ja hiekan sekaisella pellolla Kummolan tilan edustalla. Kohde erottuu tasaisesta peltoalueesta hieman korkeampana kohtana. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt ovat saviastianpaloja, kuonaa, piitä, savitiivistettä, pronssipeltiä ja kehäsoljen katkelma.

Lauhamäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hauhonselän luoteisosassa, Koiraniemen ja Juopukankärjen välisellä alueella noin 100 m länteen rannasta Hauhonraitin varrella, nro 117 kohdalla.
Paikka on peltojen ympäröimä mäki, jonka läpi kulkee Hauhonraitti. Mäen itäosassa, pääasiassa koivuja ja pihlajia kasvavalla alueella on neljä kiven- ja maansekaista, erikokoista kumparetta tai röykkiötä. Yhdessä röykkiössä on suuri keskuskivi.
Kumpareihin kaivetuissa koekuopissa oli irtonaista kiveystä, joka ei ollut ei palanutta. Silmäkivellisestä röykkiöstä ja mökkitien varressa olevasta, isoista kivistä kasatusta röykkiöstä löydettiin saviastian palat, jotka lienevät epineoliittista keramiikkaa.
Röykkiöt vaikuttavat pellolta kasatuilta kiveyksiltä. On mahdollista, että niissä on pohjalla vanhempia kerroksia, joiden päälle peltokivet on heitetty. Keramiikan palat voisivat liittyä myös röykkiöiden alla olevaan asuinpaikkaan.

Someronvuoren pyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hauhon Sotjalan ja Kokkilan sekä Tuuloksen Juttilan ja Sairialan kylien rajapaikka. "Rajamerkissä yhtyvät Tuuloksen ja Sotjalan jakokunnat (neljänneskunta) - Lounaan neljänneskunta. Olavi Tavast ajoi v.1431 neljänneskuntien välirajan. Paikalla suuria teräväkärkisiä pystyssä olevia kiviä."

Santala (86010002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Rutajärven lounaispuolella noin 140 m järvestä länteen Santalan tilan päärakennuksen itäpuolella olevilla pelloilla. Maaperä paikalla on hiekkaa. Maasto laskee loivasti kohti Rutajärveä. Löydökset ovat kvartsi-iskoksia. Aiemmin paikalta on löydetty kourutaltta (KM 3402:1).

Takamaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Puujoen etelärannalla noin 70 metrin päässä joesta ja noin 300 m Aholan tilalta luoteeseen. Paikka on kohti jokea laskeva pelto. Alue, josta löydöt ovat, on noin 10 x 39 metrin alalla on hiekkaperäinen paikka. Löydöt ovat yksi saviastianpala (mahdollisesti kampakeramiikkaa), ja kvartsi-iskoksia.

Pappila 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pappilan päärakennuksesta 40 - 50 metriä lounaaseen, pellolla. Pelto laskee loivasti kohti etelää Hausjärven vanhaa rantatörmää. Maaperä paikalla on hiekkaa. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta.

Rytöranta 2 ja 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Hausjärven luoteisrannalla pellolla. Se muodostuu kahdesta löytöpesäkkeestä, jotka ovat noin 100 m päässä toisistaan. Paikka on vanhalla rantatörmällä. Maaperä on hiekkaa. Löydöt paikalta ovat saviastianpaloja (nuorakeramiikkaa), kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta.

Valkeelampi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Uhrilähteenä eli sammaslähteenä pidetty lampi sijaitsee harjualueella, Hausjärven ja Janakkalan väliseltä rajalta 200 - 400 m etelään. Berit Boström kirjoittaa lähteestä mm. seuraavaa: "Aivan Janakkalan rajalla on Turengin - Hausjärven -maantien varrella kolme lampea, ns. Kolmilammet. Kerrottiin, että läntisimmästä lammesta, Valkeelammesta, olisi sammasvettä otettu, ja siitä on kuulemma löydetty paljon rahaa. Vesi ei nähtävästi virtaa minnekään. Suuria vuoria on lampien pohjoispuolella".

Pappila 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pappilasta 250 m lounaaseen, muinaisen rantatörmän päällä pellolla. Peltokynnöksestä löytyi kvartsi-iskoksia. Maaperä paikalla on hiekkaa.

Teuronjoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Teuronjoen etelärannalla olevassa metsäsaarekkeessa, Jokelan talosta 380 m itään. Asuinpaikan luoteisnurkassa on vanhassa jokitörmässä kotitarvehiekkakuoppa, joka on tuhonnut muinaisjäännöstä.
Inventoinnissa paikalta löydettiin kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Vuonna 2001 paikalla suoritetussa kaivauksessa löydettiin kivillä vuorattu kuoppaliesi sekä jäännöksiä hajotetuista tulisijoista. Löydöistä mainittakoon mm. tyypillinen kampakeramiikka, piikärkien katkelmat sekä kaksi viistoteräistä kvartsikärkeä, jotka ovat mesoliittisia.

Teuronjoen suu S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mommilanjärvestä 170 m itään ja Teuronjoen suusta 430 m etelään ja hiekkakuopan eteläreunasta 40 m länteen. Paikalla on kaksi muinaista rantatörmää. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, kvartsi-iskokset, ovat törmien väliseltä kapealta tasanteelta, ylemmän törmän juuresta. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Paikalla suoritettiin koekaivaus vuonna 2001. Tutkimuksissa kohde todettiin pienialaiseksi ja niukkalöytöiseksi. Mitään kiinteitä rakenteita ei havaittu. Löydöt ovat pääasiassa kvartsiesineitä ja -iskoksia. Lähellä asuinpaikkaa, ylemmällä tasanteella olevien painanteiden funktio, ajoitus tai yhteys asuinpaikkaan ei ole tutkimuksissa selvinnyt, niistä on kuitenkin löydetty kvartseja.

Ansionjärvi Hirviniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ansiojärven pohjois- ja Haminanjoensuun länsirannalla, Hirviniemen itärinteessä, pellon ja metsän rajalla. Asuinpaikka on matalan muinaisrantatörmän päällä, joka on uudispellon reunassa. On todennäköistä, että asuinpaikkaa on ehjänä jäljellä metsän puolella. Asuinpaikan kohdalla on hiekkainen rantakerrostuma muutoin savimoreenisessa maaperässä. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.

Soidanlahti 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mommilanjärven eteläisimmän lahden itärannalla, 300 m uimarannalta koilliseen. Paikka on länteen ja lounaaseen laskevaa metsäistä rinnettä. Paikalle kaivatuista koekuopista on löydetty saviastianpaloja, kvartsi-iskoksia, kvartsiesine ja palanutta luuta. Koekuoppien perusteella alueella on ainakin parikymmentä metriä halkaisijaltaan oleva löytökeskittymä, joka ulottuu rantatörmän reunasta rinteelle ja sen päällä olevalle tasamaalle.

Lempiönkärki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Mommilanjärven länsirannalla olevalla niemellä, mäenharjanteen eteläpäässä ja itärinteellä. Paikalla suoritetuissa kaivauksissa on löydetty runsaasti saviastioiden paloja, ainakin nuorakeramiikkaa ja varhaismetallikautista keramiikkaa. Kivilaji-iskoksia ja -esineiden katkelmia on joitakin, kuten myös pii-iskoksia ja -esineitä, esimerkiksi pajunlehdenmuotoinen kärki. Muista löydöistä mainittakoon kaksi poikkiteräistä kärkeä. Palanutta luuta on myös runsaasti. Muutamissa luunpaloissa on porattuja reikiä ja parissa palassa muita työstönjälkiä.
Ennemmin tiedossa ollut kiviröykkiö osoittautui tutkimuksissa tulisijan jäännökseksi, ja se lienee historialliselta ajalta. Röykkiöistä on 35 m luoteeseen on kesämökin ulkorakennus.

Järvensuo 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Järvensuon lounaispuolella ja kuivatun Rautajärven eteläpuolella, Rautasuon itärannalla.
Merkittävimmän osan muinaisjäännöstä muodostavat pelto- ja suoalueella, liejun alapuolella moreenin pinnassa olevat mahdolliset paalujen varaan rakennettujen asumusten jäännökset ja paikalta löytyneet puu-, kaarna- ja tuohiesineet. Löytökerroksen on tulkittu jääneen tulvineen järven veden ja järven pohjalle kertyneen liejun peittämäksi.
Asuinpaikkalöytöjä on myös kallioisen metsäsaarekkeen länsi- ja luoteisrinteen tasanteilla, mäen päältä Kuoppanummi-nimiseltä paikalta, kahden kallion välissä olevalta tasanteelta sekä Kuoppanummen itäpuolella olevasta kallioiden välisestä solasta. Asuinpaikan laajuus on kuivalla maalla ainakin 120 x 200 m.
Vuosien 2020-2021 tutkimusten perusteella mataloituvaa järvenrantaa on hyödynnetty hyvin pitkäkestoisesti kivikaudella, aina myöhäismesoliittiselta ajalta jatkuen neoliittisen kauden lopulle, noin 6000–2000 eaa. Vuonna 2021 orgaaniset aineistot todettiin vielä melko hyvin säilyneiksi ja paikalta löytyi useita puu- ja kaarnaesineitä kivikaudelta; mm. puisten kalastusrakenteiden osia, meloja, verkonkohoja ja -painokiviä, puuveistoksia ja muita tarve-esineitä. Kosteat hapettomat kerrostumat ovat säilyttäneet paikalla myös runsaasti kasvi-ja eläinjäännöksiä, mm. ravinnoksi käytettyjen hassel- ja vesipähkinän kuoria sekä palamatonta eläinluuta.
Tutkimusten avulla saatiin myös huolestuttavaa tietoa voimakkaan ojituksen vaikutuksesta pohjaveden pinnankorkeuteen ja sen merkityksestä kivikautisten orgaanisten aineistojen säilymisoloihin. Kohteen ylimmät löytöhorisontit turvekerroksessa eivät ole enää ympärivuotisesti vettyneitä ja myöhäisneoliittisten orgaanisten aineistojen tuhoutumisprosessi on jo käynnissä

Järvensuo 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Järvensuon lounaispuolella ja pelloksi kuivatun Rautajärven eteläpuolella. Asuinpaikkahavainnot on tehty louhikkoisen metsäsaarekkeen lounaisosassa olevalta tasanteelta, jossa kasvaa havumetsää. Tasanteen etelälounaisella reunalla on pieni kalliokumpare, jonka kvartsisuoni vaikuttaa louhitulta. Paikalla on tehty kaivauksia vuosina 2001 ja 2002, jolloin on löytynyt kivi- ja varhaismetallikautiseen asuinpaikkaan liittyvää aineistoa. Asuinpaikasta 80 m itäkaakkoon on kuusi kiviröykkiötä, jotka ovat todennäköisesti viljelyraunioita.

Järvensuo 3-4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, Porrassuon koillispuolella olevan moreenikumpareen läntisimmässä päässä, kuivatun Rautajärven itärannalla. Asuinpaikalta on löytöjä koekuopista noin 120 x 120 metrin kokoiselta alueelta mäen päällä olevalta kallioiden väliseltä tasanteelta, alemmilta tasanteilta aivan mäen länsipäässä sekä näistä 90 m koilliseen olevasta mäkien välisestä laaksosta. Lisäksi yksi kvartsi-iskos on löydetty pellosta asuinpaikan alapuolelta. Asuinpaikan edustalla voi hyvinkin olla ehjiä kerrostumia suon pinnan alla. Kohteeseen on yhdistetty aiemmat erilliset kivikautiset asuinpaikat Järvensuo 3 ja Järvensuo 4.

Lapinkalma (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lapinkalma on Humppilan ja Urjalan välinen rajapaikka. Paikka on metsäisellä, etelä-pohjoissuuntaisella harjulla. Paikalla ollut röykkiö on tutkittu ja sen kivistä on koottu rajamerkki. Paikan luonne ei ole täysin selvillä. Röykkiötä on pidetty myös ns. lapinrauniona, mutta tutkimuksissa ei tästä saatu varmuutta. Paikkaan liittyy runsaasti kansantarinoita. Tarun mukaan paikalla on ollut lappalaisten uhripaikka tai kirkko, joka on vaipunut harjuun.
Vuoden 2005 inventoinnissa todettiin röykkiöstä olevan jäljellä halkaisijaltaan noin 10 m kivikehä, jonka keskellä on rajapyykki. Röykkiö ei näytä luontaiselta kivikolta, koska harjun päällä sellaista ei muutenkaan ole. Vuoden 2012 inventoinnissa paikan havaittiin olevan entisellään eikä mitään uusia havaintoja tehty.

Kalmanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmanmäki sijaitsee Hattelmalanjärven länsipäästä 500 m pohjoisluoteeseen. Mäki koostuu kahdesta peltojen ympäröimästä vierekkäisestä mäennyppylästä, jotka ovat olleet aiemmin yhtenä itälänsisuuntaisena harjanteena, mutta jotka on erotettu toisistaan peltosaralla. Kalmisto sijaitsee nimenomaan läntisellä mäennyppylällä, joka on mäntymetsikön peitossa, kooltaan 65 x 40 m ja korkeudeltaan neljä metriä. Kalmiston nimi on merkitty peruskartalle. Paikalle kaivetuista koekuopista on löydetty palanutta luuta ja saviastianpaloja, jolla perusteella paikkaa on pidetty polttokalmistona. Kumpare on kivikkoista moreenisoraa.
Vuoden 2006 inventoinnissa todettiin Kalmanmäen on säilyneen koskemattomana kauttaaltaan, eikä aiempien inventointien tietoihin ollut lisättävää.
Vuonna 2015 toimitettiin metallinilmaisinlöytöjä kalmiston länsi- ja lounaispuoliselta pellolta. Katso alakohteet. Löytöpaikka sijaitsee tunnetun kalmistomäen muinaisjäännösrajauksen länsi- ja lounaispuolisella pellolla, lähimmillään noin 60 metrin päässä rajauksesta länteen ja kauimmillaan noin 190 lounaaseen lähellä Hattelmalanjärven länsipäätä. Yhteensä löytöalueen pituus on 270 metriä peltoalueen länsireunalla. Esineet ovat löytyneet metallinetsinnässä 8.11.2015 peltomullasta 5-10 cm syvyydestä. Ei havaintoja rakenteista. Samalla löytyi myös nauloja, hevosenkenkiä ja maatalousvälineiden rautaosia (ei toimitettu museoon). Löytöpaikan itäpuolella on myös Hieron rautakautinen asuinpaikka. Myös vuonna 2016 saatu samalta pellolta metallinetsinlöytöjä (KM 41608: 1 ja 2): miekan väistin ja spiraalipäinen ketjunkannatin noin 10 cm syvyydestä. Peltoalueen osalta muinaisjäännösrajauksen tarkentaminen edellyttää lisäselvityksiä.

Hiero 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hattelmalanjärven pohjoispäästä 300 m pohjoisluoteeseen ja Hieron päärakennuksesta 240 m länsiluoteeseen. Paikka on loivasti kohti etelää viettävää peltoa, jossa maaperä on hiekkaa. Pellolta on löydetty pintapoiminnassa kaksi rautakautista saviastianpalaa, jotka viittaavat rautakautiseen asuinpaikkaan. Saattaa liittyä yhteen kohteen Hiero 3 kanssa.

Hiero 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hattelmalanjärven länsipäästä noin 200 m pohjoiseen ja Hieron päärakennuksesta 150 m länteen. Löydöt ( saviastian palat, kvartsi-iskokset, palaneen luun siru) on poimittu hyvin loivasti lounaaseen viettävän hiekka- tai hiesupellon pinnalta, noin 60 x 70 m laajuiselta alueelta. Aivan paikan etelä-, lounaispuolitse menevä tilustie noudattaa Hattelmalanjärven vanhaa, noin metrin korkuista rantatörmää. Löydöt viittaavat rautakautiseen ja todennäköisesti myös kivikautiseen asuinpaikkaan.
Vuonna 2015 kohteen itäpuolelta on löytynyt metallinetsinnässä sulanutta pronssia (KM 40962, ks. alakohde). Sulanut pronssi löytyi pellolta pintalöytönä.

Hiero 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Saviastian palan löytöpaikka sijaitsee Hattelmalanjärvestä noin 400 m pohjoiseen ja Hieron päärakennuksesta 180 m itään. Aivan löytöpaikan kaakkoispuolelta menee Luolajan ja Hattelmalan kylien välinen raja. Paikka on loivahkosti kohti järveä viettävällä peltorinteellä. Paikalta on vain yksi saviastianpala, mutta kuulunee alueen asuinpaikkojen yhteyteen.

Hassukoivu 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hattelmalanjärvestä noin 200 m pohjoiseen, Hassukoivu -nimisen peltoalueen eteläreunassa. Pellolta on löydetty aikaisemmin riipushioin (Hämeenlinnan kaupunginmuseon kokoelmat, 4491).
Vuoden 1984 inventoinnin yhteydessä löydettiin kvartsi-iskos ja 2 palaneen luun palaa noin 2 m pohjoiseen tilustiestä, joka noudattaa noin 1 - 1,5 m korkeaa Hattelmalanjärven vanhaa rantatörmää. Maaperä löytöpaikalla on hiekkaa. Löydöt viittaavat kivikautiseen asuinpaikkaan.

Sibeliuksenpuisto (ent. Tähtipuisto) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee Hämeenlinnan keskustassa olevassa Sibeliuksenpuistossa (ent. Tähtipuistossa). Kivi on puiston eteläreunalla, miltei Birger Jaarlin kadun varrella. Se on siirretty paikalle Hattulasta Ihalemmin kylän Toukolan talon maalta vuonna 1938 (Hattulassa kohde Toukola 1, rekisteritunnus 82010010).
Kivessä on ollut alunperin 41 kuppia. Kivi oli hajotettu kahteen tai kolmeen osaan alkuperäisellä paikallaan. Hämeenlinnassa osat liitettiin yhteen sementillä . Vuoden 1984 inventointikertomuksen mukaan kuppeja on vähemmän kuin alunperin on ilmoitettu.

Uhrikivenkatu 11 (Kivikolunpelto, Rajakivi) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsi alunperin Kaurialan kaupunginosassa Uhrikivenkatu 11 pihalla, vain muutaman metrin päässä kadusta. Alue oli 1940-luvun loppupuolelle asti ns. Kivikolunpeltoa, joka oli kivikkoinen ketoalue laajojen peltoaukeiden keskellä. Nyt kaikki pellot on rakennettu ja kuppikivi on pienteollisuusalueen länsiosassa. Kivi on kooltaan 3,6 x 2,7 x 1,2 m, ja sen päällä on 136 - 139 kuppia. Kivi on aikaisemmin ollut hyvin hoidetulla pihanurmikolla, mutta myöhemmin koristekasvit sen ympärillä pusikoituivat, ja kivi peittyi lähes näkymättömiin.
Perusteellisten suunnitelmien ja arkeologisten tutkimusten jälkeen kivi siirrettiin 27.9.2010 uuteen paikkaan, noin 100 metriä, Uhrikivenkadun ja Matintien risteykseen avoimeen ja tasaiseen puiston kohtaan. Alueelta on hävitetty, toinen, pienempi kuppikivi 1940-luvun lopulla rakennustöiden yhteydessä.

Pirttivaha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi (siirtolohkare) sijaitsee omakotitaloalueen itäosassa, tontilla Pullerintie 1 ja vain muutaman metrin päässä tiestä. Lohkare on noin 3-4 metrin korkuinen ja se on haljennut. Se on ahtaassa paikassa tontin kulmassa. Kiven kohdalta menee nykyään Ojoisten ja Parolan kylien välinen raja. Pirttivaha mainitaan rajapaikkana jo 1539.

Nukari (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Nukarin päärakennuksesta noin 500 m itään, tasaisen peltoalueen ympäröimän, noin 15 x 10 m laajan kumpareen reunassa. Kuppikivi on osittain multakerroksen peitossa, ja vain pieni osa siitä on näkyvissä. Kumpareelle on kasattu runsaasti kiviä pellolta. Kivi on haljennut keskeltä, ja siinä on kuusi hyvin selvää kuppia. Vuoden 2006 inventoinnissa puhdistettu kiven kuppien kohtaa sammaleesta sekä suoristettu paikalla oleva muinaisjäännöskyltti.

Vartiovuori (109010013) (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Rajakivi sijaitsee Hattulan ja Hämeenlinnan rajalla, 150 m valtatiestä 130 etelään. Tämä Kirstulan ja Nummin kylien välinen rajapaikka mainitaan kirjallisissa lähteissä jo vuonna 1444.
Vartiovuori on noin 15 metrin korkuinen, kauttaaltaan symmetrisesti kohoava mäki. Sen noin 5 m halkaisijaltaan olevan laen keskellä on lattea rajakivi, jonka korkeus on noin 60 cm, leveys 60 cm ja paksuus noin 10 cm. Kivessä ei ole mitään merkkejä tai vuosilukuja. Kiven lisäksi koko mäki on huomioitava rajapaikkana.
Muinaisjäännösrajaus on kohteen Hattulan rekisteritietojen 82010070 yhteydessä.

Kirstulankärki (Rantakalmisto) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kirstulankärjen muinaisjäännösalue sijaitsee Vanajaveden Hattulanselän länsirannalla, aivan Hämeenlinnan ja Hattulan rajalla, miltei kokonaisuudessaan Hämeenlinnan puolella, yksi viljelyröykkiö (F) on Hattulan puolella. Paikka on Kirstulankärjeksi kutsutun niemekkeen kärki ja muinaisjäännökset ovat täällä rannan suuntaisesti noin 80 m pituisella alueellla.
Paikka on heinää ja pensaikkoa kasvavaa joutomaata, joka rajoittuu peltoon. Muinaisjäännösalue käsittää varhaismetallikautisen asuinpaikan (E), 18 - 20 kuopan kuppikiven (D) ja kolme rautakautista maansekaista kiviröykkiötä (A - C), sekä edellä mainitun viljelyröykkiön F. Samalla alueella, Hattulan puolella, sijaitsee myös Rautapaasi -niminen rajakivi.

Rautapaasi (109010015) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rautapaasi sijaitsee Hämeenlinnan ja Hattulan rajalla, mutta todennäköisesti muutaman metrin Hattulan puolella, peruskartalle merkityn Rautapaadenlahden eteläpuolella, aivan Kirstulankärjen rautakautisen muinaisjäänösalueen (kohde 13) länsipuolella.
Kivi on heinää ja pensaikkoa sekä pientä puustoa kasvavalla joutumaalla, noin 10 metriä pellonreunasta. Kivi on 4 metriä pitkä, noin 2 metriä leveä ja korkeus on 2,5 m. Kiven pinnassa ei ole enää havaittavissa mitään kirjoitusta. Vuonna 1703 siinä olisi ollut hakattuna iso A-kirjain. Rautapaasi mainitaan rajapaikaksi jo 1400-luvulla (vuoden 1445 käräjat).
(HUom. Hattula kohde 82010069).

Peltola (109010016) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat aivan Hattulan ja Hämeenlinnan rajalla, suunnilleen 20 - 25 m päässä rajasta. Paikka on matala, vesakon peittämä kumpare, jonka laajuus on muutama kymmenen neliömetriä. Kumpareen kautta kulkee polku Pälkäneentieltä Kirstulankärkeen.
Röykkiöt ovat noin 15 x 6 m laajalla alalla, ja ne ovat pienikokoisia, läpimitoiltaan 4,7 - 2 m. Niiden tarkka paikallistaminen on hankalaa tiheän kasvillisuuden vuoksi. Röykkiöihin tehdyistä koekuopista on löydetty saviastianpalojen lisäksi palanutta savea ja palanutta luuta sekä nokimaata ja kiveystä.
Kohde on kuuluu Hämeenlinnan kohteisiin, koska kumpareen eteläosa on Hämeenlinnan puolella, mutta röykkiöt lienevät kaikki Hattulassa (Hattulan kohde 82010068).

Rajala (109010017) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Paikka sijaitsee Kirstulan kartanosta 500 m luoteeseen ja Hämeenlinnan ja Hattulan rajasta 140 m kaakkoon. Vanajavesi on 300 m:n päässä idässä.
Kalmisto on peltoalueen ympäröimällä laakealla kumpareella, jonka laajuus on 70 x 40 m. Kumpareen keskellä on lato ja ensimmäiset löydöt (saviastianpalat) ovat sen kaakkoispuolella olevan rehukuopan seinämästä, joka on nykyisin vuorattu sementillä. Paikalta on löydetty myös palanutta luuta, mutta sitä ei ole otettu talteen. Kumparetta on arveltu mahdolliseksi polttokalmistoksi. Kumpareen itä- ja kaakkoispuoliselta peltoalueelta on pintapoimittu rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia löydöksiä, saviastianpaloja, palanutta savea jne.
Edellä mainitusta kumpareesta 200 m itään on noin 40 x 15 m:n laajuisella alueella tiilentekopaikka, joka käsittää tiilistä ja luonnonkivistä kootun röykkiön "tiiliuunin pohjan". Röykkiön ympärillä muutaman kymmenen metrin säteellä on pellon pinnalla runsaasti tiiltä, tiilimurskaa ja kuonaa.

Riihimäki (109010019) (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kalmisto sijaitsee Hämeenlinnasta Pälkäneelle johtavan kantatie 57 varressa, noin 500 m Kirstulan kartanosta etelään moreenipohjaisen Riihimäen kaakkoispäässä. Kantatie 57 ja siihen liittyvä Kirstulantie ovat leikanneet tasanteen kolmiomaiseksi pohjoiseen kapenevaksi kiilaksi.
Paikalla on suoritettu arkeologisia kaivauksia kolme kertaa, viimeksi kesällä 1997 kevytväylän rakentamisen vuoksi. Paikalla oleva muinaisjäännös muodostuu erilaisista, eri toimintoihin liittyvistä rakentaista. Alueen pohjoispäässä on solki- ja asemuotojen ajoituksen perusteella viikinkiaikaista polttokenttäkalmistoa. Sen eteläpuolella on röykkiömäisiä kiveyksiä ja mahdollinen asuinpaikka.
Paikalta tehdyt radiohiiliajoitukset sijoittuvat kuitenkin varsin pitkälle aikavälille kansainvaellusajalta viikinkiajalle. Muinaisjäännöstä on paikalla edelleen jäljellä olevan kumpareen koko laajuudelta (noin 60 x 15 - 35 m).
Muinaisjäännöksestä 150 m koilliseen, Hatunniemeen johtavan tien varresta, on löytynyt dirhemin pala (KM 39617) ja 200 m eteläkaakkoon, Pälkäneentien ja Kirstulantien väliseltä pellolta, tasavartisen soljen (KM 39763) katkelma. Löytöpaikat sijaitsevat mäelle rajautuvan muinaisjäännöksen ulkopuolella. Esineiden löytöyhteys tai suhde asuinpaikkaan tai kalmistoon on selvittämättä.

Aulanko 1 ja 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee hotelli Aulangosta 300 m luoteeseen ja Vanajaveden Aronlahden rannasta noin 80 m etelään. Paikka on järveen pistävällä niemellä, jossa on tallirakennuksia ja laitumia. Vuosina 1990 ja 1991 suoritettujen tutkimusten perusteella on paikalla kaksi asuinpaikkaa ja jäänteitä kalmistosta.
Asuinpaikka sijaitsee Aulangonniemen pohjoisrinteellä. Se on pituudeltaan noin 110 m ja leveydeltään 45 m. Se sijaitsee rannan suuntaisena korkeuskäyrien 83 ja 87 välissä. Aulangonniemen länsirinteellä havaittiin myös merkkejä asuinpaikasta ja kalmistosta, josta on säilynyt osittain tuhoutuneita röykkiöitä. Niemen pohjois- ja eteläosissa on sijainnut ilmeisesti myös röykkiöitä.

Aulangonlinna (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Muinaislinna sijaitsee Aulangonjärven länsirannalla, suurimmaksi osaksi Aulangon luonnonsuojelualueella. Mäki on muinaisrantojen reunustamaa kalliota ja moreenia.
Linnan järvenpuoleinen sivu on äkkijyrkkä, muut rinteet ovat loivempia ja terassimaisia. Laen läpimitta on noin 100 m, ja sen keskellä on Aulangon näkötorni. Näkötornista lounaaseen on kahvilarakennus ja puistokäytäviä. Lakea kiertää lännessä maasta ja kivistä kasattu matala valli. Se erottuu hyvin heikosti maastosta, ja sitä on käytävien ja rakennusten tekeminen tuhonnut. Tutkimuksissa lakialueelta on löydetty jälkiä tulisijasta ja mahdollisista rakennusten pohjista.
Vuoden 2019 sähkökaapelin kaivuun valvonnassa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Vuoden 2020 valvonnassa tehdyissä maakaapeliojissa todettiin pienialaisesti tummaan maakerrosta. Näissä esille tulleissa tumman maan kohdissa ei todettu mitään löytöjä, minkä perusteella havaintojen ajoitusta tai merkitystä voisi arvioida.

Kirkonkivet (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kivet sijaitsevat Aulangonjärven itäpään koilliskulmasta noin 800 m itään, metsäisen mäkirinteen yläosassa, puolustusvoimien ampuma-alueen rajalla. Kyseessä on kaksi toisiinsa nojaavaa kivilohkaretta, joiden korkeus on 3 - 4 m. Kivien väliin jää 2 m korkea, ylöspäin kiilamaisesti kapeneva onkalo, jonka pohja on tasainen. Myös onkalon seinämät ovat tasapintaiset. Suuaukko osoittaa etelään. Onkaloon sopii yhtäaikaa muutama ihminen. Sarasmo kirjoittaa, että "sota-aikana ovat pakolaiset pitäneet siellä kirkonmenoja". Muodostelma muistuttaa pienoiskokoista kirkkoa.

Varikonniemi (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Varikonniemi (eli Linnaniemi tai -saari, Hätilän niemi) sijaitsee Hämeen linnaa vastapäätä olevalla niemellä, Vanajaveden itärannalla. Alue on ollut viimeksi puolustusvoimien varikkoalue, sitä ennen paikalla on toiminut saha ja 1800-luvun loppupuolelle asti niemi oli Hätilän kylän viljelysmaata.
Ensimmäinen muinaislöytö alueelta on saharakennuksen viereisen piha-alueen eteläosasta löytynyt, ja vuonna 1895 Kansallismuseoon tullut ns. Linnaniemen hopea-aarre, jota on pidetty kätkölöytönä. Vuonna 1986 alueella suoritettiin laajat koekaivaukset, koska Hämeenlinnan kaupunki suunnitteli paikalle asuin- ja liiketaloja. Vuosina 1986 -1990 ja 1992 - 1993 suoritettujen tutkimusten mukaan paikalla sijaitsee laaja myöhäisrautakautinen ja varhaiskeskiaikainen asuinpaikka, josta vain pieni osa on tutkittu tasokaivauksin. Kaivauksissa saatu esineistö on varsin monipuolista ja runsas. Vanhin esine on merovingiajan tasavartinen solki. Korujen lisäksi paikalta on löydetty myös aseita, kuten 1800-luvun lopulla löytyneet hopeakoristeinen tappara ja keihäänkärki. Kaivauksissa löydettiin myös käsitöihin liittyvää aineistoa. Keskusalueelta on löydetty useita rakennusten jäännöksiä. Asuinpaikan sijainti linnaa vastapäätä ja aivan rannassa, on poikkeuksellinen. Lähistön muut rautakautiset asuinpaikat sijaitsevat korkeammalla, turvallisesti Vanajaveden muinaisen tulvarajan yläpuolella.

Kärsänkivi eli Siankärsä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivi on vanha Mäskälän jakokunnan Hätilän (latokartano) vastainen rajakivi 1500-luvulta. Kivi on nykyään omakotitalon pihamaalla (os. Papinniityntie 10), aivan tien vieressä. Hätilän ja Idänpään välinen raja tekee sen vieressä jyrkän kulman, mutta kivi on Hätilän puolella. Kärsänkivi on kooltaan 3,5 x 2 x 2,5 m. Kivi todettiin vuoden 1999 ehjäksi ja sen ympäristö hoidetuksi pihanurmikoksi. Kivellä on tärkeä asutushistoriallinen merkitys, ja sitä on pidetty myös myöhäisen ajan uhrikivenä.

Aunela (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Katumajärven länsirannalla, noin 70 m rannasta, pihapiirissä. Maasto on loivasti järvenrantaa kohti viettävää saviniittyä. Kivi on kooltaan noin 2,5 x 2 x 1 m ja siinä 63 kuppia, kivestä on lohjennut osa pois. Paikan maasto sopisi hyvin rautakautiselle asutukselle, mutta kuppikiven läheisyyteen tehdyistä koekuopista ei ole löytynyt mitään kiinteään muinasjäännökseen viittaavaa.

Patailan puisto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Katumajärvestä 300 m länteen keskellä Patailan puistoa. Puisto on kauttaaltaan kerrostalojen ympäröimä ja topografialtaan tasainen. Puisto on hyvin hoidettua, kauttaaltaan leikatun nurmikon peitossa.
Röykkiöt sijaitsevat puiston luoteisosassa 50 x 40 metrin alueella. Ne ovat matalia ja kumparemaisia. Niiden luonne ja ajoitus ei ole varmasti selvillä. Yhteen röykkiöön tehdystä koekuopasta on löydetty rautakautista keramiikkaa. Se on jäänyt sittemmin ison lohkarekasan alle.

Katisten kartano (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösalue sijaitsee Katisten kartanon päärakennuksesta 200 m pohjoiseen, heti Syrjäntaantien ja Katistentien risteyksen etelä- ja lounaispuolella. Alue on heinää ja harvaa puustoa kasvavaa tasaista hakamaata, joka on vanhaa peltoa.
Kalmistoan pituus on noin 120 m lounais-koillissuunnassa ja leveys noin 30 - 60 m. Se käsittää 6 röykkiötä ja mahdollisen polttokalmiston, joka on osittain hävitetty teiden rakentamisen yhteydessä. Osaan röykkiöistä on kaivettu koekuoppia, ja niistä on löydetty rautakautisia saviastian paloja.

Harvialantie (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee Harvialantien varressa, sen itäpuolella, noin 50 m kaakkoon Idänpään-Mäskälän tienhaarasta ja Katisten kartanosta noin 300 m lounaaseen. Paikka on kahden peltoalueen välissä ja on joutomaata. Vuonna 1967 paikalta tien leikkauksesta, röykkiömäisestä latomuksesta on poimittu saviastianpaloja ja helmi (jotka eivät ole tallessa). Paikka on suurimmaksi osaksi hävitetty tien teossa. Vuoden 1984 inventoinnissa tehtiin koekuoppia löytöpaikasta 5 - 6 metriä itä-koilliseen olevaan kivikkoon, mutta sieltä ei löydetty mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Tien reunassa saattaa kuitenkin olla vielä muinaisjäännöstä jäljellä.
Vuoden 2007 inventoissa kohteen pohjoispuolisen peltoaukean lounaiskulmasta saatiin talteen painanteellisia savitiivisteen kappaleita, joten alueella saattaa olla myös asuinpaikka. Vuoden 2012 inventoinnissa paikalta ei tehty uusia havaintoja.

Niemi- eli Kärkipelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösalue, joka käsittää kuppikiven ja 4 röykkiötä, sijaitsee Katumajärven itärannalla, melko tasaisessa maastossa. Kuppikivi on yhden röykkiön silmäkivi. Muinaisjäännökset ovat 80 - 120 m:n päässä Katumajärven rannasta, ja alueen laajuus on noin 200 x 100 m. Nykyisin alueella on golf-kenttä.

Käikälänlähde (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Lähde, joka on vanha rajamerkki sijaitsee Katumajärven rannasta noin 100 m lounaaseen. Lähde on metsämaaston reunassa ja nykyään se on kolmen kylän, Äikäälän, Kukkolan ja Pappilan rajakohta. Lähde mainitaan rajapaikkana jo 1380-luvulla. Lähteen koko on 3 x 2 m. Lähteestä virtaa puro koilliseen. Lähde ei kuitenkaan enää toimi rajamerkkinä, vaan paikalla on pyykki, joka on 2-3 m lähteestä etelään. Peruskartalle lähde on merkitty, mutta kartalla paikan selitys on virheellisesti "Uhrilähde".

Mantereenlinna (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Muinaislinna sijaitsee Katumajärven länsirannalla, järven ja Harvialantien välissä. Mantereenlinna on kalliopohjainen, ja siellä kasvaa havupuita, länsirinteessä nuorta istutusmetsää. Tasainen laki on kooltaan noin 200 x 100 m, ja järvenpuoleinen sivu on äkkijyrkkä. Muut rinteet ovat huomattavasti loivempia. Länsireunassa erottuu kivivalleja porttiaukkoineen. Valleja on pidetty sekä luonnonmuodostelmina että ihmisen tekeminä, topografian ja strategisen sijainnin perusteella mäkeä on kuitenkin pidettävä muinaislinnana. Mäen pohjoisosassa oleva valli porttiaukkoineen on entistetty vuonna 1973.

Konkipelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Vanajan kirkosta noin 550 m luoteeseen, Kantolan talon entisellä Konkipellolla. Paikkaa ei ole enää jäljellä, koska se on teollisuusalueen koillisosassa jäänyt rakennusten ja muun rakentamisen alle. Muinaisjäännös on ollut kumpareella ja tutkimusten perusteella sitä pidetään polttokenttäkalmistona. Kalmisto on ollut käytössä kansainvaellusajalta viikinkiajalle.
Vuonna 2017 alueelta löytyi pintapoiminnassa rautakautinen keramiikan pala Myllärinkadun varrelletahakatun metsän alueelta. Alueella kasvaa lisäksi tummaa tulikukkaa sekä pölkkyruohoa.
Tehdyssä tarkastuksessa todettiin, että tummaa nokimaata jossa esiintyy pieniä keramiikan paloja, esiintyy Myllärinkadun ja Sotkankadun tienristeyksessä olevan kummun ympäristössä äestyskuopissa. Todennäköisesti kalmistoa on jäljellä tuolla alueella.

Salo (eli Neulavuori) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Vanajan kirkosta 200 m kaakkoon, kirkon itäpuoleisesta hautausmaan osasta etelään suuntautuvan harjanteen eteläpäässä, kiinteistöjen Tallbacka ja Neulavuori rajalla. Paikalla on aikoinaan ollut kirkonvartija Salon ja sitä ennen kirkonvartija Nålbergin tontti, jonka rakennukset on purettu.
Suunnilleen mäen keskellä oleva maakivi on pieni ja matala (80 x 55 x 10 cm). Sen rosoisessa pinnassa on kaksi kuppia, joista toinen erottuu varsin heikosti. Kiveä, joka on varsin sammaloitunut, on vaikea löytää kasvillisuuden ja puutarhajätteiden seasta.
Voimatien rakentamista edeltäneet koekaivaukset tehtiin kuppikiven lähellä, aivan sen alapuolella. Säilynyttä kulttuurikerrosta tai esihistoriallisia rakenteita tai löytöjä ei tehty.

Imatran Voima 3 (Viitahaka) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Vanajan kirkosta 450 m etelälounaaseen, Imatran Voima Oy:n voimalaitosalueen länsiosassa. Alue on entistä Katisten kartanon Viitahakaa.
Kiven koko on 1,9 x 1 x (0,2-0,3) m. Kivessä on 56 - 59 kuppia. Kivi on ympäristön puistomaisuuden vuoksi varsin hyvässä paikassa, ja lähistöllä voi olla muitakin muinaisjäännöksiä. Vaatii lisäselvityksiä, ja aluerajaus on arvio.

Imatran Voima 9 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee noin 400 m Vanajan kirkosta etelään, Imatran voimalan ja sen luoteispuolella olevan asuinalueen välissä, Paikkalanlahden ja Kirkkolahden välisellä kannaksella. Kohdassa on osittain luonnontilaista, enimmäkseen kuusta, koivua ja pihlajaa kasvavaa metsikköä ja nurmikkoa voimalaitosalueella.
Kalmistosta tutkittiin 50 neliötä kesällä 1992 polttokennolaitoksen rakentamisen vuoksi. Tutkimuksissa kohde paljastui polttokenttäkalmistoksi, ja rakenteensa puolesta se vastaa Pälsin vuonna 1938 tutkimaa kalmistoa, joka sijaitsi 200 m lounaaseen tästä paikasta. Löydöt on siroteltu lountaisen kivikon lomaan, johon on muodostunut 20 - 30 cm vahva kulttuurikerros.
Kalmisto ajoittuu todennäköisimmin 900 - 1000-luvuille. Kalmistoalue jatkuu ns. lämpöakun pohjoispuolella ja metsikön itäosassa sekä kaivausalueen länsireunan ja metsikön pohjoispuolella kulkevan tien välissä. Muinaisjäännöksen laajuus on arvioitu maaston ja muutamien koekuoppien perusteella. Todellisen laajuuden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.
Kesällä 2015 arkeologi valvoi kuitukaapelin asentamista alueelle. Suurin osa arkeologisesti valvotusta maakaapelilinjasta linjasta oli löydötöntä, mutta valvonnan yhteydessä havaittiin kaapelin päätepisteenä olleen muuntamon eteläpuolella kaapelikaivannon eteläprofiilissa, noin 50 cm matkalla tummanruskeaa, hiilensekaista maannosta. Maannos oli paksuudeltaan keskimäärin 15 cm. Se saattaa liittyä alueen esihistorialliseen ihmistoimintaan, vaikka löytöjä maannoksesta ei tehtykään, ja tehty havainto vihjaa kalmistoalueen saattavan jatkua vielä etelämmäs, kohti voimalaitosrakennusta. Kohteen todellisen laajuuden selvittäminen myös tässä suunnassa vaatii lisätutkimuksia.

Juppala 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Juppalan päärakennuksesta 70 m luoteeseen. Paikka on tasaista peltomaata ja noin 10 m:n päässä löytöpaikasta etelään kulkee tilustie. Maaperä paikalla on hiekkaperäistä ja melko kivistä. Vuonna 1986 pellon pinnalta on kerätty jokunen saviastianpala ja hieman kuonaa. Samana vuonna paikalle kaivetussa maakaasuputkikaivannossa oli havaittavissa tummaa kulttuurimaata, mutta mitään esihistoriallisia löydöksiä ei löytynyt. Peltomaassa on havaittu myös runsaasti historiallisen ajan talousjätettä. Inventoinnissa 1999 löytöpaikan pohjois- ja koillispuolisen peltoalueen tarkastuksessa löytyi pari saviastianmurua, joita ei otettu talteen. Pellosta on raivattu runsaasti kiviä heinikkoisille pientareille ja tien varteen. Paikan luonne ei ole selvillä.

Juppala 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee Juppalan päärakennuksesta 170 m länsiluoteeseen ja Juppalan vanhasta tiilimakasiinista noin kahdeksan metriä koilliseen. Paikka on peltoalueen ympäröimä. Kiven ympärille on kasattu suuria kivilohkareita röykkiömäiseksi kasaksi, mutta kuppikiveä ei ole peitetty. Kolmen kupin reunaa pitkin kivestä on kuitenkin lohjennut pitkulainen osa rapautumisen johdosta. Kivi on kooltaan 3 x 2,1 x 0,3-0,6 m, ja siinä on neljä kuppia. Kivestä kuusi metriä länsiluoteeseen on toinen kuppikivi Juppala 5.

Juppala 5 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee Juppalan päärakennuksesta 170 m länsiluoteeseen ja Juppalan vanhasta tiilimakasiinista noin 1,5 m pohjoiskoilliseen sekä kuppikivestä Juppala 4 kuusi metriä länsiluoteeseen, samassa lohkarekasassa kuin se. Kivi on kooltaan 115 x 85 x 40 cm, ja sen vaakasuorassa, mutta rosoiseksi rapautuneessa pinnassa on kaksi kuppia. Niiden halkaisijat ovat 8 ja 3 cm.

Perttula 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee Vanajaveden rannasta 200 m etelään, Perttulan koulutuskeskuksen itäpuolella olevasta omakotitalosta 30 m itäkaakkoon, tonttia reunustavan kuusiaidan kohdalla. Paikka on itään pistävän sora- ja hiekkaharjanteen päässä, koilliseen viettävän peltoaukean reunassa. Kivi on kooltaan 1 x 1,2 m, ja sen pinnalla on 43 - 46 kuppia.
Vuonna 2015 kuppikiven itäpuoleiselta peltoalueelta löytyi metallinetsinnässä kaksi dirhemin kappaletta sekä pronssinen eläinriipus (KM 40977: 1-2 ja KM 41015, ks. alakohteet). Rahojen löytösyvyys peltomullassa oli noin 5 cm ja riipuksen 20 cm. Löytöpaikan läheisyydestä on tehty muitakin metallinilmaisinlöytöjä: ks. KM 40643: 1-3, Mikkola (1000027638).

Palvaanlinna (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Mahdollinen linnamäki sijaitsee Vanajan kirkosta 3 km etelään, Miemalantien ja Miemalanselän välissä, noin 250 m rannasta länteen. Maasto on kapeaa ja sivuiltaan melko jyrkkärinteistä Hattelmalanharjun eteläistä jatketta. Lakiosa on noin 150 x 50 m laaja ja päihin kapeneva. Laen keskellä on notkelma. Lounais- ja luoteisreunoilla erottuu kiveystä, joka vaikuttaa luontaiselta. Vaikka paikalta ei ole havaittu selviä muinaislinnan rakenteita, on mäkeä silti pidetty muinaislinnana. Laelta on hienot näkymät, ja mm. Mantereenlinna erottuu selvästi.
Palvaanlinnan kaakkoispäässä on pysäköintipaikka ja kaupungin opastaulu, jossa esitellään Miemalanharjun ja Raimansuon luonnonsuojelualueita.

Hakolahti (109010055) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Vanajaveden Hakolahden rannasta 40 - 50 m lounaaseen, aivan Linnanpään (Hakovuoren) muinaislinnan kaakkoispuolella, harjualueella. Röykkiö on pihamaalla, asuinrakennuksesta kaakkoon. Paikka, jossa röykkiö sijaitsee on noin 70 metrin pituinen, 10-20 metrin levyinen ja muutaman metrin korkuinen, jyrkkärinteinen niemeke. Röykkiö on tämän keskellä. Röykkiön koko on 3,5 x 2,5 m ja korkeus on 0,5 m. Se on sammaleen ja nurmen peittämä, mutta sieltä täältä pistää esiin kiviä.

Linnanpää (Hakovuori) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnanpää sijaitsee Vanajan kirkosta noin 1,5 km lounaaseen Vanajaveden länsirannalla, moottoritien Hattelmalan liittymän kaakkoispuolella. Hattelmalanharjuun kuuluva alue tunnetaan myös Hakovuorena, jonka länsipuoli on soranoton tuhoama. Suon ja järven välissä harjumuodostuman pohjoispää on melko jyrkkärinteinen, noin 350 m pitkä ja 200 m leveä moreeniselänne. Linnan lakiosan pituus on noin 240 m ja leveys 10 m. Laella on kaksi korkeampaa mäennyppylää. Linnanpään etelä- ja pohjoispäissä on ollut kaksinkertaiset kivivallit. Pohjoispään vallit poikkeavat toisistaan selvästi, ja alempi on koottu hyvin erikokoisista lohkareista. Sen soveltuvuus esim. puuvarustuksen perustaksi on kyseenalainen. Ylempi valli koostuu pienistä, tasakokoisista kivistä. Huvila-asutus ja tie ovat turmelleet eteläpään vallit. Kesän 2007 havaintojen mukaan eteläiset rakenteet puuttuvat kokonaan, paikalla ei ole edes kivikkoa. Paikka on Hämeenlinnan kaupungin luonnonhoitotoimiston hoitokohde. Laelle on pystytetty alueesta kertova opastaulu. Museovirasto on avannut näkymiä Mantereenlinnan ja Vanajaveden suuntaan.

Tyrynoja 7 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö, mahdollinen hauta sijaitsee osoitteessa Tyrynoja 7, Olkinuoran omakotitalosta 5 - 10 m lounaaseen. Paikalla on nykyään talon pihanurmikko ja muita istutuksia. Maasto viettää jyrkähkösti itään ja etelään. Röykkiöstä ei ole enää mitään näkyvissä. Röykkiössä on ollut kookas kivi, joka hajoitettiin kappaleiksi. Nurmikon alla on maanomistajan mukaan edelleen tiheää kiveystä.

Tyrynoja (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Muinaisjäännösalue sijaitsee Vanajan kirkosta runsaat 2 km lounaaseen, moottoritien ja vt:n 10 risteyksestä lounaaseen peltoalueella, jonka halki virtaa Tyrynoja Vanajaveteen.
Asuinpaikkaa on Tyrynojan molemmin puolin peltoalueen koillislaidalla. Kohteessa on suoritettu arkeologisia kaivauksia kahtena kesänä moottoritien ja sen liittymien rakentamisen johdosta. Radiohiiliajoitusten ja löytöjen perusteella asuinpaikka on ollut käytössä vanhemmalta rautakaudelta varhaiskeskiaikaan. Asuinpaikasta noin 60 m länsilounaaseen, Tyrynojan eteläpuolella, pellon laidassa pensaikossa on kuppikivi.
Alueelta on myös löydetty rautainen keihäänkärki vuonna 1952 Tyrynojaa perattaessa ja oikaistaessa.

Vankanlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Vankanlähde sijaitsee Linnanpään linnavuorelta noin 600 m luoteeseen. Lähde on aivan moottoritien liittymän varressa, pellon pohjoisreunassa. Lähde on nykyään noin 15 x 15 m:n laajuinen, runsasvetinen, padottu lammikko. Se on tunnettu sammaslähteenä. Rannalla oli Hattelmalan sairaalan pumppuhuone, ja nykyään lähteen lähialue on tällä hetkellä joutomaata, jonne on läjitetty maa-ainesta.

Visamäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Vanajaveden rannasta 300 m länteen, aivan Visamäki -nimisen mäen kaakkoispuolella. Paikka on puutarha-aluetta nurmikkoineen parin kerrostalon lähellä. Löydöistä hevosenkengänmuotoinen solki on löydetty puutarhasta vuonna 1952 ja inventoinnin yhteydessä vuonna 1984 kaukolämpöputken ojan kohdalta poimittiin saviastianpala ja palanutta savea, jotka viittaavat asuinpaikkaan.

Kruununkivi (109010062) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kruununkivi ja/tai Vahovuoren otsa -niminen rajamerkki, joka on siirtolohkare, sijaitsee Vahovuoren laella Hämeenlinnan Hätilän ja Hahkialan sekä Hattulan Luhtialan välisellä rajalla. Ennen kivi oli Hattulan ja Hauhon kihlakuntien rajalla, ja oli siten Hauhon, Hattulan ja Vanajan pitäjien välinen rajamerkki. Rajamerkkinä kivi on ollut jo vuoden 1455 käräjiltä lähtien, ja sitä se on edelleen.
Kiven länsisivulla on selkeä kruunukaiverrus (15 x 15 cm), siinä sanotaan olevan myös rajasuunnat merkittynä. Lisäksi Eero Mäntylän mukaan Vahovuoren korkeimmalle huipulle on on kallioon hakattu R-kirjain (Hattulan historia, 1976, s. 137). Rajamerkki on noin kaksi metriä korkea toppamainen maakivi. Kiven päälle on lyöty rautaputki. Sen ympärille on rajattu pieni suoja-alue.
(Huom. Hattulan kohde 82010073).

Sopenkivi (109010063) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivi sijaitsee metsämaastossa ja se on Hämeenlinnan Hätilan ja Idänpään (ent. Vanajan) sekä Hauhon Hyvikkälän ja Heinäkankaan kylien rajapaikka. (Huom. mjrekisterissä myös kohde (Hauho) 83 01 0052
Peruskartalle kivi on merkitty siirtolohkareena. Kyseessä on noin kolme metriä korkea kantikas maakivi, jonka pohjoissivuun on uurrettu noin puolitoista senttiä syvä ristikuvio (kuvion koko noin 15 x 25 senttiä). Kiven länsisivustan vasemmassa reunassa on n. 1,5 metrin korkeudella kysymysmerkin muotoinen uurros (pituus 40 senttiä), lisäksi kysymysmerkin kaaren vasemmalla puolella on uurreettu piste, jonka halkaisija on noin kaksi senttiä. Uurrosten syvyys on 1-1,5 senttiä. Kolmas mahdollinen merkki on pitkä vaakaviiva länsisivustalla, mutta se saattaa olla ainakin osittain luontainen.

Vahankivi (Heinäsuonvaha) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivi sijaitsee laajalla metsäalueella, Heinisuon itäosassa.
Kivi on nykyään Hämeenlinnan (ent. Vanajan) Kankaantaan ja Miemalan, Rengon Luolajan (ent. Vanajaa) ja Nevilän sekä Janakkalan Haapaniemen ja Viralan kylien rajapaikka. Peruskartalla kivi on siirtolohkareena ja nimellä Vahankivi.
Renko kohdenro 692 01 0005
Janakkala kohdenro 165 01 0011

Lassila (109010066) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Löytöalue sijaitsee Hattelmalanharjun lounaispuolella ja Hattelmalanjärvestä noin 500 m itään, vt:n 10 pohjoispuolella. Löytöalue on vanhan terassin juurella olevaa tasaista peltoa ja maaperältään hiesua. Paikalta löytyneet rautakautiset saviastian palat ja runsaat palaneen luun kappaleet (ei otettu talteen) viittaavat asuin- tai hautapaikkaan.

Aulanko 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee Aulangontien ja Katajistontien risteyksen pohjoispuolella Aulangon hotellista 500 m pohjoiseen. Paikka on kivikkoista rinnettä pihapiirissä.
Alueelta on 1890-luvun lopulla löydetty viikinkiaikaisen miekan kahva ja pronssiketjun osa.

Vanhan pappilan pelto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee Vanajan vanhasta pappilasta 600 m kaakkoon ja Rautaruukintien kulmasta noin 80 m länteen sekä Vanajaveden rannasta noin 260 m koilliseen lehtomaisessa sekametsässä. Maasto viettää lounaaseen Miemalanselän suuntaan.
Kiven päällä kasvaa kuusi, ja kivi on vaikeasti havaittavissa. Kiven (2 x 1,3 x 0,3 m) tasaisessa pinnassa erottuu yksi epävarma kuppi (5 x 5 x 1 cm). Kiven sijainti, maasto ja maaperä soveltuvat kuitenkin hyvin rautakautiseen asutukseen.
Vuonna 2015 kiven pohjoispuolella olevalta peltoalueelta, noin 70-100 metriä koilliseen on löytynyt metallinetsinnässä kaksi pyramidinmuotoista miekantupen koristehelaa (KM 40927: 1-2, ks. alakohteet). Vuonna 2016 samalta peltoalueen luoteisosasta löytyi metallinetsinnässä linturiipuksen katkelma (KM 41225:1, ks. alakohde).

Punamullanmaa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuni sijaitsee Janakkalan ja Lopen väliseltä rajalta 600 m koilliseen ja Punamullansuosta 200 m luoteeseen, korkean kallioisen mäkialueen pohjoissyrjällä. Uuni on 2, 2 m pitkä ja 1,7 m leveä ja se on ollut 0, 7 m korkea. Seinät ovat noin 40-50 cm paksut ja aukko on uunin itäpäässä. Uunin katto on romahtanut.

Koskela 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö on hajotettu uuni, joka sijaitsee Ojajärvestä noin kilometrin itään ja Koskelan päärakennuksesta 150 m luoteeseen. Paikka on mäkistä metsämaata. Uuni on 2 x 2 m:n suuruinen kivikasa, korkeudeltaan 30 cm. Se koostuu isohkoista kivistä, joiden halkaisija on noin 30 cm. Muinaisjäännös on sammaleen peitossa. Kysymyksessä voi olla ryssänuunin tai potaskauunin jäännökset.
Kohteella tehtiin maastotarkastus kesällä 2018 metsänkäyttöön liittyen jolloin sijaintikoordinaatteja tarkastettiin. Röykkiön mypäristössä on neljä muutakin kiviröykkiötä, osittain viljelyyn ja osittain alueen halki kulkevaa vanhaan kärrytiehen liittyen. Lisäksi mäen itäreunassa kulkee etelä-pohjois-suuntainen isoista kivistä koottu noin 20 metriä pitkä kiviaita.

Komoportinharju (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muinaisjäännös muodostuu kivivallista ja kivisestä rajamerkistä. Paikka sijaitsee Sauvalan kartanosta 500 m itäkaakkoon, Komoportinmäen laella. Röykkiön halkaisija on noin kaksi metriä, ja sen keskellä on keskuskivi. Kyseessä on Sauvalan ja Tervakosken välinen rajamerkki. Kivivalli on harjun suuntainen ja noin 20 m pitkä. Vallista on pudonnut kiviä ympäristöön. Keskellä vallia on iso kivi. Vallin merkitys ei ole selvillä: Heikelin mielestä kyse on raja-aidasta, mutta Boström pitää sitä enemminkin sodanaikaisena rintavarustuksena, koska valli ei noudata tunnettua rajalinjaa, Saukkonen ei ota kantaa.

Maaniitty (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Maaniityn rakennusryhmän pohjoispuolella, päärakennuksesta noin 120 m pohjoiskoilliseen. Paikka on suoperäistä metsämaata. Lähde on kooltaan noin yksi neliömetri, ja ainakin vielä vuonna 1984 se oli täysin turmeltumaton. Lähteeseen on uhrattu rahaa ja neuloja.

Valajärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Valajärven eteläpäästä 200 m kaakkoon ja Piikivenharjusta puolisen kilometriä etelälounaaseen. Alue on peltomaata. Maaperä on hiekkaa. Löydökset on tehty etelälounaaseen viettävältä peltorinteeltä.

Unikkolinna (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnamäki sijaitsee laajan metsäalueen keskellä. Mäki on 100 m pitkä ja 50 m leveä. Mäen luoteisosassa on noin 20 m pitkä, 1 - 1,5 m leveä ja 0,5 - 0,7 m korkea vallin jäännös, lisäksi mäen kaakkoispäässä on toinen, 21 m pitkä vallin jäännös. Siitä, onko Unikkolinna todella muinaislinna vai ei, ovat arkeologit esittäneet eriäviä käsityksiä, mutta geologien mukaan vallit ovat ihmisen tekemiä.

Irjalanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Irjalan päärakennuksesta 350 m kaakkoon Rehakanjärven pohjoispäässä olevan Irjalanlahden itärannalla. Paikka on tasaista peltoa, ja maaperä savea. Ranta muodostaa 1 - 1,5 m korkean törmän. Paikalta on löydetty kvartsi-iskoksia, kvartsiesine ja palanutta luuta vuosien 1984 ja 1987 inventoinnissa ja tarkastuksessa. Asuinpaikan laajuutta tai säilymisastetta ei ole selvitetty tarkemmilla tutkimuksilla.

Irjala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Auinpaikka on Irjalan kartanosta 200 m länsilounaaseen loivasti pohjoisluoteeseen viettävän hiekkaperäisen pellon alaosassa ja järven rannalla, noin 1,5 m korkean rantatörmän päällä. Asuinpaikan laajuutta ei tunneta. Paikan kaivaustutkimukset ovat olleet pienialaisia. Vuoden 1984 inventoinnin yhteydessä tehdyssä pintapoiminnassa löytöjen levinneisyyden painopiste oli selvästi vuoden 1939 kaivausten paikan lähiympäristössä. Asuinpaikan keramiikka-aineisto viittaa kivikauteen, varhaismetallikauteen ja mahdollisesti myös rautakauteen.
Vuoden 1939 kaivauksissa paikalla oli nokista maata, ja sieltä löydettiin luita, kvartsi-iskoksia ja muutamia kiviesineitä sekä ainakin 14 tulisijaa. Kulttuurikerros oli 40 - 45 cm paksu. Pelto on sittemmin salaojitettu 1970- ja 1980-lukujen taitteen tienoilla. Asuinpaikan säilyneisyys ja laajuus vaativat lisäselvityksiä.

Levonoja (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Uhrilähde sijaitsee Haapajärven itäosasta noin kilometrin pohjoiseen ja Salomäen päärakennuksesta 330 m pohjoisluoteeseen. Paikka on metsämaata. Lähteen läpimitta on noin 50 cm ja se on myös noin 50 cm syvä, eikä sen vesi kuulemma koskaan lopu. Lähteestä on otettu sammasvettä ja sinne on pantu rahaa.

Heitikankivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Heitikankivi sijaitsee Janakkalan ja Rengon väliseltä rajalta 120 m itään, aivan Janakkala-Renko -maantien vieressä, sen pohjoispuolella. Kivi on metsäisen mäen rinteessä. Kiven korkeus on 8,5 ja ympärysmitta 22,5 m. Kansantarinan mukaan Hakoisten linnavuoren piru on heittänyt kivellä Rengon kirkkoa siinä kuitenkaan onnistumatta, kiven nimi johtuu tästä.

Vahankivi (Heinäsuonvaha) (165010011) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vahankivi eli Heinäsuonvaha sijaitsee laajalla metsäalueella, Heinisuon itäosassa. Kivi on Janakkalan Haapaniemen ja Viralan, Hämeenlinnan Miemalan ja Kankaantaan sekä Rengon Luolajan ja Nevilän kylien rajapaikka. Inventoinnissa 1984 paikkaa ei tarkastettu, eikä siitä ole näin ollen kuvasta.
Renko kohdenro 692 01 0005
Hämeenlinna kohdenro 109 01 0064.

Koivikko (165010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on loivasti itäkaakkoon viettävällä peltorinteellä Koivikon päärakennuksesta 250 m länsilounaaseen. Maaperä on saven- ja hiekansekaista. Peltoalueelta on löydetty vasarakirveen terän puolisko ja ns. alkeellinen kirves sekä kvartsi-iskoksia.

Palsanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Viralanjärven pohjoispään muodostamasta Palsanlahdesta noin 250 m länsiluoteeseen. Vuoden 1984 inventoinnin löydöt poimittiin kynnetyltä pellolta 40x20 metrin alalta, jota rajoittaa idän puolella tilustie, pohjoisen puolella talon piha-alue ja muilla suunnilla metsä. Maasto laskee loivasti itäkaakkoon, maaperä on savea.
Kesällä 2001 paikalla suoritettiin koekaivauksia, joissa todettiin kohteen kulttuurikerroksen pääosin tuhoutuneen kyntämisen seurauksena entisellä peltoalueella. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia ja hiottu kivilaji-iskoksen katkelma. Löytöjä sekä tulisijan pohjaksi tulkittu rakenne havaittiin myös tutkitun alueen eteläpäästä uuden rakennuspaikan seuduilta, missä oli myös kyntämätöntä moreenimaata.
Vuoden 2020 inventoinnissa selvitettiin, ulottuuko asuinpaikka lounaaseen rakennettavaksi suunnitellulle alueelle. 2020 ei tehty uusia kivikauteen ajoittuvia löytöjä.

Mikkola (165010014) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Viralanjärven rannasta 300 m lounaaseen ja Mikkolan päärakennuksesta 80 m koilliseen. Lähde on suoperäisessä maastossa aivan metsän ja pellon rajalla. Lähteen koko on noin 4 x 6 m, syvyys noin metrin. Sen reunat ovat liejuiset. Vesi pulppuaa pohjasta ja virtaa pohjoiseen. Lähteestä on otettu sammasvettä, ja siihen on uhrattu neuloja, ehkä rahaakin.

Niemenpää (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee Niemenpään kartanon raunioiden pihapiirissä, mäkisen metsäniemekkeen eteläosassa. Kivi on kooltaan noin 1 x 1 m ja siinä on 13 varmaa kuppia. Kuopat ovat kuluneita ja matalia, 1 hieman syvempi kuoppa on joukossa.
Vuoden 2002 inventoinnin yhteydessä paikka tarkastettiin vain päällisin puolin, koska se jäi Harvialan kaava-alueen ulkopuolelle. Tuolloin kuitenkin todettiin, että alueelle oli tehty metsätie, ja että niemen korkeimpaan kohtaan oli kaivettu kuoppia.
Paikka on pahoin umpeen kasvanutta ja kiveä peittää sammal, jota havaittiin poistetun kesän 2014 tarkastuksen yhteydessä. Myös kivessä kiinni ollut muinaisjäännöskyltti oli poissa.
Vuoden 2020 inventoinissa tilanne kohteella muuttumaton. Lähellä kuppikiveä on useita kiviä, joista ainakin osa vaikuttaa raivauskiviltä. Kiven itäpuolelle on tuotu muovinen aurauskeppi, ilmeisesti helpottamaan kiven löytämistä. Kuppikiven koordinaatteja tarkennettiin GPS- mittauksella.

Niemenpään kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Niemenpään kartanon historia ulottuu keskiaikaan ja alueelta tunnettu kuppikivi (Niemenpää 165010015) viittaa mahdolliseen rautakautiseen asutusjatkumoon. Esim. 1380-luvun käräjillä on käsitelty rajankäyntiä Niemenpään ja Miemalan kylien välillä, joka oli tapahtunut mahdollisesti jo 20-30 vuotta ennen käräjiä (Suvanto 1976:181).
Niemenpään kartanon rauniot sijaitsevat mäkisen metsäniemekkeen eteläosassa, hyvin loivasti etelään viettävällä rinteellä. Niemenpään rälssisäteriä on pidetty Kurki-suvun kantatilana. Niemenpää yhdistettiin pysyvästi 1600-luvun alussa Harvialaan, josta tuli päätila.
Vuonna 1958 oli näkyissä ollut vielä multapenkkejä, kiukaita ym. Nykyään paikka on metsän peitossa. Turpeen ja sammaleen peittämä maanpinta oli vielä vuosien 1984 ja 2002 inventointien aikaan hyvin näkyvissä, mutta vuoden 2014 tarkastuksen yhteydessä tiheä ja korkea aluskasvillisuus haittasivat näkyvyyttä. Kartanon rakennusten jäännöksien, mm. turpeen peittämät kuopat, painanteet ja maakasojat, erottuvat aluskasvillisuudesta huonosti.
Vuoden 1984 inventoinnin yhteydessä alueelle kaivettiin 5 koekuoppaa paikalla olevan kuppikiven lähellä. Löytöjä tuli kaikista koekuopista. Löydöt olivat pääasiassa palanutta savea sekä luultavasti keskiaikaisia saviastianpaloja joitakin kappaleita.
Vuoden 2002 kaava-alueinventoinnin yhteydessä paikka tarkastettiin vain päällisin puolin, koska se jäi Harvialan kaava-alueen ulkopuolelle. Tuolloin kuitenkin todettiin, että alueelle oli tehty metsätie, ja että niemen korkeimpaan kohtaan oli kaivettu kuoppia.
Vuonna 2014 tarkastuksen yhteydessä todettiin ainakin kahteen kivien ja maansekaiseen röykkiöön kajotun, lisäksi tasaisella maalla oli siellä täällä merkkejä kaivelusta.
Vuoden 2020 inventoinnissa kartoitettiin alueelta kivetty kellari, mahdollinen maakellari ja maansekainen röykkiö. Uusia merkkejä kaivamisesta ei havaittu. Vanhimmat aluetta kuvaavat kartat ovat suurpiirteisiä yleiskarttoja, joiden perusteella Niemenpään rakennusten tarkkoja sijainteja ei voi todentaa. Kohteen aluerajauksen tarkentaminen edellyttää lisätutkimuksia. Karttatarkastelun perusteella paikka on välttynyt täysin modernilta maankäytöltä.

Lintumäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Turengin taajamasta 4 km koilliseen, Lintumäen tilalta noin 300 m luoteeseen. Paikka on Lintuvuoren pohjoispuolella olevan suon eteläreunalla. Peruskartalla lähteen vieressä lukee "Sammaslähde". Lähde on 1 x 1,5 m laaja ja 0,5 m syvä. Siinä on pari lähdesilmäkettä, ja siitä kerrotaan löytyneen rahoja.

Taappola (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ensimmäinen röykkiö sijaitsee Taappolan päärakennuksesta noin 700 m koilliseen. Alue on metsämaastoa, röykkiö on loivalla rinteellä, jossa virtaa puro noin 40 - 50 m päässä röykkiöstä. Röykkiön koko on 4,5 x 3 m, korkeus noin 0,5 m. Röykkiö on sammaleen peitossa. Röykkiön keskellä olevat kivet ovat hieman palaneita. Röykkiön luonne ei ole selvillä. Mahdollisesti liittyy kaskiviljelyyn.
Toinen röykkiö sijaitsee puron vastakkaisella puolella, ja se on pahasti hajonnut tukkien vinssauksessa siten, että kiviä on levinnyt röykkiön ympärille. Valtaosa röykkiökivistä on kuitenkin edelleen alkuperäisillä paikoillaan muutaman neliön alalla. Röykkiöstä noin 10 - 15 m päässä on kuoppa, jonka halkaisija on noin 3,5 ja syvyys noin 1,5 m.

Vähä-Hiisi 1 ja 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähä-Hiisi 1 ja 2 (165010023) sekä Silvanin löytöpaikka (1000012243) on yhdistetty muinaisjäännökseksi nimeltään Vähä-Hiisi 1 ja 2. Muinaisjäännös on moniperiodinen. Sieltä on löytynyt nuorakeramiikkaa, Sarsan-Tomitsan keramiikkaa, rautakauden keramiikka ja rautaesineitä. Lisäksi sieltä on historiallisen ajan, mahdollisesti jo keskiajan keramiikkaa.
Asuinpaikka sijaitsee Vanajaveteen laskevan Hiidenjoen länsipuolella, joesta noin 200 m päässä. Asuinpaikan ja joen väliin jäävä alue on melkein joen tasolla ja suurimmaksi osaksi kosteaa ryteikköä. Ryteikön jälkeen maa nousee ja muuttuu kuivemmaksi alueeksi, joka on nykyisin peltoa. Maaperä tällä alueella on peltomultakerroksen alla hiekkaa. Alueen länsipuolella kohoaa kivikkoinen harju. Muinaisjäännösalueet sijaitsevat kapealla vyöhykkeellä, joka on ollut esihistoriallisena aikana Hiidenjoen ja harjun välissä.

Kiianlinna (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Muinaislinna sijaitsee harjuselänteiden keskellä olevalla moreeniharjanteella tai -mäellä. Muinaislinnan laen laajuus on noin 60 x 15 m, kyljet vaikeasti kiivettävät, päät loivemmat. Laki on kupera. Mäellä ei ole havaittu merkkejä vallirakenteista. Kaakkoisrinne on tehty pujottelurinteeksi, jota on alettu raivata jo 1939. Mäen pohjoispuoliselta tasanteelta löydettiin saviastianpaloja ja hyvin paksu noki- ja kulttuurimaakerros.
2019 inventoinnin yhteydessä kohteen havaittiin olevan ennallaan eli siinä kunnossa kuin se on jäänyt arkeologisten kaivausten ja takavuosien hiihtohissihankkeen jäljiltä.

Kinnari 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmistopaikka sijaitsi Kinnarin päärakennuksen läntisimmän nurkan kohdalla, loivasti koilliseen viettävän rinteen alaosassa. Todennäköisesti se on jatkunut talon ja kuistin alle.
Maa on paikalla hietaa, jossa on jokunen kivilohkare on siellä täällä. Paikalla on tutkittu kaivauksin noin 52 neliötä: neljä osittain tuhoutunutta ruumishautaa, joiden suunta oli lounaasta koilliseen. Löytöinä saatiin haudoista ja paikalta muualle siirretystä maasta talteen vyösolki, puukko, tulusrauta, kaksi hevosenkenkäsolkea
sekä kangaspala, jossa oli pronssirenkaita. Kalmisto on ristiretkiajalta.
Vuoden 2019 inventoinnissa kohteelle arvioitiin karkea rajausarvio kaavoitustyötä varten.
Sen selvittämiseksi, onko paikalla vielä kalmistoa jäljellä, tarvitaan ainakin koekaivauksia.

Kinnari 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kinnarin päärakennuksesta ja ruumishautakalmistosta noin 180 m luoteeseen on kuppikivi. Paikka on jyrkästi koilliseen viettävää rinnettä, entistä ketoa, nykyistä kuusimetsää. Aivan kuppikiven kaakkoispuolella on sorakuoppa.
Kiven koko on 2,7 x 2 m ja sen korkeus on 20 - 90 cm. Kiven keskellä on 12 varmaa ja kaksi epävarmaa kuppia, jotka ovat kooltaan erisuuruisia ja matalahkoja. Kaksi on 2,5 ja kaksi muuta 2 cm syvää. Kuppien läpimitta vaihtelee 4 - 9 cm.
2019 inventoinnin aikana paikalla oli tiheää vesakkoa ja hakkuutähteitä: alueella oli joitain vuosia aiemmin suoritettu aukkohakkuu, laikutus ja kuusentaimien istutus.
Kuppikiven päältä on ilmeisesti lähtenyt hakkuutöiden yhteydessä pois sammalta, koska kiven lakiosa oli pääosin paljas. Itse kivi oli säilynyt hakkuissa kohtuullisen hyvin, mutta yhdestä kulmasta oli lohjennut ihmispään kokoinen kappale.

Kotiranta (165010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuotolanjärven koillisrannalla oleva Kotirannan huvilan tontin pihamaalla. Kohde on hiekkamaalla Kuotolanjärvestä noin 30-50 metriä itään olevalla rantaterassilla. Kohde on löydetty vuonna 1938, jolloin havaittiin kaksi kiviliettä noin 40 cm:n syvyydestä omenapuita istutettaessa ja vielä kolmas ulkorakennuksen peurustustöissä. Inventoinnin yhteydessä 1984 paikalta löytyi saviastian kylkipala kukkapenkistä.

Kirkkomaa (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Janakkalan kirkon läheisyydessä, sen ja maantien sekä pysäköintipaikan välissä.
Puhelinkaapeliojaa tehtäessä vuonna 1952 löydetyt ja 1953 tutkitut kaksi ruumishautaa sijaitsevat kellotapulin vieressä olevasta hautausmaan portista noin 14 m ja 21 m pohjoisluoteeseen, maantien ja kirkkomaan kiviaidan välisellä noin metrin levyisellä kaistalla. Löytökohdalla oli päällä mustaa palanutta maata ja kiviä, joiden alta noin 35 cm syvyydestä löydettiin haudat. Löydöt ovat mm. rautainen tappara, partaveitsi, hevosenkenkäsolki, pronssinen vyönsolki, soikea tulusrauta, taottuja rautanauloja ym.
Kalmiston laajuutta tai säilyneisyysastetta ei tunneta. Vuonna 1984 paikka vaikutti jääneen koskemattomaksi vuoden 1953 kaivausten jälkeen.

Flinck (Mäki-Flinck) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokenttäkalmisto sijaitsee maantien ja siitä noin 15 - 20 m itään olevan Flinckin omakotitalon välisellä perunamaalla, jonka laajuus on noin 7 x 13 m. Länsiosasta kalmisto rajoittuu aivan maantiehen, jonka itäreunasta osa esineistäkin on löydetty. Suurin osa esineistä on löydetty kuitenkin itse perunamaan kohdalta. Kalmiston länsiosasta on viety maata. Paikalta on keihäänkärkiä, rannerengas, spiraalisormuksia, hevosenkenkäsolkia.
Perunamaankohdalle on tuotu maata runsaasti, ja siinä on puutarhaa.
Kalmiston säilyneisyys ja laajuus, mm. mahdollinen ulottuminen maantien toiselle puolelle, jossa on vielä alkuperäistä maanpintaa jäljellä, ovat selvittämättä.
Vuonna 2017 tehdyn metallinetsinlöydön (KM 42902:1 - 2) perusteella kalmistoa voi olla säilyneenä myös tien toisella puolella.

Laurinlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee maantiestä noin 10 m itään, metsäisen mäenrinteen alaosassa, mutta tasaisella maastokohdalla. Lähde on rakennettu kivistä nykyiseen nelikulmaiseen asuunsa niin, että alkuperäisestä lähteestä ei ole oikeastaan mitään jäljellä. Lähde on 80 x 80 cm:n suuruinen ja syvyydeltään 116 cm. Lähteessä on tasainen sorapohja. Siihen liittyy tarinoita.

Räikälä 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä koostuu kuppikivestä ja siinä kiinni olevasta tutkitusta, entistetystä röykkiöstä sekä niistä 25 m itäkaakkoon olevasta matalasta, tutkimattomasta röykkiöstä. Ryhmä sijaitsee Räikälän päärakennuksesta noin 650 m koilliseen.

Räikälä 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä käsittää polttokalmiston ja kuppikallion. Ne sijaitsevat Räikälän ent. päärakennuksesta noin 40 m (kalmisto) ja 100 m (kuppikallio) kaakkoon, välittömästi Veittostentien pohjoispuolella. Muinaisjäännökset ovat mäen rinteen alaosassa, metsämaastossa. Räikälän kievarin vieressä olevassa kalliossa on lisäksi piiroksia, joista vanhimmat ovat viime vuosisadalta.
Alue on hoidettua Laurinmäen museo- ja muinaisjäännösaluetta.

Räikälä (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Räikälän palaneesta päärakennuksesta 200 m kaakkoon ja Räikälänjoesta 200 m itään. Paikka on metsäisen Määkymäen länsilounaisrinteen alaosaa. Kivi on luodekaakko -suuntaisen huvilatien lounaisreunalla, noin metrin päässä tien reunasta. Kivi on noin kuution kokoinen ja kauttaaltaan sileäpintainen. Kivi on kieräytetty syrjään huvilatietä levennettäessä. Kivessä on kaksi kuppia, suuremman halkaisija on noin 5 - 6 cm ja pienemmän noin 3 cm.

Räikälänjoki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee aivan Räikälänjoen varressa, joen itäpuolella. Paikka on saviperäisen, loivahkon peltorinteen alaosassa ja aivan peltoalueen luoteisosassa, noin 2,5 m Räikälänjokea ylempänä ja siitä noin 20 - 30 m:n päässä. Paikalta on löydetty saviastian reunapala ja kvartsi-iskoksia.
20.3.2020 tarkastuksen yhteydessä todettiin, että kohteen ympäristö, entinen peltoalue vanhalla joen rantaterassilla, on sittemmin metsitetty istuttamalla sinne koivua. Maan pinta kohteella oli ehjää, mutta aikoinaan taimikkoa perustettaessa maata on selvästi muokattu.

Köykkälä (Hamppula 1) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä käsittää kaksi kuppikiveä ja yhden röykkiön. Paikalla on myös rakennusjäännöksiä. Kuppikivet sijaitsevat aivan vierekkäin Räikälänjoesta noin 250 m länteen ja Hamppulan puretulta koululta 250 m etelään. Ne ovat peltojen ympäröimän noin 200 x 80 m:n laajuisen, lähinnä itä-länsisuuntaisen ja aivan kivisen harjanteen korkeimmassa länsiosassa.
Paikka kuuluu Hakoisten muinaismuistoalueeseen.

Lensunkallio (Hamppula 2) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Muinaisjäännösryhmä käsittää saviastian kylkipalojen löytöpaikan ja historiallisen ajan rakennusjäänöksiä (ulkorakennuksen perustus ja pari, kolme nurmettunutta kumparetta). Paikka sijaitsee noin 100 x 50 m laajuisen, kauttaaltaan peltojen ympäröimän, isoja puita kasvavan peltosaarekkeessa, Hakoisten muinaislinnalta noin 800 m pohjoiseen ja puretulta Hamppulan koululta 200 m länteen.
Peltosaarekkeen keskellä on muutaman metrin korkuinen kallionnyppylä. Saviastian palat löytyivät peltosaarekkeen luoteispäässä olevalle kumpareelle tehdystä koekuopasta. Kumpareen laajuus on on noin 12 x 7 m, ja se on kivinen. Rakennusten jäännökset ja muut kumpareet ovat peltosaarekkeen kaakkoispuolella.
Paikka kuuluu Hakoisten muinaismuistoalueeseen.

Veräjänsuu (Hamppula 3) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä käsittää polttokalmiston ja kuppikiven, jotka sijaitsevat noin 100 x 80 m:n laajuisella ja noin 3 m korkuisella puita kasvavalla peltosaarekkeella Hakoisten muinaislinnasta 900 m pohjoiskoilliseen. Saareketta ympäröi pelto muualta paitsi pohjoisesta, jossa se rajoittuu maantiehen.
Paikka kuuluu Hakoisten muinaismuistoalueeseen.

Hakoistenlinna (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Muinaislinna kohoaa Kernaalanjärven pohjoispäästä alkavan Räikälänjoen suusta vajaan kilometrin länteen. Hakoisten kartanon rakennukset sijaitsevat siitä itään ja itäkaakkoon. Muinaislinnaa ympäröi noin kahden neliökilometrin laajuinen vahvistettu suoja-alue.
Kallio, jonka lakea kiertää kivivalli, on jyrkkärinteinen. Vallin sisäpuolella on kaksihuoneisen, harmaakivestä ja tiilestä tehdyn rakennuksen jäännökset. Itälaidalla on vallihaudalla eristetty esilinna, jossa on ollut vesisäiliö ja puinen rakennus.
Kaivauksissa löydetyn esineistön mukaan linna on varhaiskeskiajalta. Rakennusajankohdasta ei kuitenkaan olla yksimielisiä, ja linna on saattanut olla käytössä jo rautakaudella. Sitä pidetään myös Hämeen linnan edeltäjänä, jonka Birger Jaarli olisi perustanut Hämeeseen vuoden 1239 ristiretken jälkeen.
Muinaislinna on osa merkittävää maisema-aluetta, ja kulttuuriperinnön kerroksellisuus on hyvin nähtävissä. Muinaislinnan juurella sijaitseva kartano rakennuksineen ja puistoineen on kulttuurihistoriallisesti arvokas, ja ne ovat säilyneet perinteisessä asussaan. Rakennuksia ympäröivä puisto on englantilaistyylinen. Kartanoon johtaa pitkä koivukuja, joka halkoo avointa viljelysmaisemaa.
Hakoisten linnavuoren ja sen suoja-alueen rajat on vahvistettu Hämeen lääninhallituksen päätöksellä vuonna 1972 (hallinnollista aineistoa vuosilta 196–1989 (Fia:18), diaarinro: E1350/IV/1989)

Hakoinen 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Matala kuppikivi sijaitsee Hakoisten kartanosta 500 m itäkaakkoon, noin 3 m korkean mäennyppylän laella. Kiven koko on 70 x 60 cm, korkeimmillaan se on 20 cm maanpinnasta. Kiven laella on yksi kuppi, joka erottuu selvästi.

Hakoinen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Hakoisten kartanosta 250 m kaakkoon ja Kernaalanjärven rannasta noin 300 m länteen. Röykkiöt ovat alueella, jonka koko on 200 x 140 m, ja joka koostuu kahdesta terassista ja niiden välisestä loivasta kivisestä rinteestä.
Osa röykkiöstä on koottu maakiven varaan tai ympärille. Röykkiöiden halkaisijat ovat 1,5 - 4 m, ja muodoltaan ne ovat pöyreähköjä tai hieman pitkänomaisia. Ne lienevät viljelyröykkiöitä ja ovat ainakin parisataa vuotta vanhoja. Yksi on aitamainen, pitkä ja kapea, mutta sen kiveys on harvahko. Vaikka tiiliruukilla on ollut suuri vaikutus alueen kulttuuriympäristön muutoksiin, myös maanviljelys on vaikuttanut siihen paljon.

Hakoinen 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Hakoisten kartanosta runsaat 400 m kaakkoon, suurimmaksi osaksi peltojen ympäröimällä, noin 200 x 100 m kokoisella metsäisellä mäellä. Röykkiö on soikionmuotoinen (4 x 3 x 0,2-0,3 m). Sitä on pengottu, ja sen keskellä on iso kuoppa (2 x 3 x 0,5 m). Vuoden 1987 inventoinnissa röykkiötä ei ole löydetty; paikalla oli tehty vuoden 1984 inventoinnin jälkeen avohakkuu.

Kokkila (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee moottoritien 3 länsipuolella, Kokkilan päärakennuksesta noin 20 - 25 m koilliseen, loivasti koilliseen viettävällä rinteellä. Röykkiön koko on 4 x 4,5 m, ja siinä on isot reunakivet. Koekuopista on vuonna 1973 löytynyt vain kiveystä ja tummaa maata. Röykkiön eteläpuolella on vanha kiviaita. Kysymyksessä saattaa olla historiallisen ajan rakennuksen jäännös.

Monikkala (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Muinaisjäännösryhmä käsittää rautakautisen polttokalmiston, historiallisen ajan potaskauunin, paikan, jossa perimätiedon mukaan on ollut kappeli, sekä historiallisen ajan hautapaikan. Muinaisjäännökset sijaitsevat Monikkalan kartanon puutarha-alueella, päärakennuksesta noin 70 - 20 m kaakkoon, etelään ja etelälounaaseen. Äärimmäiset kohteet ovat toisistaan 80 m päässä ja osittain samalla kohdilla.

Kukkomäki (165010046) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä käsittää kuppikallion ja rautakautisen polttokalmiston, ja se sijaitsee noin 60 x 30 m laajuisella ja muutaman metrin korkuisella peltojen ympäröimällä Kukkumäellä Kernaalanjärven pohjoisrannasta noin 300 m pohjoiseen. Kukkomäki on kivikkoinen heinää kasvava mäennyppylä, jonka lounaisreunalla on jokunen puu. Mäellä on myös jälkiä historiallisen ajan asutuksesta.
Vuonna 2014 löytyi metallinilmaisimella rautakautisia löytöjä KM 40179:1-4 pellosta mäen eteläpuolelta, noin 60-100 metrin päästä muinaisjäännöksen tunnetusta rajauksesta.

Makasiininmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen poltto- ja ruumiskalmisto sijaitsee Kernaalanjärven rannasta noin 140 m pohjoiseen, peltojen keskellä olevan Heraharju-nimisen tilan pihamaalla, päärakennuksen, navetan ja näiden eteläpuolelta menevän maantien välillä. Tilan päärakennus on ent. viljamakasiini, jota tehtäessä tavattiin ensimmäiset löydöt. Löytöalue on loivasti etelään viettävää rinnettä ja sen laajuus on äärikohdistaan mitattuna noin 40 x 20 m. Alue on kauttaaltaan tasaiseksi raivattua ja hyvin hoidettua pihamaata. Asuinrakennusken koilliskulmalle on tehty lisäsiipi ja piha-alueen itä- ja länsilaidoille ulkorakennus. Lisäsiipi on alueella, josta ei tunneta kiinteää muinaisjäännöstä.
Vuonna 2014 löytyi metallinilmaisimella pellosta rapusolki KM 40180 noin 80 metriä länteen keskipistekoordinaatista.

Niemelä 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kuusi kuppikiveä ja rautakautinen kalmistoalue, joka käsittää 3 röykkiötä ja mahdollisen kenttäkalmiston, sijaitsevat Kernaalanjärven pohjoisrannalla olevan Niemelän tilan pihamaalla, 90 x 50 m laajalla alueella.

Niemelä 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmistoon viittaavat löydökset (mm. pronssinen kankiketjun nivel, savesta tehty värttinänpyörä?, taottu rautanaula, soikea pronssirrengas) on löydetty Niemelän päärakennuskesta noin 100-120 m itäkoilliseen-itäkaakkoon. Alue on tasaista ja hyvin loivasti etelään, kohti noin 150 m:n päässä olevaa Kerannalanjärveä viettävää peltoa.

Kekkilä-Heikkilä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä, joka käsittää puretun ulkorakennuksen perustuksissa olevan kuppikiven sekä rautakautisen kalmiston tai asuinpaikan, sijaitsee Keraalanjärvestä noin 300 m pohjoiseen, Kekkilän ja Heikkilän pihapiireissä, noin 90 x 50 m laajuisella alueella.

Kasarminmäki 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Puujoesta 700 m kaakkoon Kasarminmäen luoteispäässä. Paikka on tasaista metsämaastoa, rautatiestä 300 m lounaaseen. Röykkiö on neliskulmainen, noin 5 m pitkä, 2,5 m leveä ja noin 60 cm korkea. Keskellä kasvaa pensaita. Ei todennäköisesti ole esihistoriallinen.

Paimenkivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kivi sijaitsee metsämaastossa Tervakosken taajaman keskustasta noin 10 km etelään, Luulionvuoren luoteisrinteen alaosassa. Kivi on merkitty peruskartalle siirtolohkare -merkinnällä ja nimellä. Lohkareen korkeus on 7 - 8 m, ja siitä on porattu osia tarveaineiksi. Kansan kertoman mukaan paimenet ovat olleet kivellä susia paossa.

Anttilan lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Anttilan päärakennuksesta 400 m etelälounaaseen aivan metsän ja pellon rajalla. Lähteen koko on 1,5 x 1,5 m ja se on muodoltaan pyöreähkö. Lähteen vesi virtaa pohjoiseen, ja siitä on otettu vettä sammastautiin.

Ranginoja 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ranginojan talosta noin 300 m itään, Someronvuori-nimisen harjun länsireunalla. Paikka on luoteesta kaakkoon suuntautuvan matalan, metsäisen harjanteen laella ja osittain loivasti lounaaseen viettävällä rinteellä hiekkakuopan reunalla.

Someronlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Turenki-Turkhauta -maantieltä 100 m länteen. Paikka on suoperäistä metsämaata. Lähde on merkitty peruskartalle nimellä Someronlähteet, lisäksi kartalla lukee "uhrilähde". Se on ilmeisesti hyvin kookas, kartan perusteella sen pituus on noin 60 - 70 ja leveys 10 - 20 m. Lähteeseen on uhrattu otettaessa sammasvettä, sinne sanotaan piilotetun rahaa täynnä olleita kuparikattiloita tai viinapannu täynnä rahaa vihollisia paettaessa.

Kurki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka siajitsee peltoalueella Kurjen päärakennuskesta 200 m eteläkaakkoon. Paikka on ympäristöstään vain hieman kohoavalla, matalalla kumparemaisella maastokohdalla. Paikalta on oikokirves ja keramiikkaa, jotka viittaavat nuorakeraamiseen asuinpaikkaa.

Tyrylahti 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee vajaat 100 m Heinäjoesta länteen pellolla, joka on savea. Löydökset ovat käyräselkäinen kourutaltta ja kaksi kvartsi-iskosta. Löytöjen vähäisyyden vuoksi kohdetta on pidettävä epävarmana asuinpaikkana.

Saviranta (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Viralanjärvestä Kuotolanjärveen johtavasta Kesiäisjoesta 200 m pohjoiseen, 100 m Helsinki-Hämeenlinna moottoritiestä itään. Alue on tasaista viljapeltoa ja viettää kaakkoon. Varmoja merkkejä kiinteästä muinaisjäänöksestä ei ole tavattu, mutta topografian mukaan asuinpaikka voisi olla se korkeampi kohta, jolla Savirannan tilan rakennukset sijaitsevat. Vuonna 2014 on toimitettu kokoelmiin metallinilmaisimella löydettyjä rautakautisia esineitä Savirannan tilan ympäristöstä, KM 40134: 1 ja KM 40178: 1-6. Historiallisen Viralan kylän tonttimaat ovat Viralanniemellä heti löydöistä lounaaseen, mutta kylänpaikan tarkempi kartta-analyysi ja maastotarkastus puuttuvat.

Nuoritalo 1 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Napiala-Uhkoila tien länsi- ja itäpuolella tasaisella hieman itään viettävällä pellolla. Keramikkan löytöpaikan läheltä ja siitä pohjoiseen löydettiin rautakuonaa ja hieman palanutta savea. Koekuopissa oli peltomullan alla 15-20 cm vahva mustanruskea hiilipitoinen kerros, mahdollinen asuinpaikan kulttuurikerros?.Tien itäpuolisella alueella, joka sijaitsee edellisestä löytöalueesta 300 m etelään oli pellolla savitiivistettä ja savikuonaa ja palaneita kiviä, mutta ei selviä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Nuoritalo 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee tilan piha-alueella Nuoritalon päärakennuksen itäpäädystä noin 30 m itään, peltotien varressa. Kernaalanjärvelle on matkaa noin 800 m ja Tervajokeen vajaat 100 m. Kiven kupeista suurin on halkaisijaltaan 7 cm, syvyydeltään noin 2,5 cm ja muodoltaan pyöreä. Kivessä on lisäksi kolme muuta kuoppaa, jotka eivät kuitenkaan ole yhtä selkeitä (halkaisijaltat 5 cm ja syvyydet 1 -2 cm).

Siepanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi maan- ja kivensekaista röykkiötä sijaitsee Napialasta Uhkoilan kautta Hakoisiin menevän paikallistien ja Tervajoen itäpuolella, Kernaalanjärvestä noin 1 km etelään ja moottoritiestä (vt 3) koilliseen, Siepanmäen länsi-, luoteisrinteessä. Maasto on rehevää sekametsää, jossa havaintojen teko vuoden 1987 inventoinnin aikaan oli hankalaa. Toinen röykkiöistä on matala ja pyöreä, säännöllisen muotoinen. Se on maapohjalla ja nyrkinkokoisista kivistä rakennettu. Maanpinnalle näkyvä osa on halkaisijaltaan noin 1,5 m. Röykkiön viereen kaivettiin yksi koekuoppa, josta paljastui tiivis kiveys, hiilensekaista humusta ja kivennäismaata noin 30 cm.
Lähistöllä oleva toinen röykkiö on samantapainen. Röykkiöt liittyvät tuskin viljelyyn.

Nuoranlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Irjalan kartanon päärakennuksesta 700 m itäkaakkoon Rehakan järven Nuoranlahden pohjois-, koillisrannalla, tien eteläpuolella olevan rakennuksen raunion eteläpuolella, kallionnyppylän eteläpuolisella pellolla. Kvartsiesineet ja -iskokset löydettiin suppealta alueelta kyntöpellosta vuonna 1986. Asuinpaikan säilyneisyys ja laajuus ovat selvittämättä.

Hällilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee Hyvikkälänjoesta noin 400 m pohjoiseen, Hällilän päärakennuksesta noin 170 m länsilounaasen. Esineiden KM 23709 (linssipontinen miekka kahtena kappaleena) ja KM 24291 (palanutta savea) löytöpaikka on peltojen ympäröimällä hieman ympäristöstään kohoavalla alueella, jossa on pari maatilaa rakennuksineen. Miekan säilä on löydetty pellon pinnalta ja palanut savi säilän löytöpaikalta noin 15 m pohjoiskoilliseen olevan hiekkakuopan reunalta. Hiekkakuopan profiilissa ei havaittu kuitenkaan kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Muinaisjäännöksen luonne on epäselvä ja laajuus tuntematon; osa paikasta on joka tapauksessa tuhoutunut hiekanotossa.
Hyvikkälänjoen pohjoisrannan tuntumasta, pellosta, on metallinilmaisimella löydetty useita rautakautisia esineitä ja niiden katkelmia (KM 39765 ja 39766).

Hamppula (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Räikälänjoen länsipuolella, aivan tieltä 13846 Hakoisten kartanolle johtavan hiekkatien tuntumassa, sen eteläkaakkoispuolella olevalla peltosaarekkeella.
Peltosaareke on kooltaan noin 60 x 70 m, ja se on niittymäinen moreenikumpare, jolla kasvaa kulttuurikasveja. Saarekkeen keskivaiheilla sijaitsee Hamppulan vanhan koulun kivinen muistomerkki. Varhaisimmat ihmistoiminnan jäljet viittaavat pronssikauteen, rautakautiselta vaikuttavat saviastianpalat ja savitiivistekeskittymät vuorostaan rautakauteen.
Paikka kuuluu Hakoisten muinaismuistoalueeseen, mutta on jätetty suoja-alueen ulkopuolelle.

Tiiliruukki (165010070) (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Alueen laajuus, jolla tiiliruukin jäännökset sijaitsevat on 200 x 100 m. Tiiliruukin uuni sijaitsee aivan rannassa. Uunin lisäksi alueella on savenottopaikkoja ja hiekanottopaikka ja tiilien esikuivauspaikka. Tiiliruukki liittyy todennäköisesti Hakoisten kartanon piha- ja tiilinavetan rakentamiseen 1850-luvulla.
Liittyykö kohde jotenkin Leppäkoskella toimineen Rauhaniemi-Sipilä Oy tiilitehtaaseen, jonka toiminta päättyi 130 vuoden jälkeen vuonna 1987, ei tiedetä. (Leppäkosken tiilitehtaan raunioiden koordinaatit: pkoo:6752549, ikoo:3375390). Janakkalan Leppäkosken alueesta kehittyi 1800-luvun jälkipuolella tärkeä tiiliteollisuuskeskus. Vuoden 1860 tienolla perustetun Leppäkosken kartanon tiilitehtaan rakennuksia ei ole säilynyt. Sipilän tiilitehdas ja vuonna 1874 perustettu Rauhaniemen tiilitehdas muodostivat todellisen tiilikylän. Edellytykset tälle loi Helsinki - Hämeenlinna -rautatien valmistuminen 1862. Rakennuksista on säilynyt vain Rauhaniemen tehdasrakennuksen rauniot, joiden keskeltä kohoaa koristeellinen piippu.

Kaarneenmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muinaisjäännösalue, joka käsittää 99 röykkiötä, 14 kivilatomusta, 7 kiuasta, kaskipeltoalueen ja mahdollisen muinaispellon ja joka on kooltaan noin 5 ha, sijaitsee Kaarneenmäki -nimisen mäen rinteillä. Kaarneenmäki on matalahko ja loivarinteinen saareke viljelysmaiden keskellä. Mäen yli kulkee tilan rajaa pitkin metsätie. Maaperä on hiekkamoreenia. Suurin osa kiinteistä rakenteista on tien kaakkoispuolella, Kaunismäen tilalla. Metsätien luoteispuolella, Kaarneenmäen tilalla on säilynyt vain muutama röykkiö tien lähellä ja kolmen röykkiön ryhmä tilan lounaispuolella. Kiukaita alueella on neljä. Mäen luoteisrinteellä, Koivikon tilalla on kahdessa ryhmässä 16 röykkiötä. Kaikki kiinteät rakenteet ovat historialliselta ajalta. Moottoritie kulkee mäen lounaisrinteen yli. Tiealueelle jäi 12 röykkiötä ja 4 kiuasta, jotka on tutkittu. Suurin osa muinaisjäännösalueesta jäi moottoritien ulkopuolelle.
Kohteen aluerajaus on tehty vuoden 1992 yleiskartan perusteella 25.10.2018. Kohde jakaantuu kolmeen erilliseen alueeseen. Rajaus on suuntaa antava.

Tiihalankivi E (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiviröykkiöryhmä sijaitsee tiestä 130 kilometrin koilliseen, pienen mäen etelärinteen alaosassa, noin 80 x 30 m suuruisella tasanteella.
Paikalla kasvaa vanhoja kuusia, aluskasvillisuus on pääasiassa heinää. Kasvillisuuden vuoksi alue erottuu selvästi ympäristöstään. Tasanteella on 14 röykkiötä kahdessa ryhmässä, joilla on 50 m etäisyyttä toisistaan. Läntinen ryhmä reunustaa 35 x 25 m kokoista suorakulmaista aluetta. Tällaisen rakenteen perusteella voidaan päätellä, että kysymyksessä on kaskipelto. Röykkiöt ovat pyöreitä ja läpimitaltaan 2,5 - 4 m, niiden korkeus vaihtelee 30 - 70 cm. Röykkiöt ovat sammaleen peitossa. Toiseen ryhmään kuuluu vain 3 röykkiötä. Ne ovat halkaisijaltaan 1,5 - 2 m. Ns. Kuninkaankivi (Tiihalan rajakivi) on läntisimmistä röykkiöistä noin 20 - 30 m pohjoiseen.

Ilomäki (210000003) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiöt ja kiviaita sijaitsevat pääradan eteläpuolella Onnelan talosta etelään ja kaakkoon. Yhdessä ne muodostavat 600 x 150 m laajan alueen. Röykkiöiden päällä kasvaa sammalta. Vuoden 1994 tarkastuksen yhteydessä niitä ei ole tutkittu lähemmin, joten lukumäärästä, mitoista ja mahdollisesta erityispiirteistä ei ole tietoa. Röykkiöt ovat ulkonäkönsä, alueen nykyisen puuston sekä muiden tietojen perusteella vanhoja, historiallisen ajan kaskiröykkiöitä. Kiviaita kulkee pohjoisesta etelään alueen kaakkoisosassa, ja se on komea ja hyväkuntoinen, paikoin sen seinämät ovat aivan pystysuorat. Se liittynee röykkiöihin.

Ranta-Sipilä (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Röykkiöt sijaitsevat Äimäjärven länsipuolella Rantalan eli Ranta-Seppälän ja Sipilän talojen välillä.
Paikalla on 15 röykkiötä (alunperin ainakin 17) ja mahdollinen asuinpaikka. Röykkiöistä 11 on rautakautisia ja neljä (n:o 8-11) todennäköisesti vanhoja viljelysröykkiöitä. Yhden rautakautisen röykkiön (n:o 17) yhteydessä on ollut myös rakennuksen jäännös. Röykkiöalueen pituus on noin 240 m ja leveys vaihtelee 60 - 120 m. Alue on nykyisin suurimmaksi osaksi viljelemätöntä ketomaata (n:ot 1-7, 15, 16), ja osittain vieläkin laidunkäytössä. Osa röykkiöistä on kesämökkitontilla (n:ot 6-13) ja pari röykkiötä on (n:ot 14 ja 17) viljellyllä peltoalueella. Koko alue on ollut peltoa vielä muutamia vuosikymmeniä sitten, ja röykkiöihin on heitelty runsaasti kiviä pellosta. Lisäksi alueella on raivaamalla hävitetty röykkiötä (esim. n:o 12).
Kohteen tarkempi rajaus perustuu röykkiöiden sijaintitietoihin, jotka on dokumentoitu vuonna 1985 osana Kalvolan inventointia.

Pahnainmäki 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Alunperin kivi on sijainnut Pahnainmäestä noin 100 m lounaaseen peltomaastossa. Kivi siirrettiin myöhemmin Pahnainmäestä noin 170 m pohjoisluoteeseen viljelemättömälle alueelle syvänteeseen. Vuonna 1985 tai 1986 kivi siirrettiin Kalvolan museon portaiden eteen. Pahnainmäkeen kivi siirettiin 1990-luvun alussa. Kivi on noin kuutiometrin suuruinen ja sen tasaisella, neliömetrin laajuisella yläpinnalla on 53 kuppia. Kuopat täyttävät kiven yläpinnan kauttaaltaan, ja ne ovat tasakokoisia kooltaan noin 4 cm. Joukossa ei ole yhtään kokonsa puolesta muista erottuvaa kuoppaa.

Sepänkärki eli Sepännenänkärki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Sepännenänkärki -nimisessä niemessä, niemen korkeimmalla kohdalla, Äimäjärven länsirannalla, Saviniemen päärakennuksesta 200 m pohjoiseen. Niemen kärki on metsikön peitossa, muu osa niemeä on peltona. Paikka on aivan rannassa oleva ja pohjoispuoleltaan myös suoraan järvestä jyrkästi nouseva lountainen mäennyppylä, jonka läpimitta on noin 10 m. Mäennyppylän laella on matala, latomusmainen hautaröykkiö/polttokalmisto. Latomus sulautuu mäennyppylään niin, ettei röykkiötä paikalla voi erottaa selvästi. Inventoinnin 1985 yhteydessä paikalle kaivetun koekuopan perusteella kuitenkin kyseessä on lähes pelkistä kivistä koostuva hauta tai kalmisto. Löydöt, soljen katkelma ja palanut luu viittaavat hautaukseen.

Hommosenkärki eli -saari 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Äimäjärven itärannalla olevan Hommosenkärjen eli -niemen (löytötiedoissa Isonsaarenniemi) länsiosassa. Paikalta 100 m pohjoiskoilliseen on Hommosenkärki eli -saari 1 rautakautinen kalmisto (210 01 0005). Paikka on aivan rannassa oleva mäennyppylä, laajuudeltaan noin 20 - 30 m ja korkeudeltaan noin 3 - 4 m. Mäennyppylän laella on huvila eli löytötietojen kalamaja, jonka kohdalta ja etelä- sekä kaakkoispuolelta löytöjä on tehty. Huvila peittää suurimman osan mäen laesta. Loput alueesta pihaa ja puutarhaa. Kalmisto on todennäköisesti pahoin hävitetty rakennustöissä, eikä vuoden 1985 inventoinnissa näkyvillä ei ollut merkkejä muinaisjäännöksestä.

Kylä-Hakkari (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee ns. Käikiän tilustien varressa, sen luoteispuolella, noin metrin päässä tien reunasta. Paikka, jossa kivi on, on kauttaaltaan peltoalueiden ympäröimä noin 10 x 30 m:n laajuinen, viljelemätön alue. Kuppikiven pituus on noin 2,7 m, leveys 1,5 m ja korkeus 0,7 m. Kiven itä- ja tienpuoleisessa päässä on yhdeksän kuppia noin 25 x 40 cm:n laajuisella alueella. Suurimpien kuoppien halkaisijat ovat 6 - 8 cm ja pienempien noin 3 cm. Muusta osasta kiveä näyttää yläosa lohkotun pois lähes kokonaan.

Käikiänniemi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee Äimäjärven itärannalla olevan Käikiänniemen eteläosassa. Kalmistoa voi olla jäljellä löytöjen KM 10004 kohdalla. Tästä 20-30 m:n päässä on ollut kiviröykkiö, joka tuhottu. Paikka on puutarhaa ja pihamaata. Alue on aikaisemmin ollut peltoa. Maasto viettää etelään. Paikalla ei ole havaittavissa kalmistoon viittaavaa kiveystä tai röykkiötä.

Könnölänmäki 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Äimäjärven itärannalla olevan Könnölänmäen eli -niemen itäosassa, noin 70 x 50 m:n laajuisella alueella.
Puolet röykkiöistä on ruohoa kasvavalla avoimellaa kedolla, kaksi röykkiötä on omakotitalojen pihojen tuntumassa ja yksi on tien reunassa. Vuonna 1943 röykkiöitä eli kääppiä oli vielä kymmenkunta, mutta sittemmin niitä on hävinnyt rakentamisen yhteydessä. Röykkiöt ovat muodoltaan säännöllisen pyöreitä, ja niiden halkaisijat vaihtelevat 3 - 7 m. Kaikissa on selvä, ladottu reunakiveys, osa on matalia ja vaikeasti havaittavia. Kaksi röykkiötä on rakennettu maakiven varaan.

Könnölänmäki eli -niemi 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Äimäjärven itärannalla Könnölänmäen itäosassa, oikeastaan jo mäen ulkopuolella, erään piha-alueen reunalla ja Iittalan lasitehtaasta noin 100 m lounaaseen.
Paikka on katajia kasvavaa kivikkomäkeä, jonka itäreuna on varsin jyrkkä. Matala röykkiö on kooltaan 5,5 x 6 m, ja siinä on reunakiveys. Röykkiöstä on löydetty palanutta luuta. Könnölänmäki 1 -niminen röykkiöalue sijaitsee noin 250 m länsilounaaseen.

Urheilukenttä (210010011) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Kalvolan urheilukentän koillispäässä, Äimäjärven itärannalla. Löytöpaikka on maaleikkauksessa urheilukentän koillispään kaarteen kohdalla. Alunperin paikalla on ollut noin 4 m korkuinen soramäki. Urheilukenttää tehtäessä on mäen etelälounaisosa tasoitettu ja löydöt ovat näin syntyneen leikkauksen yläosasta. Mäen jäljellä olevan osan laajuus on noin 150 x 90 m. Mäen laki on nykyään pysäköintialueena. Paikalla on jäljellä vaatimaton kumpare, joka saattaa olla syntynyt mäen lakea pysäköintialueeksi tasoitettaessa. Todennäköisesti muinaisjäännös on kokonaan tuhoutunut.

Peltokutila (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Röykkiöalue sijaitsee Äimäjärven länsirannalla, ja sen laajuus on noin 350 x 200 m. Valtaosa alueesta on heinää kasvavaa entistä laidunmaata maisemallisesti arvokkaine katajaketoineen. Alue on kauttaaltaan viljellyn peltoalueen ympäröimä. Siellä on yhteensä noin 100 kiven- ja maansekaista röykkiötä sekä kiviröykkiötä. Röykkiöistä 51 on pidetty varmoina hautaröykkiöinä ja 49 epävarmoina. Röykkiöitä on tuhoutunut Äimäjärven rantaan menevien teiden rakentamisen yhteydessä.
Peltokutilan kalmisto ajoitetaan 600 - 800 jKr., ja se on rikkaimpia tuon ajan kalmistoja maassamme. Kohteen aluerajauksen tarkentaminen edellyttää lisätutkimuksia.

Ylikartano (Isovainionmäki) (Maarakenteet)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Äimäjärven länsirannalla olevan Ylikartanon tilan pohjois- ja länsipuolella. Mäki on nimeltään Isovainionmäki, ja se on noin 1,5 - 2 ha laaja. Mäen itäosassa on huvila ulkorakennuksineen ja länsiosassa viljelty pelto, muu osa on heinää kasvavaa joutomaata. Paikalla todettiin vuoden 1985 inventoinnissa noin 15 x 70 m laajuiselta alueelta 10 kumparetta. Kolmea kumparetta lukuun ottamatta ne eivät muistuta rautakautisia röykkiöitä, vaan lienevät raivaustyössä syntyneitä. Vain kumpareisiin 1 ja 10 tehdyistä koekuopista tehtiin löytöjä. Aiempien tietojen mukaan Isovainionmäen röykkiöiden piti sijaita päärakennuksen pohjoispuolella, mutta niiden tarkat paikat eivät ole tiedossa, ja ne on joko raivattu pois tai sitten kyse on ainakin osittain näistä kumpareista. Niitä ei voi kuitenkaan pitää hautaröykkiöinä. Löydöt, saviastianpalat ja rautakuona, viittaavat lähinnä asuinpaikkaan.

Nikkilä (210010014) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt, joita on aluperin ollut 12, sijaitsevat Nikkilän taloksi kutsutun talon länsipuolella, noin 200 m Äimäjärven länsirannasta. Röykkiöt ovat tasaisella, viljellyllä pellolla, noin 70 x 30 m laajalla alueella. Em. röykkiöden länsipuolella on lisäksi 7 tai 8 lohkareista koostuvaa röykkiötä (kork. 2,5 - 3 m), joiden isot kivenlohkareet on koneellisesti kasattuja. Molemmat röykkiöryhmät muodostavat yhtenäisen alueen. Kaksi röykkiötä on tuhottu 1980-luvun lopulla pellonraivauksen yhteydessä, jolloin toisen kohdalta löydettiin rautakautisia saviastianpaloja.
Syksyllä 2003 on pellolta ajettu pois yksi kivikasa, joka todennäköisesti on myöhemmin kasattu peltoröykkiö. Kivet ja maa on läjitetty muinaisjäännöksiksi todettujen röykkiöiden lähelle pellolle.

Kauraasaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Vanajanselän lounaisosassa olevan Kauraasaaren keskellä. Kauraasaari on kooltaan noin 400 x 200 m. Rajamerkki on Kalvolan Heinun ja Hattulan Tenholan kylien sekä Sääksmäen ja Hauhon kihlakuntain rajapaikka. Sama kuin Hattula kohde 82010018.

Kolari (210010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanajanselän länsirannalla Kolarin huvilan eteläpuolella, noin 20 - 30 m rakennuksesta piha-alueen reunassa. Asuinpaikan laajuus ei ole tiedossa. Paikalla on aikanaan havaittu kaksi liettä, sekä löydetty poikkikirves.

Hommosenkärki eli -saari 3 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hommosenkärjen itäosassa, Suomisen huvilasta 150 m itäkoilliseen. Paikan ympäristö on pelto- ja ketoaluetta, jonka pohjoispuolella on itä-länsisuuntainen peltotie. Koekuopissa oli runsaasti hiiltä ja palanutta kiveystä, mutta ei löytöjä. Maaperä on soransekaista savea.
Paikalta on löytynyt vuonna 1914 myös kivikautinen tasataltta (KM 6708:1) rautakautisten esineitten kanssa.

Luttulanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Kuohijoelle menevästä tiestä 600 m pohjoiseen, Porraskosken padosta 400 m pohjoisluoteeseen, Yläjoen itärannalla.
Röykkiöt, ovat törmän päälle mahdollisesti vartavasten raivattujen tasanteiden reunalla. Kiviröykkiöt ovat samaloituneita ja erikokoisia. Yksi niistä on kasattu ison maakiven päälle. Niitä on yhteensä kuusi. Kasvillisuus on paikalla pääasiassa kuusia, joitain koivuja ja mäntyjä on joukossa. Hyvin säilynyt alue.

Teuronlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Mommilanjärven itärannalla olevan Teuronlahden koillispuolella, pellolla. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa. Asuinpaikkaan viittaavat löydöt, kvartsikaavin ja -iskokset, löytyivät loivan muinaisen rantatörmän päältä.

Sarkakuja 13 (Soveri) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee kirkonkylässä Jahkolaan vievältä tieltä noin 160 m itään pientaloalueen rakentamattomalla tontilla, jonka osoite on Sarkakuja 13. Kiven koko on 1-1,5 x 2 x 1 m, ja siinä on kuusi kuppia, osa peräkkäin rivissä.
Vuoden 2005 inventoinnissa todettiin, että kiven pinnassa oli useita iskunjälkiä. Kupit olivat kuitenkin vahingoittumattomat.

Linnamäki (401010004) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnamäki, jonka sanotaan myös ennen toimineen kyläläisten kokoontumispaikkana juhlapäinä, sijaitsee hiukan Lammin kirkonkylän keskustasta pohjoiseen. Se on osa luodekaakko -suuntaista harjumuodostelmaa. Linnan lakialueen koko on noin 160 x 100 m. Vuoden 2005 maastotarkastuksessa havaittiin etelä-, itä- ja pohjoispäässä reunakivikkoa, muuten selviä rakenteita ei ole näkyvissä, paitsi eteläpäässä pystyyn asetetuin laakakivin reunustettu, 0,5 x 0,5 m kokoinen kuoppa. Se voi olla pienen tulisijan tai kaivon paikka, mutta myös verraten nuori rakenne. Linnavuoren laella havaittiin myös useita muutaman metrin laajuisia laakeita kuopanteita, todennäköisesti vuoden 1949 kaivausten jäljiltä. On myös esitetty, että laelta olisi luotu soraa reunoille ja näin rinne olisi saatu jyrkemmäksi.
Nykyään linnamäki on luonnonsuojelualuetta.

Ali-Halila (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöistä toinen sijaitsee Ali-Halilan talosta 200 m etelään. Sen koko on 9 x 6 m. Sen päälle on raivattu pellolta kiviä, mikä tekee röykkiöstä epämääräisen. Kiveys on turpeen peittämä. Toinen röykkiö sijaitsee edellisestä 80 lounaaseen. Se on tiheä, kolme metriä halkaisijaltaan oleva kiveys. Kysymyksessä voi olla myös rakennuksen pohja.

Halila (401010006) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Asikkalaan vievältä tieltä noin 100 etelään, Lamminjärven suoalueen itäosan pohjoispuolella. Kuppikallio on peltoaukean koillisreunassa. Kalliossa on 14 kuppia. Paikasta on tieto jo C. A. Gottlundin Antiqvariska Samlingar I:ssä 1800-luvulta, mutta se löydettiin uudestaan vasta 1960-luvulla. Gottlund käyttää paikasta nimeä Kaijakkakallio. Paikasta on myös käytetty nimeä Hoikonkallio.

Linnamäki (Biologinen asema) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Mahdollinen muinaislinna sijaitsee Pääjärven Pappilanlahdesta 400 m pohjoiseen ja Biologiselta asemalta, joka on entinen pappila, 300 m itäkoilliseen. Linnamäki on jyrkähkörinteisen, symmetrisen mäen laella oleva jyrkkärinteinen kallio. Kallion koko on 20 x 30 m ja korkeus 10 - 15 m. Suurin osa sen seinämistä on pystysuoraa ja louhikkoista. Kaakon puolella on loivempaa ja sieltä menee polku laelle. Muilta suunnilta kallio on "kiipeämätön". Jälkiä kivivalleista tai muista varustuksista ei ole havaittavissa.
HJ, Appelgrenilla maininta (1891) "Eräs korkea Linnamäki mainitaan v. 1435 ja 1462 olleen yhtenä Pappilan tiluksien rajapaikkana".

Linnoinen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Linnoisten talosta noin 400 m lounaaseen pellolla. Pelto on noin 200 m pitkä ja 40 - 110 m leveä, löydöt, iskokset tulivat läheltä pellon länsikulmaa, noin 2 - 5 m:n päästä jyrkästä rantatörmästä. Samalta pellolta on myös kaksi kivikirvestä. Maaperä on siltin- ja savensekaista maata.

Honkaliini 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Honkaliinin kalmisto, joka käsittää polttokenttä- ja ruumishautakalmiston, sijaitsee Gammelgårdin kartanon päärakennuksesta 400 m kaakkoon ja Ormajärvestä 200 m itään. Paikka on 60 x 50 m suuri ja noin 1,5 m korkea soramäki, jonka halki menee pohjoiseteläsuuntaisesti maantie 3191. Kaivauksia on suoritettu kalmiston länsipuoliskolla. Koekuopituksen perusteella kalmisto jatkuu tien itä- ja länsipuolelle käsittäen lähes koko mäen, lukuunottamatta kaakkoisosaa. Kohde ajoittuu ainakin viikinkiaikaan.
Vuonna 2019 tehdyssä sähkökaapelointityössä kaapelioja sijoitettiin niin, että kalmistoalue kierrettiin. Kaivun arkeologisen valvonnan yhteydessä kaapeliojassa havaittiin max. 25 cm paksuinen kivensekainen palokerros. Kaapeliojassa havaittiin myös viisi erillistä lika-/nokimaaläikkää ja kuumentunutta savea. Havaitut kerrostumat olivat muuten löydöttömiä eikä niitä voitu todeta varmasti kalmistoon kuuluviksi. Kulttuurikerrokset saattavat olla myös asutukseen liittyviä.

Honkaliini 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Uhrilähde sijaitsee Gammelgårdin kartanosta 400 m kaakkoon, aivan Honkaliinin kalmiston lounaispuolella. Se on useita metrejä syvä (2,5-3 m), lähes pyöreä suppa, josta pohjavesi on tehnyt lähteen. Sen halkaisija on 15 - 20 m. Esim. keväällä 2004 siinä oli vain vähän vettä, ja tuolloin sen reunat olivat myös pensoittuneet, eikä lähde näkynyt tielle.
Paikkaa on pidetty uhrilähteenä, koska se on aivan kalmiston vieressä.

Gammelgård 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Miekanhiontakivi sijaitsee Gammelgårdin kartanon päärakennuksesta noin 170 m lounaaseen,lähellä Ormajärven itärantaa. Kivi on enintään pari metriä Ormajärven pintaa ylempänä, vedensyömän rantatörmän juuressa. Sen kohdalla kasvaa kolme käkkärämäntyä. Rinne laskee hiekkarannalla. Kivi on matala, lähes maanpinnan tasossa jasiksi vaikea erottaa aluskasvillisuudesta. Pinta oli kuitenkin puhdas ja hiontaurat erottuivat selvästi. Kivessä on seitsemän uraa eri suuntiin: keskellä kaksi parittaista uraa ja reunoilla yksittäiset. Urat ovat pari senttiä leveitä ja pyöreäpohjaisia.

Katinsilta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Katinsillanalueella, Porkkalan koulusta 140 m lounaaseen. Kvartsi-iskoksien löytöpaikka sijaitsee hiekkaperäisellä pellolla Ormajärven pohjoispäässä, noin 130 m rannasta. Löytöpaikan eteläpuolella on loivahko rantatörmä. Asuinpaikka on epävarma, koska paikalta on vain kolme kvartsi-iskosta.
Vuonna 2004 inventoitiin samaa Ormajärven rantapeltoa ja Katinsillan ympäristöä muutenkin. Pellot olivat hyvin kuivia. Lisää kvartsia löytyi hieman eri kohdasta, mutta kuitenkin samalta korkeuskäyräitä (97,5), maantien 3191 itäpuolelta.
Löytöpaikka on pienellä pellolla koulun kaakkoispuolella Kyynäröjärvestä laskevan joen pohjoisrannalla. Pellon korkeimmasta osasta löytyi kvartsikaapimen katkelma ja mahdollinen kvartsiydin. Pellossa oli myös uudempia löytöjä, kuten tiiltä ja kuonaa. Kvartsilöydöt liittyvät varmaankin samaan aiemmin havaittuun Katinsillan asuinpaikkaan. Löytöpaikat sijaitsevat noin 100 m etäisyydellä toisistaan.
Tarkempi rajaus on kuitenkin löytöjen vähyydestä johtuen mahdoton. Näyttää siltä, että Katinsillan asuinpaikka on sijainnut Katinsillanlahden pohjoispäässä Kukkuramäkenä jatkuvan harjun eteläreunassa.

Lähdeoja (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kouhijärven Tollikonlahdesta noin 1,2 km etelään, Lähdeoja -nimisen puron latvasta 120 m lounaaseen, jyrkkärinteisen harjun alarinteellä. Paikalla on 5 - 7 kiviröykkiötä, joiden halkaisijat ovat noin 1 - 2 m ja korkeudet 40 - 50 cm. Jotkut röykkiöt ovat kekomaisia, ja ne ovat sammaleen peitossa. Röykkiöt ovat kaskiröykkiöitä todennäköisimmin.
Ilmakuvan perusteella paikka on avohakkuualuetta ja röykkiöt voivat olla tuhoutuneita osittain tai kokonaan.

Lahdenpohja (401010014) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Miekanhiontakivi sijaitsee Kuohijärven Tollikonlahden eteläperukassa, Lahdenpohjan rannassa, aivan tien reunassa, mahdollisesti jopa tiealueella. Ranta on noin 20 m:n päässä paikasta. Vuonna 1933 kivi räjäytettiin tietä tehtäessä. Kiven on sanottu alunperin olleen 1,3 m korkean ja siinä olisi ollut 15 kpl 27 - 90 cm pituisia uurteita, jotka olivat suoria. Lieson nuorisoseuran toimesta tien alle joutuneita kivenkappaleita kaivettiin esille vuonna 1972. Löytyneet kaksi kappaletta pystytettiin alkuperäiselle paikalleen sementtialustalle. Pienemmässä kappaleessa on jäljellä osat kolmesta uurteesta ja isommassa kappaleessa on yksi uure.

Ojamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kouhijärven itärannalla, Ojamäen päärakennuksesta noin 500 m länsilounaaseen. Asuinpaikasta kertovat kvartsi-iskokset on löydetty pellosta, järven rannasta. Löytöpaikka on rannan ja maantien välisellä alueella.
Läheisen Hietavalkaman tilan mailta on löydetty poikkikirves KM 2622:16, jonka tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa.

Möläkkä (Maarakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Evon valtionpuistossa (retkeilyalueella) aivan Möläkkälammen pohjoispuolella. Paikka on metsien keskellä. Röykkiöt ovat pienikokoisia (halk. 2,5 - 5, kork. 0,3 - 0,6 m), eikä niissä ole maatäytettä, mutta ne ovat turvekerroksen peittämiä. Ne sijoittuvat maastoon rivimäisesti tien suuntaisesti ja kolme röykkiötä on tien laidassa, kahden rivin välissä lienee ollut pelto. Kaskiröykkiöt ovat luultavasti peräisin 1800-luvulta. Joitakin röykkiöitä on vahingoitettu Metsähallituksen metsän mätästyksen yhteydessä syksyllä 2006.
Röykkiöalueen länsipuolella on rinteeseen kaivettu tervahauta, ja siitä itään jonkinlainen varastokuoppa. Alueella on myös kaksi hiilimiilua.

Yläjoki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kuohijoelle menevästä tiestä 300 m pohjoiseen, Porraskosken padosta 350 m luoteeseen, Yläjoen länsirannalla olevan pienen niemen kärjessä kangasmaalla.
Röykkiöt ovat vanhan rantatörmän päällä noin 10 m rannasta. Ne ovat erikokoisista kivestä kasattuja. Toinen röykkiöistä on suuren kuusen alla. Siinä on näkyvissä isompia kiviä, joiden varaan on rakennettu kekomainen röykkiö. Toinen, noin 4 merin päässä edellisestä on matala ja pienempi.

Hautahuhta 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkaperäisellä peltokumpareella 500 m Hautahuhdan talosta etelään. Löydöt, nuorakeramiikka ja kvartsi-iskokset ovat kumpareen laelta. Kumpare laskee jyrkähkösti muualle paitsi pohjoiseen. Ko. paikalta noin 150 metriä etelään on kivikirveen (KM 9975) löytöpaikka. Esine on löytynyt 1934 ojankaivuun yhteydessä hiekkamaasta ja noin 40 cm:n syvyydestä. Kivikirves liittynee asuinpaikkaan.

Levonnokka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Levonnokka -nimisen pienen niemen korkeimmalla kohdalla Loppijärven itärannalla. Sen halkaisija on 4 m ja korkeus 20 - 30 cm. Röykkiö koostuu pienistä kivistä ja hiekasta. Röykkiötä on pidetty mahdollisena rautakautisena hautana, mutta siihen vuoden 1950 inventoinnissa tehty koekuoppa ei tuonut lisävalaistusta röykkiön luonteesta tai ajoituksesta. Paikkakunnalla röykkiötä on pidetty "pakanuuden aikaisena" uhri- tai hautapaikkana.

Kavettula (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Loppijärven itärannalla, Kavettulan mäen ja rannan välillä. Paikka on hiekkaperäinen, laakea peltokumpare tai -niemeke, jonka rinteet laskevat kohti järveä sekä lounaaseen että luoteeseen. Paikalta on varhaismetallikautinen saviastianpala.

Pälsi 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdolliseen kalmistoon tai asuinpaikkaan viittaavat löydöt tehtiin noin 20 x 20 m:n suuruiselta mäennyppylältä Pälsin päärakennuksesta 350 m itään ja Loppijärvestä 300 m pohjoiseen.
Paikalla on hiekkakuoppa, ja mäestä on jäljellä vain reunaosat. Saviastianpalat löytyivät mäen länsiosasta, toinen koekuopasta. Koekuopassa näkyi myös nokimaata. Maaperä paikalla on moreenia.

Pälsi 3 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Pälsin päärakennuksesta 100 m pohjoiskoilliseen aivan tien vieressä. Se on matala ja harjava, siinä on 14 pientä ja syvää kuppia. Kivi on merkitty kyltillä. Tästä kivestä 100 m luoteeseen on sijainnut toinen kuppikivi, Pälsi 4.
Lisäksi kylän yhteismaalla Pälsin sahan lähellä on ollut kuppi- ja meikanhiontakivi, joka on hävitetty. Se on ollut 1,5 m korkea ja sen yläpinnassa on ollut useita kuppeja. Lisäksi järvenpuolen syrjässä on ollut matala, kämmenenlevyinen uurre (miekanhiontauurre). Kivestä on Sakari Pälsin ilmoitus arkeologian osaston arkistossa.

Rauhanranta 1 (Kolehmainen) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kesijärven etelärannalla, Rauhanranta -nimisen huvilan rannassa.
Löydöt piinuolenkärki, piikaavin ja -iskos ja kiviesineen teelmä ovat kaikki samasta paikasta. Paikka oli keväällä 1982 pysynyt muuttumattomana 1930-luvulta. Maaperä on ruohikon peittämää. Rantavedessä on hiekkapohja. Löytöjen perusteella vaikuttaa siltä, että paikalla olleesta kivikautisesta asuinpaikasta ainakin osa on sortunut aikojen kuluessa rantatörmältä veteen.
Kaksi kvartsi-iskosta on löytynyt pellolta noin 100 m Kesijärvestä etelään ja Oja- eli Pikkujoesta 100 m länteen. Nämä kaksi löytöaluetta voivat muodostaa yhtenäisen kohteen.

Oinaala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Launosten kartanosta 800 m luoteeseen olevalla pellolla. Paikka on hiekkaperäinen peltokumpare, joka laskee jyrkähkösti etelään ja lounaaseen. Paikalla on ollut muinoin torppa.
Löydöt, saviastianpala, kvartsi-iskos ja pii-iskos ovat pellon tasaiselta laelta, koekuopista 1 - 30 cm:n syvyydestä. Hioimiksi merkityt esineet ovat mahdollisesti historiallisen ajan viikatteen liippoja. Muut löydöt viittaavat nuorakeraamiseen asuinpaikkaan. Asuinpaikan laajuutta ei tunneta.

Ilomäki (433010009) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen rautakautinen polttokalmisto on sijainnut Forssa-Riihimäki valtatien pohjoispuolella, Santamäen kartanosta noin 350 m pohjoiskoilliseen Ilomäessä.
Ilomäki on noin 300 x 150 m laaja mäki, jolla on aikaisemmin sijainnut torppa. Mäen pohjoispuolella on Santamäen peltoja. Ilomäen torpasta on jäljellä vain rauniot. Viime vuosisadan lopulla Ilomäen torpan koillispuolelta on löytynyt rautakautisia, mm. viikinkiaikaisia aseita. Löytöjen arveltiin olevan peräisin hautaröykkiöstä.
Vuoden 1989 tutkimuksissa ei paikalta voitu kuitenkaan havaita mitään merkkejä hauta- tai asuinpaikasta. Kumpareen maa oli hyvin sekoittunutta, ja sen seassa oli romua ja jätettä. Paikalta tehtiin kuitenkin löytöjä (KM 21721:1-6), ja paikka lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut.

Hyrry 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuuslammin koillisrannalla, noin 400 m länsilounaaseen Hyrryn talosta. Paikka on melko tasaista hiekkaperäistä peltoa. Löytöalueen keskellä on noin 20 m leveä painanne. Löydöt ovat kvartsi-iskoksia ja -kaapimia, pii-iskos ja palanutta luuta.

Kuitikas (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kaartjärven itärannalla olevan Kuitikkaanlahden perukassa Salon l. Riihisalon kartanosta 400 - 450 m eteläkaakkoon oleva entinen pelto, josta on löydetty runsaasti mm. saviastian paloja, kvartsiesineitä ja -iskoksia, palanutta luuta, mutta löytöjen joukossa on myös piitä, rautakuonaa ja palanutta savea sekä kiviesineiden paloja.
Vuoden 1982 inventoinnissa löytöjä kerättiin silloisen pellon eteläosasta, noin 40 x 70 mn kokoiselta alueelta. Löydöt keskittyivät pellon kaakkoiskulmaan. Tällä alueella maaperä on hiekkaa. Maasto laskee hyvin loivasti kohti Kuitikkaanlahtea. Löytöjen perusteella asuinpaikka on pronssikautinen ja/tai mahdollisesti varhaisrautakautinen. Vuosien 1984 ja 1985 tarkemmat löytöalueet eivät ole tiedossa.
Vanha pelto on täysin metsittynyt, paikalla kasvaa kookkaita puita ja aluskasvillisuus on rehevää ja tiheää, silmämääräinen havainnointi paikalla on mahdotonta. Rautakoskentieltä laskeutuu alas "Poropolun" portaat ja itse polku suuntaa kulkunsa muiniaisjäännösalueen poikki kohti rantaa.

Salon kartano 1 (Makasiininmäki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Salon eli Riihisalon kartanon päärakennuksesta noin 200 m itäkaakkoon ns. Makasiinimäellä Kaartjärven ja Kaartlammen väliin jäävällä kannaksella.
Muinaisjäännösalue käsittää yli 20 kiven- ja maansekaista röykkiötä, asuinpaikan, kuppikiven sekä viljelysröykkiöitä. Suurin osa röykkiöistä on pyöreähköjä, maakiven varaan rakennettuja. Joukossa on myös joitakin pitkänomaisia latomuksia. Suurin osa röykkiöistä on mahdollisesti historiallisen ajan viljelysröykkiöitä, mutta joukossa on myös ilmeisesti esihistoriallisia hautaröykkiöitä. Suurin osa löydöistä on rautakauden keramiikkaa.

Salon kartano 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat kartanon rakennusryhmän eteläpuolella olevalla metsäisellä mäellä noin 200 - 400 m lounaaseen kohteesta Salon kartano 1, Kaartjärven itärannalla. Röykkiöt ovat mäen kallioisessa ja jyrkkäreunaisessa pohjoisosassa. Röykkiöt ovat enimmäkseen hävitettyjä, niistä on vain pohjat jäljellä, ja se vaikeuttaa niiden havaitsemista. Osa röykkiöistä on kiven- ja maansekaisia, osa pelkistä kivistä kasattuja. Osa röykkiöistä on kasattu ison maakiven ympärille. Röykkiöistä ei ole löytöjä, joten niiden ajoittaminen on vaikeaa, mutta ne lienevät viljelyröykkiöitä.

Salonkallio (Laukkakallio) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kaartjärven itärannalla, Salon kartanon päärakennuksesta 300 m lounaaseen Laukkakallion huvilan pihalla, joka on entistä peltoa. Vuonna 1956 löytyi huvilan itäseinän vieressä olevan ruusupenkin kaivuutyössä kiviesineen katkelma 30 - 35 cm:n syvyydestä moreenista. Löytöpaikalla oli myös hiiltä. Inventoinnin yhteydessä 1982 löytyi samalta alueelta kvartsi-iskoksia ja saviastianpala. Asuinpaikan laajuudesta ei voi sanoa mitään varmaa, koska alue on pihanurmikkona. Rannassa on noin 2 - 3 m korkea, jyrkkä töyräs veteen.

Antinniemi (433010018) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ajoittamaton röykkiöalue ja mahdollinen rautakautinen asuinpaikka sijaitsevat Salon kartanosta 1,5 km luoteeseen ja Kaartjärven itärannasta 300-400 m itään. Alueeseen kuuluu myös rakennusten perustuksia sekä muita rakenteita ilmeisesti Antinniemen torpasta, joka on peräisin 1700-luvulta.
Vuoden 2007 inventoinnin jälkeen alueelta tunnetaan 62 röykkiötä. Lisäksi alueella on kaksi hautaa. Röykkiöiden koko vaihtelee, ja joukossa on suuria, korkeita, jyrkkäseinämäistä ja huolellisesti ladottuja röykkiötä, osa on kekomaisia. Toiset röykkiöt ovat matalia ja tuskin havaittavissa, jotkut ovat suuren kiven ympärillä. Röykkiöt vaikuttavat viljelyröykkiöiltä. Antinniemen torppa on purettu "kauan sitten". Röykkiöalueen luoteisosassa, lähellä tien risteystä oleva niitty viittaa vanhaan peltoon.
Röykkialue:
pohjoisin röykkiö GPS pkoo 6741642, ikoo 3345923.
itäisin röykkiö GPS pkoo 6741429, ikoo 3346187.
eteläisin röykkiö GPS pkoo 6741299, ikoo 3346208.
läntisin röykkiö GPS pkoo 6741621, ikoo 3345881.
Vuonna 1984 tehdyistä koekuopista löydettiin rautakautisia saviastianpaloja, mutta koekuopat olivat röykkiöalueen ulkopuolella. Keramiikka voi liittyä röykkiöihin, mutta todennäköisimmin se kuuluu röykkiöiden lähellä olevaan vanhempaan kerrostumaan, mahdolliseen rautakautiseen asuinpaikkaan. Vuoden 2000 inventointiraportin mukaan saviastianpalat ovat löytyneet 110 m lounaaseen Antinniementien ja Peltoniementien risteyksestä.

Himaniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kaartjärven itärannalla, Peltoniemen talosta 60 m etelään tien varressa, sen eteläpuolella. Röykkiön halkaisja on 3 metriä ja korkeus 80 cm. Röykkiö on turpeen peittämä, näkyvillä on muutamia 30 - 40 cm halkaisijaltaan olevia kiviä. Paikka on aikaisemmin ollut peltona, mutta nyt paikalla on puustoa. Röykkiön päällä on tunkio.

Antinnokka 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Kaartjärven itärannalla Antinniemen lounaispuolella noin 300 m lounaaseen Antinniemen röykkiöalueesta (kohde 18). Paikka on noin hehtaarin laajuinen tasainen niemeke, jonka erottaa mantereesta kapea kosteikkovyöhyke. Niemekettä kiertää kaksi kivikkoista rantavallia, jotka ovat muutaman metrin etäisyydellä toisistaan. Alue on ollut joskus niittynä tai laitumena. Kohde liittyy yhteen Antinnokka 2 kanssa.
Alueelle on kivikautisia asuinpaikkoja myöhäismesoliittiselta ajalta, kampakeraamiselta ajalta sekä nuorakeraamiselta ajalta ja mahdollisesti myös varhaismetallikautinen asuinpaikka, johon viittaavat sarsankeramiikaksi tulkitut palat. Kivikautiseen asutukseen liittynee maakivessä oleva kvartsilouhos.
Paikalla on myös jälkiä historiallisesta ajasta, mm. 16 kiviröykkiöitä. Niistä tutkittiin vuonna 2001 kaksi ja ne osoittautuivat viljelysraunioiksi, jotka saattavat liittyä rautakautiseen asutukseen. Alueella on talon kivijalka, joka saattaa olla 1700-luvun kartoissa oleva torpan paikka. Vuoden 2024 tarkastuksessa luoteisosan piha-alueen ja mökin 2000-luvun alussa tehtyjen maanmuokkausten yhteydessä tuhoutuneet osat rajattiin muinaisjäännösalueen ulkopuolelle.

Antinnokka 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Kaartjärven itärannalla ja Antinniemen lounaispuolella, rannansuuntaisen kapean harjanteen etelä- kaakkoispään alapuolisella loivalla rinteellä. Kohde liittyy samaan kokonaisuuteen Antinnokka 1 kanssa. Paikka on noin hehtaarin laajuinen tasainen niemeke, jonka erottaa mantereesta kapea kosteikkovyöhyke. Niemekettä kiertää kaksi kivikkoista rantavallia, jotka ovat muutaman metrin etäisyydellä toisistaan. Alue on ollut joskus niittynä tai laitumena.
Alueelle on kivikautisia asuinpaikkoja myöhäismesoliittiselta ajalta, kampakeraamiselta ajalta sekä nuorakeraamiselta ajalta ja mahdollisesti myös varhaismetallikautinen asuinpaikka, johon viittaavat sarsankeramiikaksi tulkitut palat. Kivikautiseen asutukseen liittynee maakivessä oleva kvartsilouhos.
Paikalla on myös jälkiä historiallisesta ajasta, mm. 16 kiviröykkiöitä. Niistä tutkittiin vuonna 2001 kaksi ja ne osoittautuivat viljelysraunioiksi, jotka saattavat liittyä rautakautiseen asutukseen. Alueella on talon kivijalka, joka saattaa olla 1700-luvun kartoissa oleva torpan paikka.

Karhusaari (433010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Punelian koillisrannalla, Pirttiniemestä etelään erkanevalla pyöreällä saarella, jonka erottaa mantereesta muutaman metrin levyinen salmi. Saaren keskusta on 120 m korkea "sokeritoppamainen vuori", jota reunustaa 110 m korkeudella oleva rantaterassi. Maasto saaressa on mäntykangasta. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, kvartsikaavin ja -iskos saatiin saaressa olevan huvilan pihasta rantaterassilta.

Kaatia (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Rautakoskentieltä (tie ) itäkaakkoon erkanevan Salmiontien varressa, teiden risteyksestä noin 300 m päässä ja Kaatian rannasta vajaat 200m koilliseen. Alueella on tien molemmin puolin yhteensä noin 26 röykkiötä 150 x 60 m alalla. Röykkiöt ovat tien eteläpuolella kahdessa linjassa 10 m välein. Linjat ovat luodekaakkosuuntaiset, loivasti etelään viettävässä rinteessä. Tien pohjoispuolella on kuusi röykkiötä. Kummallakaan puolella röykkiöt eivät ulotu tielle asti. Metsä ja aluskasivillisuus on rehevää ja melko tiheää.
Röykkiöt ovat säännöllisen pyöreitä, halkaisijaltaan 2 - 4 m ja noin 30 - 60 cm korkeita. Ne ovat "päänkokoisista" kivistä ladottuja ja sammalpeitteisiä, todennäköisiä kaskiröykkiöitä. Koekuopasta löydettiin sirpin terä ja hevosenkenkä. Paikalla on ollut myös metsänvartijan mökki.

Joensuu (433010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Punelian länsirannalla, korkeahkolla moreenikumpareella Rautajoen suussa. Kumpareella sijaitsevat tilan rakennukset. Asuinpaikkaan liityvät löydöt, kvartsi-iskokset ja esineet löytyivät kummun itärinteen päältä, vanhan päärakennuksen koillispuolelta, jossa nyt on uudisrakennus. Löytöjä on myös mäen eteläpuoliselta pellolta.

Posti (433010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuuslammen pohjoisrannalla, rannasta noin 200 m, tien varressa entistä postia vastapäätä. Alue on peltoa, jossa on laakea kumpare. Maasto viettää etelään kohti Kuuslampea. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt (keramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja -esine sekä palanutta luuta) on kerätty pellon pientareelta. Tarkastushetkellä pelto oli vielä viljalla. Maaperä paikalla on hiekkaa. Paikasta noin 200 m kaakkoon on Hyrry 1 -niminen kivikautinen asuinpaikka.

Lehtimäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Lehtimäen päärakennuksesta 400 m lounaaseen, Kaartjärven itärannalla.
Kohteessa suoritettiin vuonna 2001 kaivauksia, joiden perusteella paikalta todettiin useita esihistoriallisia asuinpaikkoja. Alueen luoteisosassa on rantatasanteella myöhäisneoliittinen asuinpaikka ja kaakkoisosassa kalliolla ja rantatasanteella eri-ikäisiä löytöjä sisältävä asuinpaikka ja kolme mahdollisesti esihistorillista röykkiötä.
Lehtimäessä on lisäksi kivikautista asutusta eri vaiheista. Keramiikka on tyypillistä kampakeramiikkaa, nuorakeramiikkaa sekä mahdollisesti Sarsan keramiikkaa, Paimion keramiikkaa ja Morbyn keramiikkaa. Kiviröykkiöt liittynevät myöhäisrautakautiseen asuinpaikkaan.
Kalliolla on lisäksi useiden historiallisen ajan talojen kivijalkoja ja kiukaita.

Teväntö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Teväntöjärven etelärannalla, Saarenmaalle johtavan tien vieressä, sen eteläpuolella, Saarenmaan sillasta 60 - 70 m lounaaseen. Paikka on kapealla tasanteella tien ja rinteen välissä.
Asuinpaikkahavaintoja on korkean ja jyrkkärinteisen harjanteen juurella olevalta noin 20 m leveältä tasanteelta. Muinaisjäännös on ehjä mökkitien kohtaa lukuunottamatta. Vuoden 2001 kaivauksessa paikalta löydettiin neljä kiveystä, jotka todennäköisesti kaikki ovat ihmisen tekemiä, mutta joista ainoastaan yksi on tulisija. Asuinpaikka on pienialainen, ja sieltä tehdyt löydöt, mm. viistoteräinen kvartsinuolenkärki, ajoittavat paikan mesoliitiseen aikaan.

Valkeavesi (-Saarijärvi) kannas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pikku-Punelian itäpuolella olevien Valkeaveden ja Saarijärven välisellä kannaksella, sekä kannaksen itäpuolella olevan Saarijärven luoteisrannalla.
Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, palaneet luut ovat kannaksen päihin tehdyistä koekuopista että kannaksen läpi kulkevalta polulta sekä Saarijärven luoteisrannalta. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Kesällä 2001 suoritetuissa kaivaustutkimuksissa löydettiin keramiikan murusia, palanutta luuta ja kvartsinkappaleita.

Karhusaarenlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Punelian koillisrannalla, Pirttiniemen ja Karhusaaren välisessä lahdessa.
Lahden rannalla olevan mökin länsipuolella olevasta rinteestä, matalasta ojasta on löydetty palanutta luuta. Paikka on sijaintinsa puolesta hyvä kivikautiselle asuinpaikalle.

Suntinniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Punelian länsipuolella, niemen kärjessä Suntinsalmessa. Harju muodostaa länsi-itä-suuntaisen niemen. Harju on kaivettu suurimmaksi osaksi pois. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, pääasiassa palanutta luuta ja yksi kvartsi-iskos, löytyivät niemen alavammasta ja leveämmästä kärjestä koekuopasta. Kohde on hiekanoton tuhoamaa.

Haiseva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Punelian länsirannalla Suntinniemen eteläjuurella, Haisevan lammen lounaispuolella, noin 30 m päässä järven nykyisestä rannasta.
Asuinpaikkaan viittaavat löydöt, kvartsi-iskokset ja palanut luu löytyivät rantatörmän päältä kohdasta, missä tie on halkaissut vallin.

Saukonnokka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loppijärven luoteisrannalla Saukonnokan niemen itärannalla, mäenkumpareella.
Mäen itäreunan päällä olevalle tasanteelta on löydetty keramiikkaa, kvartsia ja palanutta luuta. Maaston perusteella kohde rajoittuu pienelle alueelle tasanteen kivettömälle osalle.
Kesällä 2002 suoritetuissa tutkimuksissa todettiin ohut ja hajanainen kulttuurikerros. Löytöinä paikalta on mesoliittiseen aikaan ajoittuva viistoteräinen nuolenkärki, varhaiskampakeramiikkaa, nuorakeramiikkaa ja varhaismetallikautista keramiikkaa. Paikan käyttö on siis ollut pitkäikäistä, mutta väliaikaista.

Karhumäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loppijärven luoteisrannalla, niemekkeessä. Paikka on noin 50 m pituinen ja pari kymmentä metriä leveä hiekkainen tasanne. Alueelle kaivetuista koekuopista on keramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta.

Saukonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haapajärven etelärannalla aivan Janakkalan rajalla. Paikka on Saukonpelto -niminen peltoaukio, jonka poikki raja kulkee. Aukion itälaidassa, Janakkalan puolella, on korkeat Kovaskalliot (aikaisemmin Irjalankalliot), eteläpuolella hiekkainen Aseminnummi. Pellon länsipäästä, rantaharjanteelta on löydetty kvartsi-iskoksia ja mahdollisesti reikäkivi. Kartassa paikka on nimetty Saukoksi, aikaisemmin Saukonpelloksi. Asuinpaikan laajuus on noin 170 x 40 m.
Asuinpaikka on Haapajärven vanhalla rantatörmällä oleva pelto, jossa erottuu ympäristöään keltaisempana hiekka"juotti" 2 - 3 m korkean törmän tuntumassa. Hiekassa on paljon rautasaostumia. Koko rantatörmää ei ole kynnetty pelloksi, vaan paikoin törmää on ehjänä muutaman metrin levyinen kaistale. Vuoden 2006 inventoinnissa kvartsilöytöjä kerättiin kahdesta keskittymästä: aivan pellon länsireunasta, noin 50 x 30 m kokoiselta alueelta ja tästä 75 m itään 40 x 20 m kokoiselta alueelta. Itäinen löytöalue ei ole keltaisella hiekalla, vaan maa on tässä hyvin pölyistä, harmaata, hienoa hiekkaa ja löytöalue jatkuu idässä vielä savisemmalle maaperälle.

Lehtimäki (692010002) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lehtimäen talosta 400 m eteläkaakkoon olevan harjun koilliseen viettävässä rinteessä on 3 - 5 m korkean hiekkavallin muodostama puoliympyrä, joka aukenee koilliseen. Sen halkaisja on noin 10 m. Vallin itäosa on korkein, noin 5 m. Sen itäpuolella on pari peräkkäistä pitkänomaista kaartuvaa kumparetta. Puoliympyrän keskellä, valleissa, niiden päällä ja rinteissä on hiilipitoista maata, palanutta savea ja kuonaa. Kohde lienee tiilentekopaikka, koska hiekkaa on saatu harjulta, savea alavalta maalta ja vesi on ollut lähellä.

Kukkokivenmäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Vanhan Turun maantien varressa on suuri siirtolohkare, Kukkokivi, joka on antanut mäkialueelle nimen. Mäen eteläpuolella noin 20 m maantiestä on kaksi matalaa kivensekaista hiekkakumpua. Toiseen kaivetusta koekuopasta on löytynyt hiiltä noin 20 cm syvyydestä. Kummut saattavat liittyä rakennuksiin, mutta ei ole mahdotonta, että ne ovat hautakumpuja.
Vuoden 2006 inventoinnin mukaan lähempänä Härkätietä on halkaisijaltaan 6 - 7 m oleva maakumpu, jonka keskellä on pieni kuopanne. Kummussa näkyy olevan jonkin verran kiviä. Metsätie kulkee kummun eteläreunan sivuitse ja on osittain tuhonnut sitä. Tie myös halkaisee toisen mahdollisen kummun noin 10 m edellisestä itään. Vuoden 1964 inventoinnissa mainittu toinen kumpu lienee kuitenkin metsätien eteläpuolella ja sekin on rikkoutunut tietä tehtäessä. Ympäristössä on tehty metsä-äestystä eivätkä kummut siten erotu kovinkaan hyvin maastossa.

Palsankallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee nykyään Hämeenlinnan ja Hattulan rajalla, Härkätien varrella mäkisessä metsämaastossa kallion laella. Keskiajalla oli seitsemän hämäläispitäjän rajamerkki. Pitäjät olivat Loppi, Tammela, Urjala, Sääksmäki, Kalvola, Hattula ja Vanaja.
Ensimmäinen kirjallinen maininta rajamerkistä on vuoden 1539 maakirjassa. Kyseessä on siirtolohkare, jonka laelle on kaiverrettu ympyrä (halk. noin 36 cm) ja sen keskelle vuorostaan kuoppa, josta lähtee seitsemän kaiverrettua rajalinjaa. Siirtolohkaretta ympäröi neljä viisarikiveä. Viisarikivistä kolme on Härkätien pohjoispuolella, yksi tien eteläpuolella.

Pitkäjärven tieraunio (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hämeen Härkätie on Turun ja Hämeen linnojen yhdystie ja Suuren Rantatien ohella keskiajan merkittävin tie Suomessa. Turun seudun ja Vanajan Hämeen välinen maaliikennereitti syntyi jo viikinkiajalla, 800-luvulla jKr.
Maantien 2831 kaakkoispuolella on 800 m pitkä ja 4,5–4,6 m leveä tienpohja, jonka alku- ja loppupäistä osa on edelleen käytössä tilustienä, keskiosa on historiallista Hämeen Härkätien käytöstä pois jäänyttä osaa.
Tien pinta on heinittyneen soran peitossa. Museotien ja maantien 2831 risteyksestä etelälounaaseen on risteys, josta erkanee tilustie Alitaloon ja Honkalaan. Korkeuskäyrien 145 ja 150 m välissä on jyrkkä mäki, jonka molemmilla puolilla on 50 m pitkä sammaloitunut kivipengerrys. Museotien ja maantien 2831 risteyksestä Pitkäjärven taloon ulottuva tieraunio on kokonaan nurmettunut, mutta erottuu ympäristöään 0,5 m korkeampana.

Penninmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee valtatieltä 3 Herajoelta Riihimäelle kohtaavan tien risteyksestä kilometri koilliseen, peltojen keskellä olevalla mäellä. Mäen ohitse virtaa Herajoki. Mäen laella on kiviladelmia. Paloheimo Oy:n entisen työväenasunnon puutarhasta löytyi vuosina 1984 - 85 kampakeramiikan paloja marjapensaita siirrettäessä. Paikalla havaittiin myös 30 - 50 cm vahvuista kulttuurikerrosta. Lähellä olevaan peltoon ojaa tehtäessä on havaittu mahdollisia tulisijoja maaleikkauksissa. Asuinpaikalla tehtiin vuonna 1996 fosfaattikartoitus asuinpaikan laajuuden selvittämiseksi. Tuloksen mukaan asuinpaikka on selvärajainen ja sijaitsee mäen kaakkoisrinteessä olevan hiekkakuopan ja pellon välissä, noin 80 x 20 m laajuisella alueella.

Pirttilä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Arolammin pohjoispuolella, Pirttilän talosta 300 m länsiluoteeseen. Paikka on peltorinteen tasaisempi alaosa, tien varresta alkaen noin 20 m pohjoiseen. Löydöt ovat kvartsi-iskoksia ja -esineitä sekä palanutta luuta. Kohde on jaettu kahteen löytöalueeseen, joista toinen on luoteeseen nousevan törmän päällä. Sieltä on löydetty pala nuorakeramiikkaa.

Pirttilä 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Arolammin pohjoispuolella, pellolla, Pirttilän talosta 200 m länsiluoteeseen. Kohde on tien eteläpuolella oleva pieni tasalakinen niemeke, joka on noin 1 - 2 m alemmalla tasolla kuin Pirttilä 1, josta tämä paikka on noin 120 m itäkaakkoon. Paikkaan liittyvät löydöt ovat kvartsi-iskoksia.

Hautapelto N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Arolammin lounaispuolella. Kohde on jaettu alueisiin A - C, joista A on 450 m lounaaseen ja B 400 m länsilounaaseen Pirttilän talosta, C on 150 m A:sta etelään. Paikka A on peltorinteen yläosassa pellon luoteislaidalla. Paikka B on Arolammin suuntaan laskevassa rinteessä, joka on metsäaurattu. Löydöt ovat aurausvaoista. Kohde C on myös metsämaalla ja ainakin osittain tuhoutunut metsätöiden yhteydessä. Löydöt kaikilta paikoilta ovat kvartsi-iskoksia.

Kynnys 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen eteläpuolella, Arolammin sillasta noin 250 m etelälounaaseen olevalla pienellä länteen kurottuvalla niemellä, rinteen alla korven reunalla mäntymetsässä. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt ovat kvartseja. Kohde on ehjä. Vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä selvitettiin myös jatkuuko löytöalue suoturvekerrostumien alle. Koekuopista saatiin yksi kvartsi-iskos suoturvekerrostumasta 40 cm:n syvyydestä.

Kynnys 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen eteläpuolella, Arolammin sillasta noin 180 m lounaaseen, Katilantien länsipuolella. Kohde jakaantuu kahteen alueeseen. Pohjoisempi alue (A) on pienessä muinaissaaressa sekametsässä, kivisessä moreenimaaperässä. Asuinpaikka vaikuttaa ehjältä. Koekuopasta löydettiin kvartseja. Tästä paikasta noin 30 m etelälounaaseen löydettiin myös koekuopasta kvartsi-iskoksia (alue B).

Sinivuokkoniemi A-E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen koillispuolella, noin 100 m joesta ja Arolammin sillasta 500 m länteen muinaisen niemen kärjessä kuusimetsässä. Maaperä on kivistä moreenia.
Vuoden 1998 kaivauksissa todettiin paikalta kivilatomus. Muutenkin kaivausalueella oli runsaasti palanutta kiveä. Likamaakerroksen paksuus oli 20 - 60 cm:iin. Vuonna 1999 tutkimuksissa laajennettiin kaivausta. Kiviröykkiön luonne ei selvinnyt. Löydöt paikalta ovat saviastianpaloja, kvartsia, sekä esineitä että iskoksia, palanutta luuta ja kiviesineen katkelmia.
Kaivausalueen edessä olevalta pellolle tehtiin koekaivaus. Koeojasta todettiin kolme päällekkäistä kulttuurikerrosta. Ylin kerros on 45-65 cm syvyydellä ja siitä löydettiin keramiikkaa ja sekä puurankalatomus. Toinen kerros on noin metrin syvyydellä. Siinä todettiiin mm. palaneita kiviä sekä vesipähkinän kuoren palasia. Kolmas kerros on noin 115 cm syvyydessä.
Ensimmäisestä kaivausalueeta noin 70 m luoteeseen avattiin samalle terassille toinen pieni alue. Tästä löydettiin keramiikkaa, kvartsiesineitä ja -iskoksia. Lisäksi todettiin paalunsija sekä sen tukikiveys.
Vuoden 2000 kaivauksissa selvitettiin koeojalla suokerrostumissa esiintyvien asuinpaikkalöytöjen luonnetta, levinneisyyttä ja ajoitusta. Löydöt olivat kvartsia. Keramiikaa ja selviä puuesineitä ei löydetty. Ko. alueesta noin 80 m luoteeseen olevan vuoden 1999 kaivausalueen edustalle pellolle tehdystä koeojasta ja -kuopista löydettiin mm. kvartsiesineitä, joukossa viistoteräinen nuolenkärki. Edellisestä alueesta noin 120 m pohjoiseen, muinaisjärveen pistävästä niemekkeestä löydettiin kvartsia ja kampakeramiikkaa.
Vuonna 2001 jatkettiin suokaivausta. Löydöt ovat kvartsiesineitä, -iskoksia ja -ytimiä. Orgaanisessa materiaalissa on työstettyjä puupaaluja, kaarnakohon ja työstetyn kaaripuun kappale. Kaivausalueelta löydettiin lähes 800 palanutta tai rapautunutta kiveä, joista suurinta osaa kaivaja pitää ns. keittokivinä. Metsärinteeseen avatusta koeojasta todettiin mesoliittinen asuinpaikka. Koeojasta havaittiin myös kaksi ns. keittokivikasaa. Löytöinä paikalta on yksi pala keramiikkaa, joka on todennäköisesti peräisin ylemmällä tasolla sijainneelta neoliittiselta asuinpaikalta, kvartsi-esineitä, -iskoksia ja -ytimiä sekä palanutta luuta. Keramiikan sekoitteena on käytetty kivimurskaa ja samottia.
Vuonna 2002 jatkettiin suokaivausta. Löydöt ovat kvartsin lisäksi kaksi puupaalua, yksi muu työstetty puun kappale ja keramiikkaa.

Silmäkeneva E A - E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen itäpuolella, Silmäkenevan itärannalla, muinaisessa niemekkeessä sen tasaisella laella ja alemmalla tasanteella sekametsässä ja suolla. Kohde on jaettu alueisiin A - E, joista C ja D ovat suonalaisia löytökerrostumia.
Alue A on länteen viettävässä rinteessä suohon työntyvän kummun laella. Alue B on kummun eteläpuolella, edellisestä noin 100 m kaakoon. Löytöinä paikalta on palanutta luuta ja kvartsia. Maaperä on hiekkaa.
Niemekkeen reunoja ja suota sen ympärillä tutkittiin vuonna 2000 koekaivauksin. Näiltä suolöytöalueilta C - D saatiin löytöinä kvartsiesineitä ja -iskoksia, asbestikeramiikkaa sekä meripihkaa. Alue E on A:sta 150 m pohjoiskoilliseen pienen niemen alueella. Paikalta on havaittu kuivatusojien leikkauksessa kvartsia. Vuoden 2002 kaivauksissa löytyi suokohteesta D mm. paikalleen hajonneen Pöljän keramiikan asia.

Silmäkenevan saari 1 A-C (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vantaanjoen länsipuolella, Silmäkenevan keskellä sen itäisimmässä harjusaarekkeessa maakaasulinjan koillispuolella noin 1,5 km Arolammista luoteeseen. Kohde on jaettu kolmeen löytöalueeseen (A-C), joista 9B ja 9C sisältävät suonalaislöytöjä.
Saarekkeen koillisosassa moreenimaalla vuonna 1997 todettu asuinpaikka 9A ulottuu noin 50 m matkalla suon laidan suuntaisesti noin 10-15 m leveänä suon reunasta. Kohde on hiekka/moreenirinteessä olevalla tasanteella noin 89 m mpy korkeudella, jonka alla törmämäinen rinne laskee turvesuohon. Paikan edustalta on todettu vuosina 2000-2001 asuinpaikkalöytöjä suokerrostumien alta (kohde 9B). Suonalainen löytöalue 9C sijaitsee harjusaarekkeen kaakkoiskärjessä maakaasuputken läheisyydessä. Löydöt mineraalimaalta ovat keramiikkaa ja kvartsia; suonalaiskohteista kvartsia.
Kohteen 9A länsipuolella sijaitsee hiekkakuoppa, josta ainakin vielä vuonna 1998 on ajettu hiekkaa. Hiekkakuoppa ei näyttäisi ulottuvan asuinpaikka-alueelle. Syksyllä 2002 alueen 9A suopellon ja saarekkeen pohjois- ja itäosaa rajaavaa kuivatusojaa oli perattu noin 1,5-2 m leveänä ulottuen aina glasiaalisaveen asti; ojan leikkauksessa tai mineraalimaalle kasatussa jätemaassa ei havaittu kiinteitä rakenteita tai asuinpaikkalöytöjä.

Silmäkenevan saari 2 A - C (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen länsipuolella, Silmäkenevan itäisimmän saaren luoteisreunalla olevalla kannaksella maakaasulinjan eteläpuolella. Kohde on jaettu alueisiin A - C, joista C on suonalainen löytöpaikka A:n länsipuolella.
Alue A on maaperältään hiekkamaata. Paikalle tehdystä koekuopasta saatiin kvartseja, palaneita kiviä ja kultuurikerrosta oli havaittavissa noin 10 - 15 cm syvyydellä. Paikalla on tehty syksyllä 1997 metsäauraus.
Kesällä 1998 paikalla suoritettiin koekaivauksia, joiden tulosten perusteella todettiin, että asuinpaikkaa on vielä jäljellä saarekkeen korkeimmalla kohdalla. Se saattaa kuulua yhteen saarekkeen länsirinteeltä todetun asuinpaikan, Ahjopalon kanssa. Vuoden 2000 tutkimuksissa A-alueen alapuolelta todettiin suoturpeen peittämä asuinpaikka C.

Silmäkenevan saari 3 A-C (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen länsipuolella, Silmäkenevan itäisimmän saaren pohjoispuoleisen osan länsipuolella, rinteen laella ja maakaasulinjan pohjoispuolella. Maaperä on soraista moreenia. Saarekkeessa on kolme erillistä löytöaluetta. Yksi sijaitsee saarekkeen kaakkoiskärjessä muita kohteita korkeammalla. Toinen löytöpaikka on saarekkeen lounaiskulmassa. Kolmas paikka on saarekeen läntisimmissä kärjessä.
Löydöt ovat kvartsia. Viimeksi mainittu paikka on ehjä.
Kesinä 2003-2004 suoritettiin arkeologisia kaivaustutkimuksia 3 B -alueella. Löydöt paikalta ovat kvartsia, joukossa mahdollinen viistoteräinen nuolenkärki, palanutta luuta, kivilaji-iskoksia sekä kaksi kivilajiesineen katkelmaa. Viereisestä suosta löydetty puunkappale on ajoitettu radiohiiliajoituksella pronssikautiseksi. Puun löytöpaikalla suoritetussa koekaivauksessa suoturpeen alta paljastui luontainen puutaso.

Silmäkenevan saari 4 A - C (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen länsipuolella, Silmäkenevan läntisimmän saaren itäpuolella, nevan keskellä olevan pienehköllä saaarella. Kohde on jaettu alueisiin A - C, joista B - C ovat suonalaisia löytökerroksia.
Alue A on saaren kaakkoisreunalla ja koilliseen viettävässä rinteessä. Koekuopasta saatiin palanutta luuta ja kvartsi. Paikka on ehjä. Vuonna 2001 saarekkeen kaakkois- ja lounaisosia ja niiden edustalla olevaa suoaluetta koekaivettiin. Alue B on saaren kaakkoiskärjessä olevassa niemekkeessä ja löytökerros jatkuu suokerrosten alle. Alue C on saaren länsipäässä sijaitsevan niemen kärjessä ja jatkuu löytökerros jatkuu suokerrosten alle. Kummaltakin koekaivausalueelta on kvartsiesineitä ja -iskoksia sekä mineraalimaasta että suosta.

Silmäkenevan saari 5 A-B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen länsipuolella, Silmäkenevan läntisimmän saaren itäpuolella, rinteen alla olevalla terassilla ja maakaasulinjan eteläpuolella. Koekuopasta on löydetty saviastianmuruja ja kvartseja. Paikka on ehjä.
Vuonna 2001 kaivettiin saarekkeen kaakkoisosan edustalle kuivatusojan profiiliin koekuoppia. Irtolöytöinä alueelta saatiin kvartsiesine ja -iskos, koekuopista ei tullut löytöjä. Ylempänä mineraalimaalla olevaan painanteeseen tehdyssä koekuopassa ei myöskään ollut löytöjä.

Parma S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vantaanjoen länsipuolella, Silmäkenevan muinaisjärven luoteisrannalla, Parman talosta 300 m eteläkaakkoon, rinteen eteläreunalla ja rinteen alla olevalla terassilla. Maaperä on hiekkamaata. Koekuopasta on löydetty kvartseja. Paikan länsiosa on tuhoutunut.

Kavonkallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Arolammin järvestä 400 m itäkaakkoon, pellolla, vanhan Monni-Riihimäki tien lounaispuolella, Vantaanjoesta 250 m itään. Paikka on Kavonkallion länsipuolella lounaaseen viettävällä pellolla. Paikalla on korkeuskäyrää myötäileva muinainen rantamuodostuma. Löydöt paikalta ovat kvartseja.

Szolnokinpuisto (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Riihimäen Patastenmäen kaupunginosassa Väinö Sinisalon kadun eteläpuolella olevassa puistossa, Vantaanjoen eteläpuolella. Yksi muita isompi kuppi ja viisi heikompaa painannetta tai kuppia on suuren irtokiven laella. Osa kuppimaisista painanteista saattaa olla luontaisia.
Kivi ei ole alkuperäisellä paikallaan, vaan se on siiretty vuoden 1970 paikkeilla osoitteen Muuntajakatu 30 tontin takaosasta.

Perttula (694010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hyvinkäältä Herajoelle johtavan tien itäpuolella, noin 100 m Vantaanjoesta länteen. Löydöt, kvartsi-iskos ja palanut luu, ovat matalan rantamuodostuman päältä, peltotien molemmin puolin. Pelto laskee loivasti joelle.

Jusula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee vanhan Monni-Riihimäki tien ja Vantaanjoen välisellä alueella, Jusulan talosta länteen pellolla, noin 100 m Vantaanjoesta itään. Löydöt, pii-iskokset (mahdollisesti tuluspiitä), kvartsi-iskokset ja kivilaji-iskokset, ovat pellosta korkeuskäyrän mukaisesti kulkevan rantamuodostuman päältä. Jusulan talon kohdalta on Vantaanjoesta löytynyt aikaisemmin tasataltta.

Pietilä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Silmäkenevan itälaidalla Pietilän talosta länteen, Korttionmäen eteläosassa. Paikka on muinaisjärven matala niemi. Maaperä on hienoa hiekkaa. Löydöt paikalta ovat kvartsiesine, -ydin ja -iskoksia.

Suolijärvi Kypärlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Riihimäen eteläosassa sijaitsevan Suolijärven itäosaan työntyvän kapean Kypärlahden pohjoispuolella poliisien majan kohdalla noin 150 m lahden pohjukasta pohjoisluoteeseen. Alue on kumpuilevaa kalliomaastoa, joista yhden kumpareen laella noin 105 m mpy aiemmin oletettu olleen raudanvalmistuspaikka.
2023 tehdyn inventoinnin perusteella määritys on muutettu tervanvalmistuspaikaksi, sillä kohteen muoto ja mitat vastaavat tyypillistä tervahautaa, joita alueelta tunnetaan muutenkin useita. Paikalla on noin 1 m syvä ja noin 5 m halkaisijaltaan oleva kuoppa sekä sen pohjoispuolella muutaman metrin päässä on soikiomainen kivikasa, jonka halkaisijalta on noin pari metriä ja korkeus korkeintaan noin 30 cm.
Kuopasta on löytynyt hiiltä, nokea sekä palanutta savea. Aiemmin kohteen maaperän löytöinä mainitut rautakuonan kappaleet ovat todennäköisimmin moreenimaassa usein esiintyvästä savesta ja rautapitoisesta kivestä muodostuneita paakkuja.

Mattila (834010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kesämökille johtavan tien länsipenkassa, noin 70 m Määrlammin rannasta. Löytökohta on tasaista hieta-, hiekkamaata, josta maasto laskee loivasti pohjoiseen järvelle päin. Idässä rinne nousee jyrkästi, eteläpuolella on painauma ja länsipuolella pieni kumpare. Löytöpaikka muodostaa tasaisen ja suojaisen maastokohdan, joka on aikanaan soveltunut hyvin asuinpaikaksi.
Vuoden 2006 inventoinnissa havaittiin, että lähelle vanhaa löytöpaikkaa oli rakennettu uusi omakotitalo. Itse tienleikkaus, josta aiemmat löydöt on kerätty, oli tarkastushetkellä umpeen kasvanut, sen viereen pienelle tasanteelle tehtiin muutama löydötön koekuoppa. Kohteen länsipuolella olevaa hiekkaista oraspeltoa tarkasteltiin myös, mutta tuloksetta.

Seppälä (834010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka tai hauta sijaitsee Myllykylästä Tammelan kirkolle johtavan tien pohjoispuolella, em. tien ja valtatien 10 risteyksestä noin 600 m lounaaseen. Paikka, josta löydökset (vasarakirves, nuorakeramiikkaa ym.) ovat, on peltotöyräs ja maaperältään hienoa hiesua. Sama töyräs jatkuu löytökohdasta myös naapuritilan puolelle. Alunperin löydökset on tehty linja-auto pysäkin luota tietöiden yhteydessä.

Lepokallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee kirkonkylässä Kauko Kareen kesähuvilan kuistin ja huvilan lounaiskulman huoneen alla ja siitä länteen jatkuen ainakin kiinteistöjen rajalla sijatsevalle vanhalle riihelle asti.
Vuonna 1965 kuistin perustuksia kaivettaessa löysivät työmiehet kalliossa olevasta kolosta noin 0,5 m syvältä, läheltä toisiaan putkikeihäänkärjet ja vähän myöhemmin angon. Toista metriä syvä kolo oli täynnä mustaa maata. Löytöpaikkaa ei kaivettu enempää, vaan jätettiin sellaiseksi kuistin alle. Löydöt ajoittuvat kansainvaellusaikaan.
Vuoden 2014 keväällä paikalla tehtiin koekaivauksia, ja kalmiston sijainti paikalla varmistui. Kalmisto on oletettua laajempi, ja se ulottuu ainakin naapurikiinteistön rajalle saakka lännessä. Elokuussa 2014 kalmiston tutkimista jatkettiin kaivamalla asuinrakennuksen alla jäljellä olleet kalmiston rippeet pois. Keväällä otetuista näytteistä saatujen ajoitustulosten mukaan paikka on ollut käytössä ainakin kansainvaellus- ja merovingiajalla, mahdollisesti pidempään (luukamman katkelma). Kesän 2015 kaivausojasta löydettiin pihamullan alta kalmistokerrokseksi tulkittu nokinen lika- ja multamaa, josta löytyi jonkin verran palanutta luuta sekä yksittäisiä esinelöytöjä. Maanäytteistä löytyi muun muassa yksi ohranjyvä, joka on radiohiiliajoitettu kansainvaellusaikaiseksi. Lisäksi on yksi kerroksesta otettu hiilinäyte ajoitettu myöhäisviikinkiaikaiseksi. Kaivaustulosten perusteella Lepokallion hautapaikka on kansainvaellusajalta myöhäisviikinkiaikaan ajoittuva polttokenttäkalmisto.
Vuonna 2014 löytyi noin 275 metriä kalmistosta kaakkoon irtolöytönä emalikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma KM 40136, ks. Tammela (Tammela Kyrkiby) 1000005350).

Vuorinen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liesjärven pohjoisrannalla Pirttiniemessä kesämökkitontin rannassa. Alueen itäpuolella kohoaa Pirttiniemenmäki, pohjois- ja länsipuolella on Soukonsuo. Asuinpaikkaan liittyvät löydökset (keramiikka ja kvartsi-iskokset) on löydetty rantaan kaivetuista koekuopista ja rantavedestä.
Mökki sijaitsee Liesjärven ylemmällä terassilla, noin neljä metriä järven pintaa ylempänä ja löytöalue on alemmalla terassilla, noin 1,5 metriä järven pintaa ylempänä. Paikka on havumetsää kasvava moreenikumpare. Todennäköisesti asuinpaikka jatkuu ainakin itään, naapurimökkien puolelle. Myös lännessä kapea tasanne jatkuu, tosin jokseenkin kivisenä, mutta asuinpaikan jatkuminen myös tähän suuntaan on mahdollista.

Kankainen (834010007) (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Röykkiöt sijaitsevat Kuivajärven luoteispuolella, Kankaisten kartanon päärakennuksesta noin 300 m kaakkoon. Alue on metsitettyä entistä niittyä. Röykkiöt ovat erikokoisia ja -muotoisia, osa niistä on rakennettu isompien maakivien varaan. Paikkaa on pidetty kalmistona, mutta siellä suoritettujen tutkimusten perusteella näyttäisi, että röykkiöt eivät ole hautaröykkiöitä. Osa röykkiöistä on todennäköisesti viljelysröykkiöitä, osa kiukaita tai muita tulisijoja ja osa mahdollisesti rakennusjäännöksiä.
Osa röykkiöistä on esihistoriallisia, 1970-luvun alussa paikalta tulivat ensimmäiset löydöt (rautakauden yleiskeramiikkaa) yhteen röykkiöön kaivetusta kuopasta. Tutkituista kahdesta röykkiöstä saatiin löytöinä pääasiassa rautakauden yleiskeramiikkaa. Röykkiö 1 keramiikan karstasta tehty C-14 ajoitus on 1315 +_ 150. Röykkiöissä ja niiden ympäristössä on pitkännajan kuluessa tapahtuneen toiminnan merkkejä. Kesällä 1999 suoritetuissa kaivauksissa löytyi mm. kupariraha (ruotsalainen 1/4 äyri), joka on lyöty aikavälillä 1633-1654.
Vuonna 2014 talletettiin kokoelmiin rajatun alueen pohjoispuolelta löytynyt koristehela KM 40169 ja kääntöveitsen kahva KM 40190, ks. alakohde. Röykkiöalueen länsipuolelta Kirkkotien ja nykyisen tien väliseltä pellolta löytynyttä metalliesinettä (niitti tai leimasin) ei talletettu (verifikaatti ja valokuva). Tämän löytöpaikan koordinaatti on p=6744720, i=326721.

Myllysyrjä (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pyyntikuopat sijaitsevat Myllysyrjän harjulla, sen poikki kulkien. Osa kuopista on Kalliontien pohjoispuolella, osa eteläpuolella. Vuoden 2006 inventoinnissa löydettiin enää kolme kuoppaa, kun niitä vuonna 1982 oli ollut vieä 6 kpl (halkaisijat olivat 2 x 3 m, 3 m, 2 x 1,5 m, vain 1 m, koska jäänyt osittain tien alle, 3 m ja 3,5 x 2 m, metrin molemmin puolin).
Vuonna 2006 Torronsuon puolella olevat kaksi kuoppaa olivat hyvin selväpiirteisiä. Molempiin kuoppiin tehtiin kairaus, joissa näkyi ruskea sora heti pintahumuksen alla. Huomioon on kuitenkin otettava, ettei muuallakaan harjun rinteellä ole podsolia näkyvissä. Kuopat sijaitsevat soraisessa rinteessä ja ovat hyvin maatuneet. Tien pohjoispuolella, lähes välittömästi sorakuopan reunalla oleva kuoppa oli selvästi näkyvissä. Tien leikkaamana saattaa myös olla myös muita kuoppia, jotka eivät erotu enää. Myös ladolle vievä tie on saattanut tuhota jonkun kuopista.
Vuoden 1982 inventoinnin yhteydessä oli kerrottu kuoppien liittyvän maaperätutkimukseen, joka tehtiin joskus viime vuosisadan alkupuolella ratalinjasuunnitelman vuoksi.

Mustasaari (834010009) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Torronsuolla Mustasaari -nimisessä suosaarekkeessa. Toinen röykkiö on saaren keskustassa kallion korkeimmalla kohdalla. Tästä noin 70 m koilliseen on toinen kiveys. Röykkiöt ovat 3 - 4 m halkaisijaltaan ja noin 50 cm korkeita. Toinen on pyöreä ja toinen pitkulainen muodoltaan. Toista röykkiötä on tutkittu kaivauksin, mutta varmuudella sitä ei sitä ei pystytty ajoittamaan, kyseessä on kiuas, ilmeisesti historialliselta ajalta. Toista röykkiötä on arveltu rajamerkiksi, mutta sellainen se valokuvan ja sijaintinsa perusteella voi olla.

Liesjärven puisto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Liesjärven kansallispuiston alueella, Korteniemen talosta noin 1150 m pohjoisluoteeseen, paikassa, josta järven rantaan on noin 150 m. Röykkiö on polun varressa, kivikkoisella metsäkumpareella. Kiveys on pyöreä, halkaisijaltaan noin 3 m, korkeutta sillä on 40 cm. Keskeltä röykkiötä on pengottu.
Kohde tarkastettiin vuoden 2021 inventoinnissa, mutta röykkiötä ei löytynyt. Alueella on paljon tuulenkaatoja ja näkymää peittävää kasvillisuutta.

Torajärvi SW (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kuoppa sijaitsee Torajärven eteläpäästä noin 300 m lounaaseen. Paikka on ollut aikaisemmin Kalvolan kuntaa. Kuoppa on kumpareisessa harjumaastossa, kahden sorakuopan välisellä alueella, noin 10 m läntisemmän kuopan itäreunasta. Pyyntikuopan halkaisija on noin 4 m ja syvyys 1,5 m. Se on vahvan turpeen peitossa.

Pernunmäen tieraunio (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tieraunio on historiallisen Hämeen Härkätien osa, joka on ollut käytössä viimeistään vuodesta 1556 vuoteen 1932. Turun seudun ja Vanajan Hämeen välinen maaliikennereitti syntyi jo viikinkiajalla, 800-luvulla jKr.
Vanha tielinja kulkee vajaan kilometrin (n. 850 m) mittaisena maantien 2824 pohjoispuolella Santastenlammin ja Mustalammin välisessä maastossa Tammelan Portaan kylässä, ja noin puolet siitä on muinaisjäännöstä. Osittain raunioituneesta sorapintaisesta tielinjasta suuri osa on ajokelpoista. Tielinjan länsiosa on yleisestä käytöstä poistunutta tietä, ja se on puomilla suljettu. Tierauniosta osa toimii mökkitienä ja siinä on 1 - 2 metrin korkuiset selkeät pengerrykset, jotka ovat lähes suorassa kulmassa maan pintaan nähden. Tien länsipää on metsittynyt ja loppupäästään soranoton tuhoamaa. Tielinjan itäosa on nimeltään Santastentie, ja sen lähellä on maa-aineksenottoalue.

Isomäki (834010013) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki on Tammelan ja Someron pitäjien välinen rajamerkki. Se sijaitsee Hämeen härkätien (mt 2802) eteläpuolella, avokalliolla. Se on edelleen käytössä rajamerkkinä. Ladottuun, noin 1,5 x 1,5 m suuruiseen neliöön on pystytetty noin 1,5 m korkea kivipaasi, jossa ei ole hakkauksia.

Pernunnummi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Portaasta Voijakkalaan johtavan maantien 2824 eli Hämeen härkätien varressa Tammelan ja Lopen rajalla. Sama kuin Loppi 433010030.
Rajamerkki on pienehkö, tien vieressä pystyssä oleva siirtolohkare, jossa ei ole kaiverruksia tai hakkauksia, mutta kenties hieman antropomorfisia muotoja.

Silmäkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi, joka käsittää kiviröykkiön ja kivipaaden, on kylän rajakivi, ja se sijaitsee Hämeen Härkätien (seututie 2824) eteläpuolella. Noin 1,5 m tien penkereestä olevaan kiviröykkiöön on pystytetty 0,5 m korkea paasi. Paateen vuorostaan on hakattu pohjoissivulle ja maantien puolelle vuosiluku 1786 ja sen alapuolelle kirjaimet, joita ei voi tunnistaa. Vuoden 2006 inventoinnin perusteella, paasi on kaatunut.

Letkun koulu (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee noin 200 m Härkätiestä kaakkoon, tieltä Letkun koululle johtavan tien koillisreunassa, koulun tontin rajakivessä. Rajamerkissä on hyvin näkyvä pystykivi ja sen alla irtokiviä, joista yhden laakealla pinnalla on kolme kuppimaista syvennystä. Mahdollisesti kuppeja voi olla sammalen ja heinikon alla enemmänkin.
Kuppikallio sijaitsee koulun pihalla olevan eteläisemmän kalliokohouman läntisen osan yläreunassa, jossa kiertää kuppien jono. Kalliossa on ainakin 12 selvää kuppia, kaksi porausreikää ym. muita mahdollisia hakkauksia. Itäisen osan päällä on ainakin yhdet nimikirjaimet. Kallion kivi on pehmeää, joten on mahdollista, että koulun lapset olisivat tehneet kallioon kuppeja läheisen rajakiven kuppien innoittamina. Kallio on hyvin uurteikas.

Jättiläisen hauta (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee lähellä Someron rajaa, Myllykulman alueella kalliomaastossa. Kallion nimi on peruskartalla Paitamäki. Kyseessä on melko säännöllisen suorakaiteen muotoinen arkkumainen kivi, joka on 4,9 m pitkä, 1,1 m leveä ja lähes samankorkuinen. Kiven päälipinnalle on hakattu kuppi, jonka sisäpinta on hiottu sileäksi. Kupin halkaisija on noin 9 cm ja sysvyys noin 4 cm. Kiven länsipäässä on lisäksi noin 25 cm välein kolme pientä kuoppaa, jotka saattavat olla porausreikiä.
Kiveen sisältyy perimätietoa. Ulkoisen muodon mukaan sitä sanotaan jättiläisen haudaksi. Muita käytettyjä nimityksiä ovat Kuminakivi, Kolistuskivi, Kolkutuskivi ja Aarnikivi.

Korteniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liesjärven lounaisrannalla, Liesjärven kansallispuistossa Korteniemen tilan alueella. Asuinpaikkaan liittyviä löytöjä on tullut aiemmin rantahiekasta Ahonnokan kaakkoiskärjestä aina Taipaleensuon kaakkoisrannalle saakka eli lähes kilometrin matkalta. Osa löydöistä on 20 cm syvyydeltä vedestä. Järven pinta oli esineiden löytöhetkellä 50 - 70 cm tavallista alempana. Esineet olivat hajallaan pitkin rantaa. Vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä kvartsia ja piisäle löydettiin tilan peltoalueelta sekä läheltä selvästi erottuvaa vanhaa rantatörmää että myös kauempaa rannasta, liki 50 metriä nykyisestä rannasta. Todennäköisesti alueella on laaja kivikautinen asuinpaikka, joka ulottunee myös ehjälle mäntykankaalle tilan koillispuolella.
Kohde tarkastettiin vuoden 2021 inventoinnissa. Vesi oli melko korkealla ja kapealta syksyisten puun lehtien peittämältä rantahiekkakaistalta ei havaittu löytöjä. Korteniemen tilan pelloilta ei myöskään löytynyt mitään, tosin ne olivat pääosin ummessa. Asuinpaikkaa voi olla säilyneenä vielä paikoittain tilan alueella, mutta säilyneisyyden ja laajuuden selvittäminen vaatisi koekaivauksen.
Paikalta on toimitettu lisää löytöjä vuonna 2015. Kvartsit KM 40635:1-3 ovat löytyneet peltotöissä elokuussa 2014 pintalöytöinä noin 70 metriä tilan päärakennuksesta kaakkoon. Karttaan on merkitty kaksi löytökohtaa vierekkäin. p=6728191, i=3305533, z=110 löytäjän ilmoittama (löytöalue 2). Löytöpaikka on pitkään viljelyksessä ollut pelto.
Vuonna 2016 kohteelta noin 150 metriä luoteeseen on löytynyt muokatun pellon pinnalta tarkemmin ajoittamaton hiomakivi (KM42836:1, ks. alakohde).

Ojala (855010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pannujärven eteläpäästä noin kilometrin kaakkoon, Vt:n 10 kaakkoispuolella, Ojalan päärakennuksesta 500 m länteen.
Paikalta on löydetty vasarakirves ja nuorakeramiikkaa. Löytöpaikka on lounais-koillissuuntainen, noin 35 x 25 m laajuinen ja metrin korkuinen peltokumpare. Maaperä on hienoa hiekkaa. Löytöpaikan koillispuolella on vanha rantatörmä.

Linnakallio (855010002) (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Paikka, jonka nimi on peruskartalla Linnakallio, mutta josta aiemmin on käytetty nimiä Linnamäki ja Kestinpäänkallio, sijaitsee Suolijärvestä vajaat 800 m koilliseen. Mäki on luode-kaakkosuuntainen. Muut paitsi koillis-, kaakkois- ja eteläpuoli ovat erittäin jyrkkiä. Mäen kaakkoispäässä on kivivallia, mutta ei ole täyttä varmuutta, onko se luonnon vai ihmisen työtä. Paikkaa pidetään mahdollisena linnamäkenä, ja sen laajuus on 180 x 80 m.

Eerola 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Rautakautinen hautaröykkiö sijaitsee Eerolan talosta 450 m luoteeseen ja Suolijärvestä 110 m pohjoiseen. Se on ollut alunperin suurista ja pienistä kivistä maakiven ympärille kasattu röykkiö. Löydöt (ango, saviastinapaloja, luita) ovat löytyneet kivikasaa pellolta purettaessa. Paikkaa ei kuitenkaan ole tasattu pelloksi, vaan esineiden löytöpaikalla on yhä kiveystä jäljellä.

Eerola 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Mahdollinen rautakautinen hautaröykkiö siajitsee 450 m luoteeseen Eerolan talosta ja 110 m pohjoiseen Suolijärvestä. Röykkiöstä on vuonna 1939 löydetty pääkallo ja muita luurangon osia, jotka eivät kuitenkaan ole tallessa. Esineitä röykkiöstä ei ole löydetty. Paikalla on edelleenkin kiviröykkiö, josta ainakin osa on alkuperäistä kiveystä. Sen läheisyydestä, pellon pinnalta löydettiin inventoinnissa toukokuussa 1983 ihmisen pääkallon kappale. Se on mahdollisesti röykkiöstä peräisin.

Toivonniemi 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautiseen kalmistoon viittaavat löydöt, rautakirves, kolme keihäänkärkeä ja rautaveitsi sekä kuufalainen raha (?) ovat löytyneet Toivonniemen talon pihapiiristä. Esineiden löytöpaikka sijainnee päärakennuksesta noin 100 m luoteeseen Ylisen ja Alisen Tuuloslammin välisellä kannaksella, Kylänjoesta runsaat 200m koilliseen.

Toivonniemi 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kumpumaiset röykkiöt sijaitsevat Toivonniemen tilan tiilisen viljamakasiinin lähellä. Yksi röykkiöstä on itälounaaseen makasiinista, korkean niemekkeen päässä, koivujen alla. Sen koko on 5,3 x 5 m. Siinä on isoja maakiviä reunoilla. Makasiinin länsisivulla on korkea kumpare, jonka päälle on ehkä kasattu maata makasiinin perustuksista. Makasiinin pohjoispuolella on tuhottu kumpu, jossa on kaivettuja kuoppia. Röykkiöiden luonne ja ajoitus eivät ole selvillä. Koekuopista löytyi hiiltä ja nokimaata, mutta ei selviä rakenteita. Toivonniemi 1 sijaitsee myös makasiinin alueella.

Laurinkallio (Ristinaronkallio) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Muinaislinna sijaitsee Pyhäjärven kaakkoiskulmassa, lähellä Lammille johtavaa vesireittiä. Linnavuori on luodekaakkosuuntainen mäki, jonka rinteet ovat suurimmaksi osaksi hyvin jyrkät. Mäen luoteispäässä on jäännöksiä varustuksista. Kivivalli on sammaloitunut ja kasvillisuuden peitossa, ja sitä on hajotettu. Vallissa on yksi porttiaukko. Linnamäestä noin 300 m lounaaseen on mahdollinen rautakautinen kalmisto. Linnamäen laajuus on 300 x 150 m.
Linnavuoren laella, kaakkoisosassa, on avoimeen kallioon hakattu vuosiluku 1865.

Haaksivalkama (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen rautakautinen kalmisto sijaitsee Pyhäjärven itäperukassa. Kalmistoon viittaavien esineiden tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä, mutta Haaksivalkamana on pidetty aluetta, joka sijaitsee läheisestä Etu-Laurilan talosta noin 420 m lounaaseen.
Esineitä (keihäänkärkiä, miekkoja, kirveitä, luita) on löytynyt rantahiekasta, kun vesi on ollut poikkeuksellisen alhaalla. Ranta on nykyisin hyvin alavaa ja tiheän kasvillisuuden peitossa. Osa esineistä (ei tiedetä mitkä) on löytynyt "lähellä sijainneesta Karhunpäänmäestä". Sen tarkka paikka ei ole tiedossa.

Rauniomäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee hiekkaperäisellä pellolla pienen Leheejärven länsipäästä 80 - 100 m luoteeseen. Alueelta on löydöksiä (kvartsi-iskoksia, hiotun kiviesineen kappale, palanutta luuta) kolmesta kohtaa. Löytöalueelta pelto laskee kohti järveä jyrkästi. Löydöt ovat rinteen loivahkolta ylätasanteelta.

Rauniomäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee hiekkaperäisellä pellolla pienen Leheejärven länsipäästä noin 130 m luoteeseen. Löytöpaikan kohdalla maa laskee loivasti kohti järveä. Löydöt paikalta ovat kvartsikaavin ja kvartsi-iskoksia. Löytöpaikan pohjoispuolella on hiekkakuoppa, jonka reunoista ei ole havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Rauniomäki 1 asuinpaikka sijaitsee noin 100 m etelään. Kohteiden väliseltä alueelta ei ole tavattu löytöjä, mutta on mahdollista, että paikat ovat samaa asuinpaikkaa.

Ypäjänkylä (Ypasby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ypäjänkylän vanha kylätontti on sijainnut Loimijokeen pohjoisesta laskevan Ypäjoen länsirannalla, nykyisen Ypäjän kunnan pohjoisosassa. Vuoden 1540 maakirjaan on Loimaan hallintopitäjään kuuluneeseen Ypäjänkylään merkitty kahdeksan taloa. Suhteellisen suuri taloluku jo ensimmäisissä maakirjoissa antaa aihetta olettaa, että kylä on syntynyt viimeistään 1400-luvulla. (Huuhtanen 1978:17; Laakso 1986:55–56.)
Ypäjänkylän vanhalla kylätontilla on edelleen kylän vanhan kantatalon seuraajan, Lylyn talon rakennuksia sekä Ypäjänkylän koulu ja urheilukenttä. Osaksi tontti on peltoa. Piha- ja peltoalueilla on saattanut pienialaisesti säilyä vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä. Loimaalle johtavan tien pohjoispuoliselta pellolta on löytynyt hioinliippa sekä liitupiipun ja tiilen paloja.

Manninen Pirttiniemennokka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ypäjän Öksyssuolla, Pirttiniemen kärjessä on kolmen maakunnan (Häme, Varsinais-Suomi ja Satakunta) ja viiden kunnan (Ypäjä, Somero, Koski, Mellilä ja Loimaa) rajakivi. Kivi on merkitty Ruotsin Valtionarkiston kokoelmissa olevaan Olof Bergsonin piirtämään karttaan vuodelta 1774 (Huuhtanen 1978:19).

Etu-Jokela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiekkakuoppa metsäisellä etelärinteellä Kuusijoen rannalla, Ypäjältä Koskelle johtavalta tieltä n. 500 m luoteeseen. Asuinpaikan tarkka laajuus ei ole tiedossa, mutta paikalta on löydetty liuskekeihäänkärki ja kvartsi-iskos. Ancylus-järven ranta-asuinpaikka. Varsinais-Suomen skl:n SU-kohde 640.

Heikkilänniemi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Etelään suuntautuva peltoniemeke Äijälamminojan (Letkunoja) pohjoispuolella, Kivimäen tilan päärakennuksesta 400 m luoteeseen. Paikka on savipeltoa. Löytöinä paikalta on alkeellinen kirves ja kvartsia.

Kurkku-Haveri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laaja-alainen asuinpaikka Loimijoen savisella etelärannan pellolla, Mannisen kylätontin ympärillä. Paikalta on löytynyt kvartsia.

Kalliomäki (981010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on pohjoiskoilliseen, Loimijoen Suo-ojaan laskeva savinen peltorinne, Kalliomäen tilan päärakennuksesta 100 - 200 m itään oleva loiva törmä. Paikalta on löydetty kvartsia ja palanutta luuta.

Peräniittu 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laaja-alainen asuinpaikka Loimijoen pohjoisrannalla golf-kentän ja pappilan välisellä alueella, Peräniitun talon rantapelloilla. Löytöinä hioin, kvartsia ja hiotun kivilajiesineen katkelma.

Kurkku 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Savinen peltotörmä Loimijoen etelärannalla, Kurkun tilan päärakennuksesta 300 m pohjoisluoteeseen. Löytöinä kvartsia.

Vanha-Laurila 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka hiekkaisella / hiesuisella peltotörmällä Ypäjokeen laskevan Korvenojan etelärannalla, Kallerinmäensyrjä-nimisellä pellolla, Vanha-Laurilan tilan luoteispuolella. Löytöinä reikäkivi, hioimia ja kvartsia. Ancylus-järven ranta-asuinpaikka.

Viloila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on Loimijoen pohjoisrannan savipeltoa Viloilan vanhan kylätontin (981010014) ala/eteläpuolella. Alueelta löytyi kvartseja vuoden 2001 inventoinnissa parinsadan metrin matkalta kynnetyltä ja kylvetyltä pellolta. Pellon itäpuolella oleva pelto oli tarkastushetkellä kyntämätön- todennäköisesti asuinpaikka jatkuu myös tämän pellon puolelle.

Vellinginmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vellinginmäen luoteispäässä sjaitseva pieni peltoalue, jolta asuinpaikkalöytöjä, Jaakolan tilan päärakennuksesta 600 m luoteeseen. Löytöinä kvartsia.

Myllykulma 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikkalöytöjä savipellolla Kuusjoen itärannalla, kosken yläpuolella, Peltomäen tilalta 60-120 m luoteeseen. Löytöinä kvartsia.

Myllykulma 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikkalöytöjä jyrkän törmän päällä Kuusjoen rannan savipellolla, Mäki-Uotilan tilalta 120-160 m etelälounaaseen, lähes maantien varressa. Löytöinä kvartsia.

Perttula (Bertula) NE (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perttulan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Perttulan kappelin länsipuolella Loimijoen pohjoisrannalla, Mannisten kylää vastapäätä. Kylän nimi viittaa kylässä olleeseen kappelikirkkoon, joka oli pyhitetty Pyhälle Perttilille, Sankt Bertilille eli Bartolomeukselle. Bartolomeus-pyhimyksen nimen kansanomainen muoto on Perttu. Vuoden 1539 maakirjaan on Perttulasta merkitty neljä isäntää. Vuonna 1703 kylässä oli jo kahdeksan taloa. (Alanen 2004:24–25.)
Varhaisin maininta Perttulan kylän nimestä on v. 1506, jolloin oleff nielisson bertula on ollut lautamiehenä. Todennäköisimmin kylän nimi on syntynyt viimeistään 1400-luvulla, mutta koska kylässä on ollut asutusta jo ennen kirkon rakentamista, on kylällä mahdollisesti aikaisemmin ollut jokin toinen nimi. On myös mahdollista, että Perttula ja Loimijoen etelärannalla sijainnut Mannisten kylä ovat alkujaan kuuluneet samaan kylään, joka on viimeistään 1400-luvun alussa jakaantunut kahdeksi osakyläksi, jotka on nimetty tuolloisten isäntien tai keskeisimpien talojen mukaan. (Alanen 2004:25.)
Perttulan kylä on ollut ainakin osittain autiona 1900-luvulla ennen uuden omakotitaloalueen rakentamista paikalle 1990-luvulla. Näkyvissä on ollut vanhan kylän jäännöksiä mm. kivijalkoja ja uuninraunioita. Uudisrakentaminen on tuhonnut suuren osan kylätontista, mutta talojen ja piha-alueiden välissä on vielä toistaiseksi rakentamattomia alueita, joilla on mitä suurimmalla todennäköisyydellä säilynyt myös vanhaan kylään liittyviä kerroksia ja rakenteita. Vuoden 2009 koekaivaus liittyi Ypäjän Pappilanmäki-Rauhalan asemakaava-alueen muutokseen, eikä paikalta löytynyt mitään varmasti keskiaikaan ajoittuvia löytöjä tai rakenteita.
Ks. myös Perttula (Bertula) SW.

Manninen (Mannis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mannisten kylän vanha tonttimaa on sijainnut Loimijoen etelärannalla, peltojen ympäröimällä kumpareella Perttulan kylää vastapäätä. On mahdollista, että Manninen ja Loimijoen pohjoisrannalla sijainnut Perttulan kylä ovat alkujaan kuuluneet samaan kylään, joka on viimeistään 1400-luvun alussa jakaantunut kahdeksi osakyläksi, jotka on nimetty tuolloisten isäntien tai keskeisimpien talojen mukaan. (Alanen 2004:25.)
Mannisten kylän asukkaista on ensimmäinen maininta vasta Hämeen ensimmäisessä maakirjassa v. 1539, jolloin kylässä oli jo seitsemän taloa. Vuodelta 1489 on säilynyt rajatuomio, jossa määritellään Perttulan kylän takamaiden länsiraja ja luetellaan Loimijoen Mannisten kylän vastaiset rajamerkit (Alanen 2004:24). 1560-luvulla on kylässä veroluetteloiden perusteella ollut kahdeksan verotilaa ja kahdeksan veronmaksusta vapautettua tilaa (Huuhtanen 1978:17). Kyseessä on ollut siis huomattavan iso kylä.
Mannisten kylä siirtyi isojaon myötä lännemmäksi kohti Kuusjokea, ja vanha kylätontti autioitui 1800-luvun alussa. Kylänpaikalla on näkyvissä lukuisia kivirakenteita: uuninraunioita ja kivijalkoja sekä erilaisia kuopanteita. Keskelle kylätonttia on rakennettu v. 2001 kolme lomamökkiä ja tekolampi. Rakennustöissä oli rakennuttajan mukaan törmätty vanhoihin hirsiin (Pesonen 2001). Kylätontin kaakkoispuolella, metsäisessä rinteessä on niin ikään rakennusten jäännöksiä sekä puutarhakasvillisuutta. Kyseiselle alueelle, kylän kaakkoispuolelle on Kuninkaan kartastoon merkitty torppa.
Mannisen kylätontista n. 400 m lounaaseen, Haverin talon kupeessa olevassa kalliossa on perimätiedon mukaan Kuutiokuoppa –niminen syvennys, koska paikalta on joskus louhittu kiveä (NA Ypäjä, Hanna Romppanen 1980.) Kylätontin edustalla on myös kivikautinen asuinpaikka.
Vuonna 2014 talletettiin kokoelmiin rautakautinen koristehela KM 40170 kylänpaikan eteläpuolisesta pellosta.

Vilola/Vilo (Viloij/Viloila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vilolan eli Vilon vanha kylätontti on sijainnut Loimijoen pohjoispuolella noin 600 m Kartanonkylän vanhasta kylätontista kaakkoon, peltojen ympäröimällä kumpareella, nykyisen Ypäjän Hevosopiston mailla.
Varhaisin maininta Vilolasta on vuoden 1547 sakkoluettelossa, jossa on mainittu Simon Tomason Viloila. Sama henkilö esiintyy jo vuoden 1539 maakirjassa Kartanon kylän isäntänä, joten Vilo on saattanut alkujaan olla yksi Kartanon kylän taloista, joka on siirretty uuteen paikkaan. Vilon kylässä oli 1540-luvulla vain yksi talo, joka 1550-luvulla jakaantui kahdeksi. Vuoden 1600 varallisuusluettelon mukaan kylässä oli ainakin yksi talo, jonka karjavarallisuus oli huomattavan suuri – 20 lehmää. Myöhemmin kylän asutus alkoi taantua, ja v. 1710 kartoituksessa Vilola ja Somiska on katsottu yhdeksi kyläksi, joka on myöhemmin liitetty naapurikylien Kartanon ja Varsanojan maihin. (Alanen 2004:37.)
Vilolan vanha kylätontti on nykyisin kokonaisuudessaan aidattuna hevoslaitumena, jonka halkaisee Ypäjän kirkonkylää kohden vievä hiekkatie. Laidunalueella on näkyvissä useita kivirakenteita. Mitä ilmeisimmin paikalla on säilynyt jäännöksiä ja rakenteita vanhasta Vilolan kylästä. Alueen nykyinen maankäyttö hevosten laidunalueena on sopusoinnussa muinaisjäännöksen suojelun ja hoidon kanssa.
Vuonna 2014 löytyi metallinilmaisimella hopeasormus KM 40330 kylätontin luoteispuoliselta laitumelta.

Varsanoja (Warsanoia) Hokka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1710 kartan perusteella Varsanojan kylä on sijainnut kahdella tontilla, Loimijokeen pohjoisesta laskevan pienen Varsanojan länsi- ja itärannalla, Kartanon ja Vilolan kylistä n. 1,5 km koilliseen. Varhaisin maininta kylän nimestä on v. 1506, jolloin mattis person warsanoia tuomittiin miestaposta. Vuoden 1539 maakirjaan Varsanojalta on merkitty viisi isäntää, ja 1700-luvun alussa kylässä oli kuusi taloa. (Alanen 2004:38.)
Varsanojan kylän vanhoista kantataloista on jäljellä ainoastaan Hokka, joka tosin on siirtynyt n. 200 m vanhalta kylätontilta koilliseen, Sikomäen kupeeseen. Kylätontilla sijaitsevat nykyisin Peltoniemen, Aholan, Ala-Kartanon ja Tammiston talot ulkorakennuksineen; osin tontti on peltona. Talojen välissä ja pihoilla on rakentamattomia alueita, joilla on saattanut säilyä aikaisempien asutuskerrosten jäännöksiä.
Historiallisen kartta-aineiston perusteella rajatun Varsanojan kylän pohjoisemmalta tontilta on löytynyt aikaisemmissa tutkimuksissa hioinliippa ym. historiallisen ajan löytöjä (Pesonen 2001) Paikalla vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä suoritetussa pintapoiminnassa havaittiin yksi pala vihreää pullolasia.
Ks. myö Varsanoja (Warsanoia) W 1000 00 6433.

Perttulan vanhan kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Ypäjän nykyisen kirkon eteläpuolella, Loimijokeen viettävällä loivalla rinteellä on ollut puusta rakennettu pitkäkirkko vuosina 1798–1901. Kirkon molemmilla sivuilla, toisiaan vastapäätä sijaitsivat matalammat kylkiäiset. Kirkon pituus oli noin 23,7 m ja leveys noin 23 m. Noin 5 m päässä kirkon koillispuolella sijaitsi vuonna 1770 rakennettu puinen kellotapuli.
Kirkkoa korjattiin 1800-luvun lopulla, mutta se todettiin hengenvaaralliseksi, ja 1894 päätettiin vanha kirkko purkaa ja rakentaa uusi kirkko uudelle paikalle. Kirkon paikka vaihdettiin vanhan kirkon alla olleen lähteen vuoksi, joka oli aiheuttanut ongelmia jo pitkään. 1700-luvun lopulla täytyi sakariston kulmalta kaivaa oja, jotta kirkon alla oleviin hautoihin tulviva vesi saatiin johdettua pois. (Hirsjärvi 1926:1–17.)
Ypäjän Perttulassa on ollut kappeli ilmeisesti jo keskiajalla, sillä vuonna 1753 kirkkoherran katsauksessa mainitaan Perttulassa olevan käytössä jo kolmas kappeli, joka oli tuolloin 115-vuotias. Ensimmäisen kirkon kerrottiin palaneen ja toisen lahonneen.
Ensimmäiset maininnat Perttulan kappeliseurakunnasta ovat 1500-luvun kirkollisissa asiakirjoissa, joista käy myös ilmi, että Perttulassa oli kirkko. (Alanen 2004:11; Anttila 1991:28–29; Hirsjärvi 1926:1; Huuhtanen 1978:24; Rapola 1908:308.) Vuonna 1798 rakennetun kirkon edeltäjät ovat mahdollisesti sijainneet samalla paikalla.
Vanhan kirkon paikkaa ympäröi hautausmaa sen etelä- ja itäpuolella. Kirkon pohjapiirustus on merkitty matalin pensasaidoin, ja alttaritaulun paikalla on muistokivi. Seurakunnan suntion Maurits Hietamäen mukaan kirkon paikan välittömässä läheisyydessä olevia hautoja kaivettaessa on löydetty kivistä seinälinjaa/perustuksia sekä esineettömiä hautauksia. Paikalla on ilmeisesti säilynyt kirkon lattian alla olleita hautauksia sekä vuonna 1798 rakennettua kirkkoa edeltäneiden kirkkorakennusten jäännöksiä.

Koivisto (1000000221) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuuloksen kuntakeskuksesta kilometrin etelälounaaseen, laajalla ja yhtenäisellä peltoalueella. Kohde on mäkikumpareella, jonka koko on 43 x 40 m. Maaperä on hiesua. Löydöt paikalta ovat saviastianpaloja (nuorakeramiikkaa).

Lisä-Peltola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuuloksen kuntakeskuksesta 700 m lounaaseen pellolla, purouoman varressa olevalla, noin 52 x 36 m suuruisella mäenkumpareella. Maaperä paikalla on hiesua. Löydöt, kvartsiydin ja -iskos, ovat kumpareen korkeimmalta kohdalta, tasaiselta lakialueelta.

Syrjäntaka SW (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuuloksen entisestä kuntakeskuksesta 300 m etelälounaaseen, pellolla, vanhalla rantamuodostumalla. Maaperä on hietaa. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.

Piiliönniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haapajärven pohjoisrannalla, Piiliönniemen länsiosassa olevan laakean mäenkumapreen laella, avohakkuualueella. Maaperä on hiekkaa.
Saviastian palat, kvartsi-iskokset ja palaneet luut löydettiin mäen laelle kaivetusta koekuopasta. Hiekka koekuopassa oli voimakkaan ruskeaa väriltään.

Kylä-Tulokas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven pohjoisrannalla, Kylä-Tulokkaan talon itäpuolisella pellolla, talosta 230 - 450 m kaakkoon. Aiemmat löydöt on kerätty peltokumpareen järvenpuoleiselta laidalta. Vuoden 2006 inventoinnissa samalta peltoalueelta löydettiin erittäin runsaasti kvartsia, yksittäisiä kvartseja oli rannan tuntumassa vielä Heposaaren lähelläkin, parisataa metriä varsinaisesta löytöalueesta kaakkoon. Näiden lisäksi runsaasti löytöjä kerättiin vielä aikaisemman löytöalueen pohjoispuolelta, järveltä poispäin, suuntautuvalta peltorinteeltä. Osa tästä löytöalueesta on myös hieman ylempänä kuin vanhastaan tunnettu kohta. Löytöjen perusteella on ilmeistä, että Talpianjärvi on aikoinaan ulottunut kauas peltoalueelle Kylä-Tulokkaan itä- ja pohjoispuolella. Muutamia huonolaatuisia kvartseja löytyi myös talon pohjois- ja koillispuolen pieniltä pihapelloilta.

Ali-Lampila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hausjärvi-Janakkala -tiestä 1,2 km länteen, Puujoesta 400 m itään ja Ali-Lampilan talosta 400 m länsilounaaseen olevalla peltosaarekkeella.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia. Lähipelloilta on löydetty kivikirves.

Toivola (1000000498) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hyvinkäälle johtavan tien ja rautatien välisellä alueella, Toivolan talosta 150 m länteen, Silkänenevan suoalueesta kilometri itään. Paikka on Toivolan ja Vieremän taloille johtavan tilustien pohjoispuolella. Löydöt, kvartsi-iskokset ja palaneen luun kappale, on poimittu pohjoiseen ja luoteesen laskevalta pellolta muinaisrantatörmältä. Asuinpaikan laajuuden määritteleminen vaatii kaivaustutkimuksia.

Jusula S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Vantaanjoesta noin 280 m itään, Arolammin sillasta 1,2 km kaakkoon sekä noin 180 m Jusulan päärakennuksesta kaakkoon ja 100 m Jusulantiestä lounaaseen.
Löydöt (piiesineet, kvartsiytimet ja -iskokset, palanut luu ja saviastianpalat) ovat loivasti etelään viettävältä peltoalueelta hiekkaesiintymän eteläosasta, 30 x 20 m kokoiselta maastossa erottuvalta muinaisrannan terassilta. Paikka on sijainnut kampakeraamisella ajalla Arolammin muinaisjärven itärannalla. Asuinpaikan pintakerrokset ovat tuhoutuneet maanmuokkauksen yhteydessä.

Heinäjoen niska (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee aivan Lammin ja Padasjoen rajalla, molempien kuntien alueella. Paikalla on selvä muinainen rantatörmä ja valli, rantaan on matkaa 10–15 m. Maaperä on moreenia. Vallin päälle tehdyistä koekuopista löytyi saviastianpaloja, pii- ja kvartsi-iskoksia sekä palanutta luuta. Asuinpaikka vaikuttaa ehjältä, potentiaalista muinaisjäännösaluetta on noin 60 metrin matkalla vallin suuntaisesti.

Hopeakallio (Taide)
Esihistoriallinen; Kalliomaalaus sijaitsee Pääjärven pohjoisrannalla, Biologisesta asemasta 3,3 km koilliseen ja Ronnin keskuslaitoksesta 900 m etelään.
Paikka on jyrkän kallion eteläkaakkoon antava seinämä. Kallion päällä on kesämökki.
Seinämä on järvelle kallellaan oleva paasi, joka on kalliojalustan päällä. Maalaus, jossa ei ole kuvioita ainoastaan punaväriä, sijaitsee noin 2 m korkeudella jään pinnasta. Suurimman yhtenäisen värialueen korkeus on 1,3 0 m ja leveys 1, 40 m, koko värjäytyneen vyöhykkeen pituus on 2,40 m. Kallion pinnassa on näkyvissä kvartsisuonia, jotka osittain rajaavat ja kehystävät värjäytymää. Värialue ei ole yhtenäinen, vaan muodostuu useammasta vähän toisistaan erillään olevasta läiskästä. Kalliopaadessa on sivulta katsottuna ihmispäänprofiili.

Mustiala (Mwstiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mustialan kylän alkuperäisen tonttimaan sijaintia ei ole voitu asiakirjoista selvittää, sillä kylään perustettiin 1550-luvulla Ruotsin kruunun karjakartano, johon sulautettiin entisten talonpoikaistalojen maat, kun talonpojat oli asutettu muihin kyliin. Karjakartano lakkautettiin tehottomana, ja kartano läänitettiin jo v. 1562. Vuoden 1684 kartan mukaan Mustialassa oli kartanorakennuksen pohjoispuolella neljä asumusta, jotka olivat lampuotien viljelyksessä olleita taloja. Kuninkaan kartastossa Mustialan tonttimaa on merkitty Mustialanlammin rannasta hieman pohjoiseen. Mustialan kartanon seuraajaksi perustettiin 1800-luvun lopulla Mustialan maamiesopisto, jonka rakennukset sijaitsevat nykyisin vanhan kartanon paikalla. (Alanen 2004:140.)
Maatalousoppilaitoksen läheisyydessä on useita alueita, jotka on huomioitu Tammelan v. 2004 Luonnon monimuotoisuuden yleissuunnitelmassa tai Kanta-Hämeen perinnemaisemaselvityksessä v. 2000 (Hirvonen 2004:17?19; Talvia 2000:117). Yleissuunnitelman kohde 5 on Mustialan Maatalousoppilaitoksesta pohjoiseen sijaitseva metsittynyt vanha hakamaa, jossa havaittiin lukuisia kivirakenteita. Alue on merkitty myös v. 1684 karttaan kartanon niityksi. Tällä peltojen ympäröimällä hiekkaisella kumpareella on useita kallion tai isojen kivien päälle ja kupeeseen kasattuja kivikasoja. Latomusten kivistä osa on palaneita, ja niiden joukossa on silmiinpistävän paljon kvartsimukuloita. Alueen eteläosassa on iso kylmämuurattu kivikellari ja pohjoisosan rinnettä on tasoitettu ja muokattu erilaisin kylmämuuratuin tukirakentein ja tasoin. Aluetta ympäröi ja halkoo massiivinen kiviaita. Länsiosassa on uudemman (1900-l.) rakennuksen kivijalka ja romahtaneita seinärakenteita. Joidenkin tietojen mukaan osan kivirakenteista on arveltu olevan keskiaikaisia viljasäiliöitä (Hirvonen 2004:17).
Yleissuunnitelman kohde 10 on maatalousoppilaitoksen koillispuolella perinnebiotoopiksi määritelty vanha niitty ja hakamaa (Hirvonen 2004:19). Osa alueesta on nykyisin lampaitten laitumena, jossa havaittiin jäännöksiä ainakin kolmesta rakennuksesta. Alueen eteläreunassa lähellä joen rantaa on tiilistä muurattu holvikellari ja siihen liittyvän (n. 16 x 8 m) rakennuksen nurmettunut kivijalka. Paikalla on myös kaksi muuta tiilirakennetta, ne vaikuttavat uuninraunioilta. Rakenteet eivät ilmeisesti ole 1800-lukua vanhempia, mutta niiden alla tai muualla laitumella saattaa olla vanhemman asutuksen jäännöksiä. Laitumesta itään ja kaakkoon jatkuvan perinnebiotoopin lajistoon kuuluu myös tummatulikukka.
Kevään 2014 inventoinnissa oppilaitoksen uuden navetan paikalta ei löydetty kiinteää muinaisjäännöstä, mutta yksi kivikautinen irtolöytö. Lisäksi tutkimusalueena olleen pellon ja peltotien pohjoispuolella sijaitsee avokallion eteläpuolella rakennuksen kivijalka ja tulisijan raunio (n. 10 x 8 m).

Rievetinlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Takajärven pohjoisrannalla Rievetin lahden pohjukassa, noin 300 m Rievetin talosta lounaaseen. Paikka on rannan tuntumassa hiekkakankaalla. Kvartsi-iskokset ja saviastian palat löydettiin noin 30 x 30 m suuruiselta alueelta.

Savijoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Hattulan ja Kalvolan rajaa, noin 200 m Äimäjärven kaakkoisosan rannasta, jyrkkäreunaisella terassilla olevalla pellolla, Savijoen talosta 100 m kaakkoon. Maaperä paikalla on kivetöntä hietaa ja hiesusavea. Löydöt ovat kvartsi-iskoksia noin 30 x 150 m suuruiselta alueelta. Löytöalue saattaa jatkua metsään päin kohti mäen lakea.

Virtanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Levän kylän alueen inventoinnissa keväällä 2004 havaittu mahdollinen kivikautinen asuinpaikka koillista ja Loimijokea kohti viettävässä peltorinteessä. Kvartseja havaittiin pellon keskivaiheilta törmän päältä ja sen alta n. 50 m matkalla. Törmän alaosan kvartsit olivat erityisen hyvälaatuisia. Vain kapeahkossa kynnettynä olleessa peltolohkossa oli tarkastusaikana mahdollisuus löytöjen pintapoimintaan, joten löytöalueen ulottuminen kaakkon tai luoteen suuntaan on mahdollista. Maaperä on savea, joten on myös mahdollista, että asuinpaikan kulttuurikerros on kokonaan tuhoutunut. Levän alueen inventoinnissa löytyi useista kohdista yksittäisiä kvartseja toistaiseksi irtolöytöpaikkoina pdettäviltä paikoilta.

Kurjenmäki W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Varhaiskivikautinen laajahko asuinpaikka-alue on pohjoista ja Loimijokea kohti viettävässä saviperäisessä pellossa Mannisen kylän alueella.
Asuinpaikka löytyi vuonna 2004 Kurjenmäen kaava-alueen inventoinissa. Silloin löydettiin kvartseja sekä hioin. Löytöalue kattaa maantien 213 ja Loimijoen välisen pellon keskiosan noin 400 x 200 m alalta, jossa lisäksi erotettiin kolme löytökeskittymää eri korkeuksilla. Näistä eteläisin sijoittui Kurjenmäen kaava-alueelle noin 92,5 m korkeudella, mutta osoittautui syksyn 2004 keokaivauksessa kulttuurikerrokseltaan tuhoutuneeksi, mutta paikalta löydettiin silloinkin kvartsia. Viereisestä metsiköstä ei löydetty asuinpaikkamerkkejä.
Keskiosa asuinpaikasta sijoittuu noin 87,5 m korkeudelle pitkänomaisesti korkeuskäyrien suunnassa, kuten alinkin löytökeskittymä noin 82,5 m korkeusvaiheilla. Asuinpaikka saattaa olla säilyneenä pohjoisen puolella alemmalla korkeustasolla pellossa.
Vuoden 2014 koekaivauksiaa todettiin, ettei asuinpaikka ulotu tutkittuun koeojaan saakka.

Sannannokka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Talpianjärven itärannalla olevan Sannannokan kärjessä ja siitä itään, Vehkaniemen asuinpaikan pohjoispuolella, Somerontiestä 500 m länteen. Löydöt paikalta ovat saviastian pala (kampakeramiikkaa) ja kvartsi-iskoksia. Samasta hiekkaharjusta noin 100 m itään on hiekkakuoppia, joista yhden reunasta on myös löydetty kvartsi-iskos. Lisäksi hiekkakuopista noin 20 m länteen tehdystä koekuopasta löydettiin runsaasti kvartsi-iskoksia ja tummaa likamaata.

Terävä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee 2,6 km itään Helsinki-Pori -tieltä, Jänhijoen idänpuoleisessa rantatörmässä, Terävän talosta 50 m kaakkoon. Asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia on sillan kupeesta (eteläpuolelta) sekä törmän reunasta ja tienleikkauksesta.

Porkkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha tonttimaa sijaitsee 400 m nykyisestä päärakennuksesta koilliseen, Ormajärven pohjoisrannalla noin 1,2 km Sankalatien ja Padasjoelle johtavan tien risteyksestä kaakkoon. Tonttimaata ympäröi hietapellot Pihapiirissä on 1900-luvun alussa rakennettu päärakennus, aitta ja sauna. Pihan eteläreunassa, pellon laidalla on nauriskellari. Pihassa kasvaa lehtipuita. Tontille johtaa hiekkatie, joka yhtyy päätieltä kartanoon tulevaan tiehen. Tonttimaalle johtavan hiekkatien koillispuolella on peltosaareke, jossa on ulkorakennus. Vedenpinta on sijainnut nykyisen pellon rajalla ennen järven laskua 1950-luvun alussa.
Noin 50 metriä pitkä kaakkoluodesuuntainen kivinen kumpare sijaitsee tontin itäreunalla. Tontilla 1900-luvun alun päärakennus, aitta ja sauna. Pihan eteläreunassa pellonlaidalla nauriskellari. Kellarin ja päärakennuksen välissä noin 20 m pitkä ja 10 m leveä koillinenlounassuuntainen matala maakumpare. Kellari on ilmeisesti ainut 1800-luvun alun tulipalosta säilynyt rakennus, ja on ollut käytössä vielä 1960-luvulla. Mahdollinen rautakautinen asuinpaikka sijaitsee Ormajärven pohjoispäässä Katinsillanlahden luoteisrannalla, Porkkalan kartanon vanhan tonttimaan ympäristössä. Maasto on tasaista hietapeltoa. Pintapoiminnassa itämerentyypin keramiikkaa muistuttavia paloja, punasavikeramiikkaa, palanutta savea ja rautakautista keramiikkaa. Muita paikalta tehtyjä löytöjä ovat mm. piirtoviivakoristeista keramiikkaa ja kartanon perunapellosta 1980-luvulla löytynyt kangaspuunpainon puolikas, jota säilytetään kartanossa.

Rapakko (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuni sijaitsee Teväntijärven luoteispuolella, pienempien Avijärven ja Lahijärven välissä. Uuni on tien penkassa. Sen mitat ovat 2 x 2,5 m ja korkeutta sillä on 1,2 m. Uuni on kulmikas, hyvin ladottu lohkotuista kivistä. Suuaukko on luoteispuolella. Vuoden 2004 tarkastuksessa rakennetta arveltiin ryssänuuniksi. Lähistöllä on muitakin kivirakennelmia, mm. kivinen kellari. Sen perusteella uuni on todennäköisesti mäkiuuni pikemminkin kuin ryssänuuni.

Lähdekorpi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hyvinkääntien ja Kynttilätien risteyksessä Herajoen teollisuusalueen lähellä. Paikka on Silmäkenevan muinaisjärveen rajautuvalla pohjoiseteläsuuntaisella rantatasanteella. Kohteen itäpuolella on muinaisrantavalli ja -törmä. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa. Kohteen lajuus on ainakin 45 m pohjoiseteläsuunnassa ja 20 m itälänsisuunnassa. Se kattaa maastossa havaittavan tasanteen. Löydöt paikalta ovat kvartsitaltta ja -iskoksia. Kohde oli inventointihetkellä vuonna 2004 täysin koskematon.

Vohlessaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven koillisosassa, Julininnokasta 400 m lounaaseen olevassa saaressa. Saaren itäosasta on löydetty palanutta luuta ja saaren keskiosasta kvartsi-iskos ja keramiikan pala (kivikautinen?). Saaren laki on tasainen, paikoin saarella on jyrkät törmät.

Hakionmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hämeenlinna - Tampere -tiestä noin kilometrin, Armijärvestä noin 1,4 km ja Hakion talosta 400 m etelään aivan Hämeenlinnan rajan tuntumassa olevalla pellolla, maakaasuputkilinjalla. Peltoalue on ollut aikanaan järveä. Peltorinne viettää loivasti itään. Taustalla on Hakionmäki. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Pellolta on kahdesta kohtaa löydetty keramiikkaa (mm. nuorakeramiikkaa) ja hiekkakivisen hioimen katkelma sekä kvartsi-iskoksia. Löytökohtien välinen matka on noin 100 m. Pellolta on löydetty myös kvartsinen raaka-ainekimpale. Vuoden 2007 inventoinnissa alueelta löydettiin runsaasti saviastianpaloja ja iskoksia. Löydöt ovat kivi-, pronssi- ja rautakautisia.

Kirkkokallio Lammi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Lahti-Tampere -tien länsipuolella, Kirkkokallion takana sijaitsevalta linkkimastolta 53 m etelään, kahden avokallioalueen välisessä solassa.
Latomusken koko on 0,8 x 5 x 0,3 m, sen päissä on muita isommat kivet.

Setälänlammi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkaisella peltotörmällä Jänhijoen varrella olevan Setälänlammen pohjoispuolella. Paikalta on löytynyt runsaasti kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Yrjänän rantapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Loimijoen rannalla, Yrjänän talosta n. 700 m kaakkoon. Paikalta on löytöinä kvartsia hiesusaviselta pellolta n. 30 x 60 m alueelta.

Lahdelman rantapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Loimijoen pohjoisrannalla, Lahdelman talosta 400 m kaakkoon. Maasto on hiesusavista peltoa. Asuinpaikkalöytöjä on kerätty pellolta joessa olevan mutkan kohdalta, vanhalta rantatörmältä. Löytöalue on kooltaan n. 20 x 60 m.

Könkö 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Loimijokeen laskevan Jänhijoen suusta 300 m länteen, Jänhijoen etelärannalla. Paikalta on löytynyt kvartsia pienialaisena keskittymänä n. 20 m alueelta hiesupellolta.

Könkö 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Jänhijoen etelärannalla, Loimijoen ja Jänhijoen haaraumakohdasta 500 m luoteeseen, Könkön päärakennuksesta 100 m koilliseen. Asuinpaikka on hiesusavisella pellolla.

Savikko 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Jänhijoen pohjoisrannalla, Loimi- ja Jänhijoen haaraumakohdasta 500-900 m luoteeseen, aution Savikon tilan molemmin puolin pelloilla. Pelto on maaperältään pääosin savista ja etenkin asuinpaikan länsiosassa jyrkkärinteinen, jossa muinaiset rantatörmät kuitenkin erottuvat selvästi. Asuinpaikalta on kerätty inventoinnissa löytöjä useasta keskittymästä.

Savikko 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Jänhijoen itärannalla, Savikon autiotilan päärakennuksesta noin 400 m luoteeseen savi-/hiesupellolla. Löytöjä on kerätty kahdesta kohdasta Savikon peltoalueen luoteisosasta.

Luhta 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Jänhi- ja Loimijokien haarasta 200 m pohjoiseen loivalla peltoniemekkeellä, Luhta-nimisen joenvarsikosteikon pohjoispuolella. Pelto on maaperältään lähinnä hiesua. Asuinpaikalla on löytöjä sekä aivan joen rantaan kulkevan traktoripolun pohjoispuolelta että myös vähän ylempää, tasanteen päältä. Löytöjä oli ensiksi mainitulla alueella noin 20 x 20 m kokoisella alueella ja jälkimmäisellä alueella lähes yhdessä nipussa.

Myllyoja (1000005169) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammilla, Jänhijoen länsirannalla, Jänhijokeen laskevan pienen Myllyojan etelärannan pellolla, alueen halki kulkevan Kuoppatien molemmin puolin. Asuinpaikka on savipellolla. Tie jakaa asuinpaikan kahteen löytöalueeseen, joista läntisellä on löytöjä n. 50 x 30 m kokoisella alueella ja itäisellä n. 40 x 30 m kokoisella alueella.

Setälänlammi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jänhijoen suvannon Setälänlammen länsirannalla, Humppilan-Jokioisten valtatien vieressä, 200 m Latovainion risteyksestä eteläkaakkoon olevalla niemekkeellä. Asuinpaikka on lammen länsirannalla ja Jänhijoen pohjoisrannalla, kaakkoon suuntautuvalla hiekkaisella peltoniemekkeellä. Tältä paikalta on noin 40 x 20 m kokoiselta alueelta muutamia kvartseja. Alue on Maatalouden Tutkimuskeskuksen koepeltoa ja ilmeisesti pellolla on muovinkappaleista päätellen ainakin joskus ollut mansikkaviljelys. Varsinaiseen asuinpaikkaan liittyy 130 m pohjoisempana yhden kvartsin ja todennäköisen tuluspiin löytöpaikka lammen luoteisrannalla.

Peltola (1000005171) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jokioisten keskustan länsipuolella, Maatalouden esittelypuiston Elonkierron länsipuolella ja Peltolan talon etelä- ja kaakkoispuolella. Asuinpaikka on hiesupellolla, joka laskee loivasti lounaaseen, Loimijoen suuntaan. Joelle on matkaa yli 200 m. Löydöt ovat loivan törmän päällä.
Vuoden 2005 inventoinnissa alueelta löydettiin kvartsikaapimia ja kvartsi-iskoksia. Asuinpaikka jakaantuu kolmeen löytöalueeseen, joista kaksi läntisintä muodostavat yhtenäisen alueen ja itäisin on noin 80 m päässä niistä. Läntisin asuinpaikan osa on Peltolan tilan maalla, talosta 30 - 70 m lounaaseen, pellon kulman länsipuolella, Luhdalle johtavan peltotien pohjoispuolella. Tällä alueella oli löytöjä noin 40 x 40 m alueella. Välittömästi em. tien eteläpuolella on seuraava löytöalue noin 80 x 25 m kokoisella alueella. Tästä löytöalueesta noin 80 m kaakkoon on kolmas löytöalue, jossa oli kvartseja noin 70 x 20 m kokoisella alueella. Nämä löydöt on kerätty pellolla vihreänä kasvavan koepalstan ympäriltä, joten asuinpaikkalöytöjä olisi varmaan tämän palstankin kohdalla. Vuonna 2019 Pelto-tilan pihamaalla uudisrakentamiseen liittyneessä konekaivuun valvonnassa putkireiteillä ja kuusiaidan poistossa ei havaittu tontilla merkkejä muinaisjäännöksestä .

Ruostekoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jänhijoen länsirannalla, jokeen viettävän pellon yläpuolella, metsä-äestetyllä hiekkarinteellä, Ruostekosken talosta 430 m etelään, pellolle vievän tien pohjoispuolella. Vanhoista metsä-äestysvaoista on löytynyt kvartsi-iskoksia ja palanutta savea.

Sillanpää (1000005173) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jänhijoen itärannalla, mäen länsirinteellä vastapäätä pienen Jänhijokeen laskevan Korko-ojan suuta, Sillanpään talosta 300 m lounaaseen ja Mäenpään talosta 280 m luoteeseen savipellolla. Paikalta on löytöinä kaksi kvartsia.

Kankaanranta (1000005174) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jänhijoen etelärannalla, mutta länteen - Setälänlammelle päin suuntautuneella hiekkaisella harjuterassilla, pellolla, Kankaanrannan talosta 100 m koilliseen. Paikalta on löytynyt pieneltä alalta palanutta luuta. Asuinpaikka ajoittunee Ancylus-järven aikaiseksi.

Urheilutalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vaulammilla, Loimijoen etelärannan rantatörmällä, entisestä Seurojentalosta (nykyään Urheilutalo) 250 m pohjoiseen, savipellolla, Jokioisiin johtavan tien länsipuolella. Paikalta on löytynyt kvartsia n. 70 x 40 m kokoiselta alueelta rannan suuntaisena vyöhykkeenä.

Järvensuo 5 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven kaakkoisrannalla, vastapäätä Järvensuo 2 -asuinpaikkaa, siitä 100 m lounaaseen, ilmeisesti muinaisen pienen salmen vastarannalla, joka nykyään on märkää peltoa. Asuinpaikka on pienellä sekametsää kasvavalla kumpareella aivan pellon reunalla. Vaikka maasto on louhikkoista, on maan pinta kuitenkin tasainen ja maaperä koekuoppien perusteella pinnalta hiesusavea ja sitten kovempaa savea. Koekuopista on löytynyt kvartsi-iskos ja palanutta luuta sekä palanutta savea ja mahdollisesti savitiivistettä. Viimeksimainitut voivat liittyä esim. varhaismetallikautisen asumuksen rakenteisiin tms. Kohteen laajuus on ehkä 20 x 30 m.

Porrassuo (1000005266) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven itäpuolella olevan Porrassuon itärannalla, Porrassuon talon länsi- ja luoteispuolella. Asuinpaikalla on kolme selvästi erillistä löytökohtaa, asuinpaikkatasannetta, jotka on kuitenkin suojelullisista syistä yhdistetty yhdeksi muinaisjäännösalueeksi. Porrassuolla on asuinpaikkalöytöjä suon itärannalla noin 300 m matkalla. Eteläisimmästä löytökohdasta etelään maasto on alavaa ja lähempänä Rautasuon tietä erittäin louhikkoista. Pohjoisimmasta asuinpaikasta pohjoiseen on otollisempaa maastoa ja vielä pohjoisempana on asuinpaikka Järvensuo 3-4. Löytökohdille tehdyistä koekuopista löytyi kvartsia ja palanutta luuta. Asuinpaikka on kokonaan ehjässä maastossa.

Kultasaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven lounaisrannalla, Rautasuon pohjoispuolella, Kultasaaren talosta 200 m itään. Asuinpaikkalöytöjä on kerätty kahdesta kohdasta, joista ensimmäinen on välittömästi Jaukkarinkulmalle johtavan tien eteläpuolella paikalla, jossa pienellä kalliokumpareella olleen puretun ladon kohdalta löytyi joukko kvartsi-iskoksia. Vaikka kumpare on kalliota, on sen päällä kuitenkin kerros hiekkaa, ja sitä on sieltä täältä käännetty auralla. Asuinpaikka on saattanut säilyä ladon alla hyvinkin, mutta mahdolliset jatkotoimet entisen ladon paikalla saattavat vaarantaa asuinpaikan säilymistä. Tällä kohdalla asuinpaikkaa on ehkä 20 x 15 m alalla. Toinen asuinpaikkakohta on tien pohjoispuolella olevalla pellolla, josta on löytynyt pari kvartsi-iskosta noin 45 m ensimmäisistä löydöistä pohjoisluoteeseen, hiekkapellolla erottuvalta muinaisrantatörmältä.

Kultakangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven lounaispuolella olevan Kultakankaan kumpareen koillissivulla, vanhan järven muinaisrannoilla. Asuinpaikalla on neljä erillistä löytökohtaa, jotka on suojelullisista syistä kuitenkin yhdistetty yhdeksi muinaisjäännöskohteeksi. Kaikkiaan Kultakankaan asuinpaikka kattaa koko moreenikumpareen koillissivun noin 400 x 50 m kokoisella alueella. Suurin osa asuinpaikasta oli löytöhetkellä täysin ehjässä maastossa. Löytöjä on pellolta, metsään tehdyistä koekuopista sekä tuulenkaadoista. Paikalta on löytynyt keramiikkaa, kvartsia ja palanutta luuta.

Rautajärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven länsipuolella, Rautajärven autiotalosta 170 m pohjoisluoteeseen, aivan metsänreunassa, savipellolla. Paikalta on löytynyt lähes tasaiselta pellolta joukko kvartsia noin 15 x 10 m kokoiselta alueelta, 5 - 15 metriä metsän reunasta. Metsään tehdyistä koekuopista ei löytynyt mitään, mutta niistä ilmeni, että myös metsä on ollut aiemmin peltoa. Asuinpaikka lienee ollut hyvin loivalla järven rannalla, löytökohta kohoaa ympäristöstään vain joitakin kymmeniä senttejä. Vuoden 2023 sähkölinjan inventoinnissa paikalta ei tehty uusia havaintoja.

Hiidenpenkka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven muinaisella itärannalla, Honkainmäen talosta 400 m pohjoisluoteeseen. Paikalla on pellolla jokseenkin selvästi erottuva vanha rantapenkka, jota paikkakunnalla kutsutaan Hiidenpenkaksi. Hiesusavisessa pellossa vanha rantatörmä erottuu noin metrin korkeana vallina, jonka päältä on löytynyt noin 40 x 10 m kokoiselta alueelta muutamia kvartsi-iskoksia. Koska paikalta on aiemmin löytynyt myös itäkarjalainen taltta (KM 27814), on sitä syytä pitää kivikautisena asuinpaikkana.

Kuusisto (1000005271) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee aivan Humppilan, Forssan ja Jokioisten rajalla Forssan Matkun kylän eteläpuolella, Koijoen länsirannalla, Kuusiston talosta 120-200 m koilliseen, joen rantapellolla. Savipellolta on löytynyt kvartsia n. 75 x 50 m kokoiselta alueelta selvästi erottuvan peltokumpareen eteläpuolelta, suojassa pohjoistuulilta. Rannassa on rantasauna ja löytöjä on tullut myös rantasaunan edustalta kaivetun ojan penkalta ja maakasoista.

Läpikäytävänmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kiipunjärven ja muinaisen Rautajärven yhdistävän Rautaojan varrella olevan Ärjynsuon etelärannalla, Läpikäytävänmäen länsipäässä, Taipaleen talosta 500 m länteen. Paikalla on savipellolla erottuva selkeähkö muinaisrantatörmä, ojitetusta Rautaojasta 150 m etelään. Tämän törmän päältä on löytynyt metsän reunasta kvartseja n. 30 x 30 m alalta. Muualta pellolta ei kvartseja löytynyt. Asuinpaikka voi hyvin jatkua vielä noin 10 metriä metsän puolelle, mutta sen jälkeen mäki kohoaa jyrkästi idässä päin. Asuinpaikan aikainen ranta lienee n. 100 m mpy, joka merkitsee sitä, että se on sijainnut melko varmasti Ancylus-järven rannalla ja ajoittuu noin 8200 eKr.

Jänhijoki (Iänjoki/Jänsioki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jokioisten pohjoisosassa sijaitsevan Jänhijoen vanha kylätontti on Jänhijoen pohjoisrannan peltojen ympäröimän pitkänomaisen kumpareen eteläosassa. Jänhijoki on kuulunut kantakylänä Latovainion kylän kanssa samaan jakokuntaan 1700-luvun lopulle, jolloin kylien välinen raja määriteltiin isossajaossa. Kruunun verohallinnon asiakirjoissa 1540 - 50 -luvuilla kylien isäntiä on vielä merkitty vuoroin Jänhijoen vuoroin Latovainion kylään. (Alanen 2004: 59.)
Varhaisimmat maininnat Jänhijoen kylästä ovat 1500-luvun alusta, ja 1500-luvun alussa kylässä on ollut ainakin yksi talo ? luultavasti enemmän. Vanhinta asutusnimistöä tutkinut Timo Alanen otaksuu, että Jänhijoen kylän nimi on vanhempi kuin saman joen varrella sijainneiden Kiipun ja Latovainion kylien nimet. (Alanen 2004:59?60.)
Vuoden 2018 sähkömaakaapelilinjan arkeologisen valvonnan tuloksena sijaintia pystyttiin täsmentämään. Esiselvittelyihin liittyvän karttakatselmuksen sekä valvonnan aikana tapahtuneen maastotarkastuksen perusteella tultiin siihen johtopäätökseen, että Jänhijoen historiallisen ajan kylätontti sijaitsee todennäköisesti vuoden 2005 paikannuksen rajaukselta n. 450 m lounaaseen päin. Ko alueella on havaittavissa rakennusten kivijalkoja ja uuninperustuksia.
Ryhmäkylän uudesta paikannuksesta huolimatta, on otettava huomioon, että myös aiemman rajauksen alueella esiintyi melko vanhoilta vaikuttavia rakennuksien jäänteitä, joita ei kuitenkaan pystytty kunnolla ajoittamaan pelkän pintapuolisen maastotarkastuksen perusteella.

Latovainio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jokioisten pohjoisosassa sijaitsevan Latovainion vanha kylätontti on sijainnut Jänhijoen pohjoisrannalla, Viranojan itäpuolella olevalla kumpareella. Latovainio kuului tytärkylänä Jänhijoen emäkylän kanssa samaan jakokuntaan 1700-luvun lopulle, jolloin kylien välinen raja määriteltiin isossajaossa. Varhaisin maininta Latovainion kylästä on vuodelta 1508, jolloin nilis laurisson ladenwaynio on saanut sakkoja niskoittelusta. 1500-luvun alussa on kylässä ollut todennäköisesti kaksi taloa. Vanhoilla kartoilla ja muissa lähteiss käytetty nimiä Ladenwaynio ja Laduainen.
Latovainion vuoden 1710 karttaan merkitty kylätontti on tielinjausten perusteella pysynyt samalla paikalla ja on siis edelleen suurelta osin rakennettu. Vanhan kylätontin koillisosa nykyisen Äijäläntien pohjoispuolella, Äijäläntien ja Latovainiontien risteyksestä noin 100 m kaakkoon on tällä hetkellä rakentamattomana metsä- /niittysaarekkeena. Saarekkeella kasvaa nuorta mäntymetsää, luoteisosassa myös kuusia sekä korkeaa niittykasvillisuutta ja punaherukkapensaita. Alueen keskellä on pieni ja matala kalliopaljastuma.
Heti Äijäläntien vieressä kulkee massiivinen kiviaita noin 50 metrin matkalla, ja alueen itäosassa on ainakin kolme isoa peltorauniota. Länsiosassa havaitut, kaksi osittain kalliopohjalla sijaitsevaa kivien ja maansekaista kasaa, ovat todennäköisimmin muita rakenteita, kuten uuninraunioita. Alueelle tehdyissä koepistoissa havaittiin runsaasti tiilimurskaa ja palaneita kiviä. Rakentamattomilla aluiella voi olla säilyneenä muitakin vanhaa asutusta merkitseviä rakenteita ja kulttuurikerrosta.
Vuoden 2018 sähkön maakaapeloinnin valvonnassa todettiin, että Äijäläntien eteläpuolen asutus on myöhäissyntyistä ja pohjoispuolen pienine mökkeineen hyvinkin vaatimatonta. Paikoin tontteja on muokattu huomattavasti, kiviä raivaten ja uutta maa-ainesta tuoden. Latovainiontien ja Kuumantien risteyksen pohjoispuolella olevalla, nykyisin rakentamattomalla tonttimaalla tehdyt havainnot viittaavat siihen, että kyseinen alue on nyt tulleiden havaintojen valossa potentiaalisin asutusjäänteiden suhteen.

Kiipu (Kipu) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jänhijoen loivan mutkan länsirannalla sijaitsevalla mäenkumpareella on Kiipun kylän vanha tonttimaa. Kylä on suhteellisen vanha, sillä Kiipu on ollut jakokunnan kantakylä, Saartenkylä tytärkylä. Varhaisin maininta kylän nimestä ovat v. 1506, jolloin käräjillä todisti powal laurisson kipu. Kiipulla on 1500-luvun alussa ollut ilmeisesti ainakin kuusi taloa. (Alanen 2004:52.)
Kiipun v. 1710 karttaan merkitty kylätontti on tielinjan, joen ja peltokuvioiden perusteella hyvin hahmotettavissa ja edelleen suurelta osin rakennettu. Vanhan kylätontin koillisosassa pellon, talon pihamaan ja Kiipuntien rajaama alue on tällä hetkellä rakentamaton.
Rakentamattoman alueen kaakkoisosassa on n. 2 m halkaisijaltaan oleva matala kivilatomus, joka saattaa olla uuninraunio. Sen välittömässä läheisyydessä on mahdollisesti n. 4 m x 6 m kokoisen kivijalan kiviä. Tuulenkaadoista tehtyjen havaintojen perusteella maaperä on hiekkaa ja sisältää runsaasti tiilimurskaa sekä palanutta savea.

Rehtijärvi (Recteierffui/Rectjerfvi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rehtijärven kylä on syntynyt Rehtijärvestä alkavan, Jänhijokeen virtaavan Rehtioja – nimisen ojan yläsuuhun. Varhaisin maininta kylännimestä on v. 1507. Kylässä on 1500-luvun alussa ollut ainakin viisi taloa. Mainitsemisen arvoista on se, että yksi kylän kantataloista on ollut nimeltaan Hiitelä/Hiittilä eli Hiisilä, jonka nimi pohjautuu etymologisesti ”kulttipaikkaan” viittaavaan hiisi – sanaan. Hiitilänmäki sijaitsee edelleen n. 500 m vanhasta kylätontista lounaaseen. Mitään kulttipaikkaan viittaavaa ei kylän alueelta ole kuitenkaan koskaan löydetty. (Alanen 2004:56?57.)
Rehtijärven kylän vanha tonttimaa on vuoden 1710 kartan mukaan sijainnut Rehtijärven luoteispuolella, nykyisten MTT:n rakennusten alueella ja/tai niiden luoteispuolella. Tämä alue on nykyisin suurelta osin rakennettu tai tuhoutunut muussa maankäytössä. Tästä noin 200 m länteen sijaitsevalla, täysin rakentamattomalla, laidunalueen ympäröimällä hiekkaisella kumpareella on ainakin yhden peltoraunion lisäksi useita kuopanteita sekä runsaasti pihakasvillisuutta. Kahden vanhan petäjän lisäksi alueella kasvaa herukka- ja ruusupensaita, selja ja pihlajia. Rakenteiden havainnointi oli runsaan kasvillisuuden takia vaikeaa. Kumpareelle tehtiin koepistoja ja kumparetta kiertävän lehmipolun alue pintapoimittiin, mutta löytöjä ei tehty. Em. kumpareesta noin 200 m lounaaseen, samalla teiden rajaamalla laidunalueella on myös kaksi muuta pientä kumparetta, joita ei kuitenkaan tutkittu tarkemmin inventoinnin yhteydessä.
Noin 50-250 metriä muinaisjäännösalueen rajauksesta pohjoiseen olevalta peltoalueelta on löytynyt vuonna 2015(?) metallinetsinnässä 1700- ja 1800-luvun esineistöä: rahoja, solkia, nappeja jne. (yhteensä 62 esinettä). Esineitä ei ole talletettu kokoelmiin (ks. selvitys ja verif.).

Kiipun torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kiipun kylätontin kaakkoispuolella, Loimijoen toisella rannalla on Kuninkaan kartastoon merkitty torpanpaikka. Alue on nykyisin peltoon ja maantiehen rajautuva, rakentamaton heinää kasvava kumpare Loimijoen ylittävän sillan kupeessa. Kumpareen kaakkoislaidassa on halkaisijaltaan n. 2 m oleva uuninraunio ja luoteisosassa n. 4 m halkaisijaltaan oleva kellarikuoppa. Hiekkaisessa maaperässä on runsaasti tiilimurskaa ja palanutta savea. Havaintomahdollisuuksia huononsi runsas kasvillisuus. Vaikka havaitut rakenteet ajoittuvatkin todennäköisimmin 1700?1800 –luvuille, voidaan autioitunutta paikkaa pitää tutkimuksellisesti mielenkiintoisena, koska se sijaitsee Kiipun kylätontin välittömässä läheisyydessä, joenylityspaikan yhteydessä.

Jänhijoki Setälänlammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jokioisten kartanon mailla, Jokioinen-Humppila maantien itäpuolella, n. 500 m Minkiön asemasta itään on Jänhijoessa pieni Setälänlammi, jonka koillisrannalla olevan peltojen ympäröimän metsäsaarekkeen pohjoisreunassa on kalkkiuunin jäännökset. Rantapellosta on löytynyt runsaasti kvartsi-iskoksia, ja kohteella on siis myös kivikautinen asuinpaikka. Kohteesta inventoijaa informoi ja oppaana toimi MTT:n erikoistutkija, FT Hannu Ahokas.
Ahokas oli aikaisemmin poiminut paikalta kuumuuden rapauttamia kiviä, jotka oli määritelty kalkkikiveksi SEM-EDS – analyysillä. Kyseistä kiveä olevia lohkareita oli erityisen runsaasti metsikössä, kalkkiuuniksi määritellyn jäännöksen ympäristössä. (Ahokas 2001:6.) Uuni on ladottu luonnonkivistä rinteeseen pohjakaavaltaan pyöreäksi ja jätetty lammenpuoleiselta sivultaan avoimeksi. Halkaisijaltaan muutamia metrejä oleva rakenne on osittain sortunut. Havainnointia ja dokumentointia vaikeutti tiheä kasvillisuus. Jokioisten Saartenkylän takamailla on paikallisten mukaan ollut kalkkilouhos. Seuraavaksi lähimpänä louhoksia on tiettävästi ollut Ypäjällä ja Urjalassa (Ahokas 2001:14).

Hykkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hykkilän kylän tilukset alkavat Kuivajärven itärannasta ja vanha kylätontti on sijainnut mäellä, hieman kauempana rannasta. Hykkilä on aiemmin muodostanut ilmeisesti Lunkaan kylän kanssa jakokunnan, jonka tilukset ovat käsittäneet Kuivajärven ja Pehkijärven välisen alueen. Lunkaa on ollut luultavasti jakokunnan kantakylä ja Hykkilä tytärkylä. Tätä ennen Hykkilä ja Lunkaa ovat saattaneet kuulua Saaren ja Kaukolan kanssa suurempaan jakokuntaan, jonka tilukset ovat ulottuneet Kuivajärven molemmille rannoille.
Hykkilän kylän alueelta tunnetaan irtolöytönä jo 200-luvulle jKr. ajoittuva rannerengas (ks. 1000006909 Ruuhivalkama), mutta varhaisin maininta Hykkilän kylän nimestä on vasta vuodelta 1539 maakirjassa, jonka mukaan kylässä oli tuolloin kaksi taloa. Toinen taloista jakaantui 1500-luvun lopulla kahtia, jolloin kylässä oli kolme taloa.
Tammelan vuoden 2004 Luonnon monimuotoisuuden yleissuunnitelmassa kohteet 27 ja 33 ovat Hykkilän kylän alueella. Kylätontin luoteispuolella on perinnebiotoopiksi määritelty katajaniitty, jota lehmät ovat laiduntaneet vielä vuonna 1986. Tällä alueella on ainakin 24 kivilatomusta sekä kiviaidan pätkä alueen eteläosassa. Lähes jokaisen latomuksen päällä on iso kataja, ja alueen eteläosassa kasvaa tummatulikukkaa. Tummatulikukkaa havaittiin koko kyläalueella. Katajaniityn luoteispuolella on edelleen laidunkäytössä oleva vanha peltoalue, jossa on kookkaita, noin 1 - 1,5 m korkuisia ja koko pellon pituisia peltorauniorivejä. Kylätontilla on nykyisin rakentamattomana olevia alueita, etenkin sen eteläosassa, Kuivajärven rantaan laskevassa rinteessä.
Vuoden 2015 koekaivauksessa Mikkolan mäelle, entisen Mikkolan ja Jussilan ryhmäkylän talojen alueelle, kaivetuista koekuopista yhtä laajennettiin rakenteen selvittämiseksi, ja havaitun seinälinjan alta paljastui vanhempaan asutusvaiheeseen liittyvää nokimaata. Löydöt olivat keskittyneet mäen rinteeseen, ja lakialue oli vähälöytöinen. Suuri osa rinteen löydöistä oli kompostijätettä, joka on tuotu alueelle ryhmäkylän hajoamisen jälkeen ja vanhempaa löytömateriaalia on niukasti. Mikkolan mäkialueen koekaivaukset osoittivat, että ryhmäkylän aikaisia rakenteita on vielä säilynyt ainakin jonkin verran (kivijalka ja kaivo), kuten myös viimeistä ryhmäkylävaihetta edeltäviä kulttuurikerrostumia (nokimaa/ palokerros).
Jatkossa Hykkilän kylän varhaisempia rakennusvaiheita kannattaisi myös etsiä Karjakujan varrelta, jossa tosin maanmuokkaus on voinut hävittää mahdolliset rakenteet.

Kankainen (Kankas/Kangais) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartastoon merkitty Kankaisten rustholli on sijainnut Kuivajärven luoteisrannalla, Kuivajärven ja Pyhäjärven välisellä kannaksella, Kankaistenharjun eteläosassa. Kankaisten kylän vanha kylätontti on sen sijaan v. 1649 (MHA, BB 1a 182) kartan mukaan sijainnut kannaksen toisella puolella, Pyhäjärven pienen lahdelman rannalla. Kuninkaan kartastoon ei v. 1649 kartassa näkyvää Kankaisten kylää ole enää merkitty, joten kylän voidaan olettaa kadonneen ennen 1700-luvun loppua.
Alkuaan Kankaisten kylän maat ovat kuuluneet Hevoniemen kylän kanssa samaan jakokuntaan, joka on hajonnut viimeistään 1700-luvun alussa; Kankainen on ollut todennäköisesti Hevoniemen tytärkylä. Varhaisin maininta Kankaisten kylästä on 1500-luvun alun tuomiokirjasta, johon on merkitty lautamieheksi Marcus Kankasta. Huomioitavaa on se, että muissa Lounais-Hämeen tuomiokirjoissa ei kylännimeä esiinny lainkaan, eikä sitä ole merkitty myöskään vanhimpiin maakirjoihin. Vasta v. 1557 kirkkomanttaaliluettelossa esiintyy taas Kankas ja ilmeisesti kylän ainoan talon isäntä Siffred persson. V. 1617 Sääksmäen Jutikkalan Henrich Jörenson sai Kankaisten kylän läänitykseksi palkkiona ratsupalvelusta. Kylä käsitti edelleen vain yhden talon, jota kutsuttiin Kankaisten tilaksi. (Alanen 2004:153; Ojanen 1992:68.)
Vuoden 1649 kartan ja nykykartan vertailun perusteella osa kylästä on jäänyt rantavyöhykkeelle rakennettujen omakotitalojen, mökkien ja niiden pihapiirien alle, mutta pohjoisosa kylätontista on nykyisin peltoa. Vuoden 2005 inventoinnissa kylätontin arvioitiin tuhoutuneen kokonaan, mutta vuoden 2010 koekaivaus osoitti sitä säilyneen pellolla. Vuoden 2010 koekaivauksella ja varsinaisella kaivauksella tutkittiin kylätontista vesihuoltohankkeen kohta, mutta siitä pohjoiseen kylätontin kulttuurikerroksia ja rakenteita on vielä jäljellä. Vuoden 2010 kaivaus osui todennäköisesti humalatarhan tai kaalimaan kohdalle, valitettavasti makrofossiilinen kasvijäännetutkimus ei ratkaissut tätä kysymystä. Tutkimuksissa todettiin myös kylässä valmistetun rautaa.
Vuoden 2012 inventoinnissa ei havaittu ulkoisia muutoksia paikalla.
Vuonna 2014 noin 80 metriä kyläpaikan koordinaattipisteestä koilliseen löytyi pellon reunasta metallinetsimellä irtolöytönä raha, Hannu, hvid, 1481-1513.

Lunkaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lunkaan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kuivajärven koillisrannan harjanteella. Tontti on saattanut alun perin sijaita pohjoisempana kuin 1700-luvun lopulla, sillä vuoden 1784 kartassa on mainittu peltolohko Wanhakylänpeldo, joka on sijainnut silloisen kylän pohjoispuolella lähellä Lautsillan niittyä. Potentiaalisia varhaisimman kylätontin paikkoja ovat esimerkiksi Maaniitunmäki -niminen peltojen ympäröimä kumpare sekä Vähä-Mattilan tilan alue nykyisen kylän pohjoispuolella. Vanhakylänpelto paikallistettiin kesällä 2015 ja sitä tarkemmin saman vuoden syksyllä.
Lunkaan kylä muodosti 1700-luvulla oman jakokuntansa, mutta on aiemmin kuulunut ilmeisesti Hykkilän kanssa samaan jakokuntaan. Todennäköisesti Lunkaa on ollut jakokunnan kantakylä ja Hykkilä tytärkylä. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1506, mutta talojen lukumäärästä ei ole tietoa. Vuoden 1649 maakirjakarttaan kylään on merkitty viisi taloa.
Lunkaan kylätontti on huomioitu myös Tammelan vuoden 2004 Luonnon monimuotoisuuden yleissuunnitelmassa. Yleissuunnitelman kohde 36 on keskellä Lunkaan kylää sijaitseva niittynä oleva harjanne, jonka päällä on muutamia latoja. Muun niittykasvillisuuden lisäksi alueella kasvaa erittäin runsaasti tummatulikukkaa. Tummatulikukka kuuluu myös kyläalueen pohjoispuolisen, Vähä-Mattilan tilan yhteydessä sijaitsevan perinnebiotoopiksi määritellyn niittyalueen lajistoon.
Lunkaan kylätontti on edelleen rakennettu, mutta rakennusten ja teiden välissä on rakentamattomia alueita, joilla on säilynyt jälkiä vanhemmasta asutuksesta, joita havaittiin kesän 2015 koekaivauksissa. Kylänpaikan ikää ja alkuperäisyyttä ei kuitenkaan voi selvittää pelkillä koekuopilla.
Syksyn 2015 tarkastuksen ja prospektoinnin perusteella vaikuttaa siltä, että ennen 1600-luvun puoltaväliä Vanhakylänpellon alueelle mahdollisesti ollut kylänpaikka on melko pitkälti tuhoutunut, vaikka asuinpaikkaan viittaavia löytöjä tehtiinkin. Vuoden 2016 valvonnassa Päivölän ja Pietilän tilojen päärakennusten välisellä, nykyään rakentamattomalla alueella, havaittiin historiallisen kylänpaikan todennäköisesti 1700- ja 1800-luvuille ajoittuvaan sekä mahdollisesti tätä vanhempaan ihmistoimintaan liittyviä merkkejä. Uutta aikaa vanhempaan toimintaan saattavat liittyä mm. rautaveitsi ja karkea hiekkasekoitteinen keramiikka (KM 41004:1-2).
Kohteesta on löytynyt myös kvartsi-iskoksia, jotka saattavat liittyä kivikautiseen asuinpaikkaan tai varhaiseen historialliseen tuleniskentään. Jostakin Vanhankylän alueelta on löytynyt lunastamaton kivikautinen kirves, jonka tarkka löytöpaikka ei ole selvillä.

Patamo (Patama) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Patamon kylän tonttimaa on sijainnut nykyisen Tourunjärven pohjoispuolella. Varhaisin kylää koskeva maininta on vuodelta 1556, jolloin manttaaliluetteloon on merkitty ”metsästä raivattu” Patama torp. Asutus on luultavimmin lähtöisin Letkun kylästä, ja syntynyt viimeistään 1540-luvulla. Patamo muodosti 1700-luvulla oman jakokuntansa, mutta parhaat niityt kuuluivat vielä silloinkin Letkun taloille. Patamossa oli 1600-luvun alkuun asti vain yksi talo, mutta 1620-luvulla kylään perustettiin toinenkin talo.
Vuoden 1649 kartan perusteella Patamon kylän kaksi taloa ovat sijainneet kahdella peltojen erottamalla tonttimaalla. Eteläisemmällä tontilla on nykyisin Tourun tilan rakennuksia, mutta pohjoisempi tontti on rakentamaton. Tourun ollessa kylän kantatalo, on mahdollista, että nykyisin rakentamattomalla alueella on kylän toisen, 1620-luvulla perustetun, mutta ilmeisesti jo samalla vuosisadalla hävinneen talon jäännöksiä.

Torro (Tordo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torron kylän vanha tonttimaa on sijainnut Torronsuon etelälaidalla. Tontin lähistöllä ei ole järveä tai jokea, mutta suon läheisyys on saattanut vaikuttaa edullisesti viljelyolosuhteisiin. Kylän perustaminen saattaa liittyä myös talviliikenteen tarpeisiin, sillä Hämeenlinnasta Turkuun johtanut talvitie on kulkenut pohjoisesta etelään Torronsuon poikki. Kylässä on ollut kestikievari ainakin 1600-luvun lopulta lähtien vuoteen 1776 asti. Varhaisin Torron kylään viittaava asiakirjamerkintä on vuodelta 1507, ja 1500-luvun alussa Torron kylässä oli ainakin kaksi taloa. Vuoden 1539 maakirjaan Torrolta on merkitty jo kuusi isäntää. Talot jakaantuivat ja lisääntyivät niin, että vuoden 1600 varallisuusveroluetteloon Torrolta on merkitty kymmenen taloa. (Alanen 2004:125–126.)
Torron kylätontti on edelleen suurimmaksi osaksi rakennettu, mutta tontin pohjoislaidalla on rakentamattomia alueita. Kurun ja Nikulan talojen välissä on myös tällä hetkellä rakentamatonta tonttimaata. Paikalla on viime vuosisadalla sijainnut talo ja riihi; toisen rakennuksen kivijalka on edelleen näkyvissä. Kanta-Hämeen perinnemaisemaselvityksessä mainitaan kylätontin eteläpuolella olevalla, peltojen ympäröimällä pienellä kumpareella kasvavan pölkkyruohoa (Talvia 2000:123).

Kankaisten rustholli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuivajärven ja Pyhäjärven väliselle kannakselle, Kankaistenharjun eteläosaan on Kuninkaan kartastoon merkitty Kankaisten rustholli (=ratsutila) ja siitä hieman pohjoiseen torppa. Kankaisten ratsutilan omisti 1600-luvun lopulla ratsumestari G.F. Kuhlmann, jonka hallussa oli myös Saaren kartano. Kuhlmannin kuoltua hänen leskensä peri molemmat tilat. Isonvihan aikaan venäläiset sotilaat oleilivat v. 1713?1721 vuosikausia Saaren kartanossa, jolloin Kankaisten kartano hävitettiin ja poltettiin ainakin osittain. Kankaisten rustholli yhdistettiin Saaren kartanoon tiettävästi 1793, ja perimätiedon mukaan Kankaisten nykyinen päärakennus on Saaren kartanon vanha 1700-luvun alussa rakennettu päärakennus. Kartano on siirretty nykyiselle paikalleen ilmeisesti 1800-luvun alussa. 1880-luvun Senaatinkartassa on vanhan ratsutilan rakennuksia jäljellä vielä kaksi. (Köykkä 2005:13; Ojanen 1992:197.)
Kankaisten rusthollin vanha paikka on nykyisin ainakin osittain hevoslaitumena, ja se on huomioitu perinnebiotooppina Tammelan Mustialan – Portaan – Kaukolanharjun valtakunnallisesti arvokkaan maisema-alueen ”Luonnon monimuotoisuuden yleissuunnitelmassa” v. 2004. Kartanon alueella kasvaa runsaasti mm. tummatulikukkaa. (Hirvonen 2004:27.) Hevoslaitumen pohjoispuolella, n. 300 m kartanosta kaakkoon on kaksi muinaismuistolain suojelemaa röykkiöaluetta (Tammela Kankainen, Mjrekino 834 01 0007), joita on tutkittu myös arkeologisin kaivauksin. Osa röykkiöistä on määritelty viljelyröykkiöiksi, osa kiukaiksi ja osa mahdollisiksi rakennusten jäännöksiksi. Kohteeseen liittyvät ajoittavat löydöt ja radiohiiliajoitukset kattavat laajan ajanjakson nuoremmalta rautakaudelta 1600-luvulle jKr.
Jo aikaisemmin määritellyn em. muinaisjäännösalueen eteläpuolella, Kankaisten rusthollin vanhalla paikalla on myös useita kymmeniä erilaisia kivilatomuksia hevoshaassa ja sen eteläpuolella olevassa, sokerijuurikaspeltoon rajoittuvassa pienessä metsäsaarekkeessa. Osa näistä on selvästi nuoria peltoraunioita, mutta joukossa on todennäköisesti myös rustholliin kuuluneiden rakennusten jäännöksiä ja mahdollisesti jopa tätä vanhemman asutuksen jälkiä.
Hevoshaasta on löytynyt metallinilmaisimella ratsastajatulusraudan osia KM 39487 ja 40808.

Mustialan krouvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tammelan kirkonkylästä Mustialan kartanoon johtavan tien varrelle, Kaukjärven ja Mustialanlammin välisen salmen ylittävän sillan luoteispuolelle on Kuninkaan kartastoon merkitty kestikievari (Mustiala krog). Kestikievarin paikalla on nykyisin rakentamaton nurmikenttä, joka rajautuu tiehen, vesistöön sekä metsää kasvavaan korkeaan mäkeen. Alueelle on mahdollisesti tuotu multaa nurmikkoa varten. Nurmikentän rannan puoleisessa osassa on matala kumpu, jonka päällä kasvaa muutamia vanhoja lehtipuita. Kummun alueelle tehdyissä koepistoissa havaittiin runsaasti tiilimurskaa.

Venäjä (Venäiä/Ryssböle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Venäjän kylän vanha tonttimaa on sijainnut Koijoen mutkan molemmin puolin, joen rantaan ulottuvan Venäjänharjun eteläisessä reunassa. Venäjän kartanon nykyinen päärakennus sijaitsee paikalla edelleen. Venäjän kylän varhaisimmat vaiheet ovat epäselviä, mutta on mahdollista, että se olisi jo keskiajalla perustettu Loimaan Niinijoensuun Ryssän talon uudiskylä. (Alanen 2004:77–79; Suvanto 1973:314.)
Kylä on ollut läänitettynä jo 1500-luvun alussa, ja sen omisti 1520-luvulla Eerik Sluk, joka omisti samoihin aikoihin myös Sääksmäen Jutikkalan. Lähtiessään v. 1526 maanpakoon majesteettirikoksesta tuomittuna Eerik ehti myymään maidensa Ryssböle -nimisen osan laamanni Knut Eerikinpojalle. Tämä luovutti Ryssbölen v. 1532 pojalleen Jöns Knutsonille, joka oli silloinen Sääksmäen kihlakunnantuomari. Knutson joutui antamaan kaksi Ryssbölessä sijainnutta lampuotitaloa Kustaa Vaasalle, ja talot läänitettiin Jöran Kryddnärille, mutta läänitys purkautui, ja v. 1556 alkaen läänittämättömät talot on merkitty kymmennysluetteloon. Vuonna 1556 nämä kaksi taloa luettiin vielä Humppilan kylään, mutta seuraavana v. 1557 Venäiä on merkitty omaksi kyläkseen. (Alanen 2004:77–78; Suvanto 1995:49.)
Vuosina 1577–1587 on Venäjän kylästä luettu kaksi lampuotia Vuolteen kartanon Hartvik Henricksonin läänityksiin. 1600-luvun alussa kylässä oli vielä neljä lampuotia, jotka kuuluivat Nuutajärven kartanon alaisuuteen. Vuoden 1702 maakirjan mukaan kylässä oli tuolloin neljä taloa. (Alanen 2004:79.)
Vuoden 1693 kartan perusteella määritetty Venäjän kylän kylätontti on nykyisin suurimmaksi osaksi savipeltoa. Joen eteläpuolella oleva pelto oli kynnetty, joten se pintapoimittiin vuoden 2005 inventoinnin yhteydessä. Pellossa havaittiin tiilimurskaa ja palanutta savea, eläinten luita sekä huonokuntoinen punasavikeramiikan fragmentti.
Kylätontin pohjoispuolella harjun joelle avautuvassa etelärinteessä on mäntyä, vadelmaa ja niittykasvillisuutta kasvava rakentamaton alue. Alueen eteläosa on aurattu ja kasvaa nuorta mäntyä. Rinteessä havaittiin mahdollinen kellarikuoppa, jonka halkaisija oli n. 2 m sekä uuninraunio, jonka halkaisija oli n. 5 m ja korkeus n. 1,5 m. Palaneiden kivien lisäksi turpeen peittämän raunion päällä oli kellertävämassaisia tiilen kappaleita, jotka vaikuttivat kaakeliuunin tulipesässä käytetyiltä tulenkestäviltä tiililtä, joita on valmistettu mm. ruotsalaisessa Höganäsin keramiikkatehtaassa vuodesta 1825 lähtien.

Koijoki Myllynkulman mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Humppilan kylän koillispuolella Koijoessa on Kuninkaan kartastoon merkitty myllynpaikka. Vanha mylly on sijainnut Myllynkulman uudemmista myllyrakenteista noin 300 m alajuoksulle päin. Tiheän lehtimetsän ja pensaikon keskellä joen kaakkoisrannalla on ilmeisesti usean eri–ikäisen myllyn jäännöksiä. Kivetty juoksutusuoma on pituudeltaan useita kymmeniä metrejä, ja sen koillispäässä on laskuportin jäännöksiä. Paikalla on myös muita sortuneita kivi- ja betonirakenteita. Myllynkivet on siirretty rannassa olevien myllyrakenteiden kaakkoispuolella olevan talon pihamaalle.

Salonniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Salonniemi sijaitsee Retulansaaren länsirannalla. Paikka on moreenikumpare jonka alueelta on kartoitettu 546 kiven- ja maansekaista röykkiötä.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 1,5 - 3 m ja korkeutta niillä on 0,3 - 0,6 m. Niistä noin puolella on silmäkivi ja neljä niistä on kiven- ja maasekaisia, loput ovat kivisiä.
Vuonna 2005 paikalle kaivettiin kolme koekuoppaa, joista yhdestä löydettiin naarmupintaisia saviastianpaloja, palanutta savea sekä palamatonta luuta.
Radiohiiliajoitukset kertovat toiminnasta keskiajan lopulla ja 1600-luvulla.

Heipakka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Matkun kylän ja Matkun aseman länsipuolella, Koijoen pohjoisrannalla olevan Heipakka-nimisen mäen lounaaseen suuntautuvalla tasanteella joesta noin 50 m pohjoiseen ja Saarelan talosta 800 m kaakkoon. Lähin rakennus on kesämökki aivan asuinpaikkatasanteen alapuolella, jokitörmällä.
Asuinpaikka on noin neljä metriä korkean kalliotörmän päällä olevalla tasanteella, jota rajaa lännessä kivilohkareikko ja pohjoisessa Heipakan mäeksi nouseva kallio. Tasanteen koko on noin 25 x 15 metriä. Paikalle tehdyistä kahdesta koekuopasta löydettiin kvartsia ja palanutta luuta.

Korkeaniemi (1000005572) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kolmen kunnan: Forssan, Jokioisten ja Humppilan rajalla, Matkun kylän eteläpuolella ja Koijoen pohjois-/itärannalla, Korkeaniemen talosta 150 m etelään pellolla.
Joenrannalla olevalta kummulta on aiemmin löytynyt taltan teräkatkelma (KM 10147:3) ja läheltä hukkaan joutunut soikea tuluskivi. Koijoen rannalla pellot ovat savisia. Taltan löytöpaikaksi mainitun kummun kaakkoispuolella kulkevan peltotien tuntumasta on löytynyt muutamia kvartseja. Kummun eteläpuolelta, noin 50 x 25 m kokoiselta alueelta on vuorostaan runsaasti kvartseja läheltä joen rantaa.
Toinen, erillinen löytökeskittymä on hieman ylempänä pellolla 90 m itäkaakkoon paikassa, jossa on pieni etelään suuntautuva peltoniemeke. Tämä löytöalue on kooltaan noin 40 x 20 m. Asuinpaikka näyttää sijaitsevan kokonaan pellolla, ja sen kokolaajuudeksi on arvioitavissa noin 200 x 50 m.

Mikkola (1000005573) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Matkun kylän lounaispuolella, noin 120 m Koijoen rannasta pohjoiseen ja 400 m Mikkolan talosta eteläkaakkoon.
Paikalla on pieni peltojen keskellä oleva metsä- ja kalliokumpare, jonka Matkulta Sironkulmalle johtava Mikkolantie halkaisee jättäen korkeat maaleikkaukset näkyviin. Tien länsipuolisesta leikkauksesta on löytynyt kvartsi-iskos ja samalle puolelle, tienpenkasta kolmen metrin päähän tehdystä koekuopasta, multamaisen tomuisen hiekan seasta, kvartsikaapimen katkelma. Asuinpaikka on tuskin kovin laaja, sillä tie on leikattu syvästi kumpareeseen, ja tien itäpuolelta on otettu maata jonkin verran. Länsipuolella kallioinen kumpare jatkuu joitakin kymmeniä metrejä. Siellä on hiekkaisia tasanteita, joille tehdyistä koekuopista ei kuitenkaan ole löytynyt mitään. Myöskään tien itäpuolella olevan raunioituneen kellarin luona olevalta tasanteelta ei löytynyt mitään. Asuinpaikka on rajattu tien länsipuoliselle kumpareelle noin 50 x 30 m kokoiseksi alueeksi.

Kalsunkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kalsussa lähellä Jokioisten ja Forssan välistä rajaa, Jänhijokeen laskevan Peräjoen länsirannalla, Kalsunkosken alapuolella olevalla pellolla, Lassilan talon koillispuolella, vastapäätä Kalsun kartanoa.
Talon pohjoispuolitse kulkevan tien pohjoispuoliselta pellolta on löytynyt sieltä täältä kvartseja korkealta törmältä noin 180 m pitkältä ja 20 - 30 m leveältä vyöhykkeeltä. Pellon maaperä on lähinnä hiesua. Osa kvartseista on hieman epämääräisiä, mutta joukossa on muutama selvähkö iskos. Asuinpaikan puolesta puhuu lisäksi sijainti joen rannalla sellaisessa kohdassa, johon muodostuu eläimistöä houkutteleva kosteikko, luhta. Vastaavassa paikassa asuinpaikkoja on mm. Jokioisten Vaulammilla.

Lamminmäki 1 (1000005576) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Forssan keskustasta luoteesen olevan Lamminmäen harjun etelärinteellä, Loimijoen pohjoisrannalla. Vastapäätä asuinpaikkaa joen etelärannalla ja Porin valtatien varrella on Autokeidas.
Harjun pohjoispuolella on pieni Mäkilammi, jossa on uimaranta. Sen eteläpuolella on itään ja etelään suuntautuvat laskettelurinteet. Mäen kaakkoisosassa on iso hiekkakuoppa, jonne johtaa tie idästä, Inkin teollisuusalueen ja peltojen kautta. Lamminmäki 1 -asuinpaikka sijaitsee aivan hiekkakuopan ja sitä kiertävän tien eteläpuolella olevilla tasanteilla Loimijoen soistuneen rannan yläpuolella. Maasto on lehtomaista sekametsää. Hiekakkuopasta huolimatta asuinpaikka on ilmeisesti täysin ehjä.
Asuinpaikkalöytöjä on kahdelta muinaiselta rantatasanteelta, joiden välillä on noin kahden metrin korkeusero. Koekuopista löydettiin kvartsia ja palanutta luuta. Asuinpaikan laajuudeksi voidaan arvioida noin 75 x 45 m kokoinen alue.

Lamminmäki 2 (1000005577) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Forssan keskustasta luoteeseen olevan Lamminmäen harjun etelärinteellä, Loimijoen pohjoisrannalla.
Harjun pohjoispuolella on pieni Mäkilammi, jossa on uimaranta. Sen eteläpuolella on itään ja etelään suuntautuvat laskettelurinteet. Mäen kaakkoisosassa on iso hiekkakuoppa, jonne johtaa tie idästä, Inkin teollisuusalueen ja peltojen kautta. Lamminmäki 2 -asuinpaikka sijaitsee hiekkakuopan länsipuolella, koivutaimikkoa kasvavan alueen, ilmeisesti vanhan hiekkakuopan eteläpuolella. Vanha hiekkakuoppa ei näy enää nykykartoilla. Löytöjä saatiin vanhan hiekkakuopan eteläpuolella säästyneelle metsäkaistaleelle tehdystä koekuopasta sekä tuulenkaadosta 2,5 metriä koekuopasta koilliseen. Asuinpaikan laajuus on ehkä vain 5 x 25 m, mutta se lienee suurimmalta osaltaan ehjä.

Lamminmäki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Forssan keskustasta luoteeseen olevan Lamminmäen harjun etelärinteellä, Loimijoen pohjoisrannalla. Harjun pohjoispuolella on pieni Mäkilammi, jossa on uimaranta. Sen eteläpuolella on itään ja etelään suuntautuvat laskettelurinteet. Mäen kaakkoisosassa on iso hiekkakuoppa, jonne johtaa tie idästä, Inkin teollisuusalueen ja peltojen kautta.
Asuinpaikka sijaitsee hiekkakuopan länsipuolella, välittömästi asuinpaikan Lamminmäki 2 länsipuolella, mutta syvän rotkon toisella puolella. Rotkon päällä on hyvin selkeä tasanne, jolle tehdyistä koekuopista löytyi kvartsia ja palanutta luuta. Maaperä on paikalla tummanruskeaa, hieman kivistä hiekkaa. Törmä nousee kuusi metriä yli Loimijoen rantasuon pinnan, ja maasto on väljää kuusimetsää. Asuinpaikka on arvioitu topografian perusteella 65 x 25 m kokoiseksi.

Lamminmäki 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Forssan kaupungin keskustasta luoteeseen olevan Lamminmäen harjun etelärinteellä, Loimijoen pohjoisrannalla.
Harjun pohjoispuolella on pieni Mäkilammi, jossa on uimaranta. Sen eteläpuolella on itään ja etelään suuntautuvat laskettelurinteet. Asuinpaikka sijaitsee muista Lamminmäen asuinpaikoista yli puoli kilometriä länteen, Lamminmäen harjun lounaisimmassa kärjessä olevalla tasanteella. Paikalla kasvaa sankahko kuusimetsä. Kahdesta koekuopasta löydettiin kvartsia. Koekuopat tehtiin vain kolmen metrin etäisyydelle toisistaan. Kauemmaksi ympäristöön tehdyistä koekuopissa ei ollut asuinpaikan merkkejä, joten kohde on arvioitu vain 10 x 5 m laajuiseksi.

Salmistonmäki (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Forssan keskustasta kaakkoon olevan Salmistonmäen lounaisrinteellä ja Pyhäjärven länsipuolella. Loimijoen etelärannalla ja pienen Loimalammen suoalueen koillisrannalla on noin 200 x 150 m kokoinen ympäröivältä tasangolta kohoava mäki, joka on suojelualuetta. Mäellä on lintutorni.
Paikalla on kaksi asuinpaikkakohtaa, joista luoteinen on noin 25 x 10 m kokoisella muinaisrantatasanteella kolmisen metriä suon pinnan yläpuolella. Kasvillisuus on mäntyä ja katajaa, tasannetta suojaa kallioinen rinne pohjois- ja itäpuolella. Paikalle tehdyistä kahdesta koekuopasta löytyi saviastian paloja, kvartsia ja palanutta luuta. Keramiikka vaikuttaa pronssikautiselta. Toinen asuinpaikkakohta sijaitsee noin 60 m edellisestä itäkaakkoon rantatörmälle ulottuvan kallion toisella puolella, jossa on aidalla erotettu laidunalue. Alueelle tehdyistä koekuopista löytyi runsaasti kvartsia. Asuinpaikan kokonaislaajuudeksi on arvioitu löytöjen ja topografian perusteella noin 150 x 40 m.

Santanenä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Forssan ja Urjalan rajan tuntumassa Kokkojärven etelärannalla sijaitsevalla itään päin työntyvällä Santanenän niemellä. Niemi on maaperältään hiekkaa ja siellä kasvaa mäntyä. Niemellä on kaksi kesämökkiä, toinen niemen kärjessä ja toinen lähempänä tyveä, niemen pohjoisrannalla. Vain niemen keskellä oleva harjanne on ehjää, harjanteen reunat ovat osin rantavoimien, osin ihmisen toiminnan syövyttämät. Mökkien välissä on harjanteen leveimmällä kohdalla vanha kotitarvehiekkakuoppa.
Asuinpaikalla on havaittu kaksi löytökohtaa, jotka ovat kuitenkin hyvin lähekkäin. Läntisempi löytökohta on lähellä läntisempää mökkiä, ja niemen päällistasanteeseen tehdystä leikkauksesta on löytynyt kvartsia ja palanutta luuta. Lisäksi leikkauksen päälle, tasanteelle tehdyssä koekuopassa oli löytöinä kolme saviastianpalaa. Niistä kaksi lienee massansa perusteella kivikautisia, mutta yksi on luultavasti rautakautinen. Itäinen löytökohta on taas aivan niemen kärjessä olevan mökin tuntumassa. Mökin luoteisnurkalle tehdystä koekuopasta löytyi hyvin tummanruskeasta, mutta karkeasta hiekasta kvartsia ja palanutta luuta. Vierestä, mökkiä varten tehdystä leikkauksesta löytyi lisäksi mahdollinen kivilaji- ja selvä kvartsi-iskos. Asuinpaikan laajuudeksi on arvioitu noin 100 x 40 m kokoinen alue, mutta keväällä 2010 todettiin, että vain niemen keskellä oleva harjanne on ehjää, harjanteen reunat ovat osin rantavoimien, osin ihmisen toiminnan syövyttämät.

Matonenä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Forssan ja Urjalan rajan tuntumassa Kokonjärven etelärannalla, Matonenä-nimisessä koilliseen suuntautuvassa niemekkeessä, Koiviston talosta 70 m koilliseen. Koiviston talo lienee autiona tai kesäasuntona. Sen pihapiiristä välittömästi itään on hiekkakuoppia ennen niittyä, joka on aiemmin ollut peltona. Maasto on sekametsää.
Hiekkakuoppien välissä on vain joitakin metrejä leveä kaistale ehjää maata, johon tehdyistä kahdesta koekuopasta tuli molemmista löytöinä kvartsia, toisesta myös palanutta luuta. Koekuoppien etäisyys toisistaan oli vain kaksi metriä. Kuopista on Kokonjärven rantaan matkaa noin 10 metriä. Ilmeisesti suurin osa kivikautisesta asuinpaikasta on tuhoutunut hiekanotossa eikä hiekkakuoppien reunoiltakaan löytynyt mitään. Jäljellä oleva asuinpaikan laajuus on ehkä 8 x 5 m. Asuinpaikka sijaitsee noin 1,5 m korkean rantatörmän päällä, joka on samankorkuisena nähtävissä muuallakin Kokonjärvellä. Pari metriä tämän vanhan rantatörmän yläpuolella on nähtävissä toinen, luultavasti Ancylusjärven rantatörmä.
Paikalla tehtiin maastokatselmus kesäkuussa 2024, jonka perusteella kohteen aluerajausta korjattiin vastaamaan alueen topografiaa ja aikaisemman inventoinnin (2005) sanallista kuvausta. Asuinpaikka on osittain tuhoutunut hiekanotossa ja paikalla mahdollisesti säilynyt osa sijoittuu kahden suuren hiekkakuopan väliin (ks.rinnevarjoste).

Hako-oja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Forssan ja Jokioisten rajaa Kalsussa, Parkkiaroon johtavan tien eteläpuolella olevalla pellolla, Jänhijokeen laskevan Hako-ojan pohjoisrannalla. Pellot ovat maaperältään hiesusavea.
Nähtävissä on ainakin kaksi rantatörmää, joista alemmalta on löytynyt kaksi kvartsi-iskosta Rintalan talosta 300 m pohjoiseen. Löytöpaikasta 400 m itäkaakkoon, ylemmältä terassilta on löytynyt vielä yksi kvartsi-iskos ja todennäköisesti historiallisen ajan liippa tai hioin. Paikalla on jokseenkin varmasti kivikautinen asuinpaikka tai asuinpaikkoja, joista ylempi on todennäköisesti Ancylusjärven aikainen. Alempi asuinpaikka on saattanut sijaita Kalsun laaksoon keväisin muodostuvan tulvavesialtaan rannalla.

Järvenpää (Jerffuenpä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Järvenpään kylän tontti on sijainnut Kaukjärven länsipään rannalla, pohjoisesta Kaukjärveen laskevan ojan suussa. Kylän asutus on naapurikyliin verrattuna ilmeisesti nuorempaa. Kylä on kuulunut tytärkylänä Linikkalan jakokuntaan, ja se on nimetty sijaintinsa perusteella: osakylä tai talo on ollut Linikkalan maalla ”järven päässä”. (Alanen 2004:111–112.)
Varhaisin maininta Järvenpään kylästä on vuodelta 1506, ja sen perusteella kylässä oli 1500-luvun alussa ainakin yksi talo. Järvenpään kaksi taloa oli Haudankorvan kylän tavoin vuoden 1539 maakirjassa jaettu Tammelan ja Jokioisten neljänneskuntiin. Yhden kylän kantataloista nimi ”Jaska” on mahdollisesti syntynyt jo keskiajalla, sillä vuoden 1539 jälkeen talossa ei ole ollut Jacob nimistä isäntää. (Alanen 2004:112.)
Vuoden 1649 karttaan merkityllä Järvenpään kylän vanhalla kylätontilla sijaitsee edelleen kylän vanhan kantatalon Sipilän nykyisen tilan rakennuksia. Rakentamattomat alueet ovat peltona ja hevoshakana. Rakentamattomilla alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Kalsu (Kalsu) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartastoon Jänhijoen varrelle merkitty Kalsun kylä on ilmeisesti syntynyt vasta 1600-luvun lopulla, ainakaan sitä ei mainita Suomen 1560-luvun asutuksen kyläluettelossa. Suurin osa kylätontista on nykyisin peltona. Kalsun kartanon eteläpuoliselta pellolta löytyi inventoinnin yhteydessä fajanssia, tiiltä ja piilukko.
Ks. myös kohde Kalsun kartanonpelto 1000 00 5584.

Kuusto (Kusto) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuuston kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kaukjärven etelärannalla, Syrjänharjun länsipäässä. Lunttilan kylän tontti sijaitsi puolestaan harjun etelärinteellä. Kuston ja Lunttilan ikäsuhde on epäselvä, mutta etelärinteen asuinpaikka lienee ollut olosuhteiltaan otollisempi. Varhaisin maininta Kuuston kylästä on vuodelta 1506. Luultavasti Kuustossa oli 1500-luvun alussa ainakin kolme taloa. Vuosien 1539 ja 1543 maakirjoissa kylästä on mainittu viisi isäntää. (Alanen 2004: 113–114.)
Kuuston kylätontilla on edelleen kylän vanhojen kantatalojen seuraajien: Lanan, Pirttilän ja Äijälän tilojen rakennuksia. Piha-alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Lunttila (Luntila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lunttilan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kaukjärven eteläpuolella, Syrjänharjun etelärinteellä. Kylä on vielä 1700-luvun lopulla kuulunut samaan jakokuntaan läheisen Kuuston kylän kanssa. Lunttilan vanha rinnakkaisnimi on saattanut olla Sammale. Kuuston ja Lunttilan keskinäinen ikäsuhde on epäselvä, mutta Lunttilan kylän sijainti harjun etelärinteessä vaikuttaa otollisemmalta, ja on siksi ehkä asutettu ensin. Varhaisin maininta Lunttilasta on vuodelta 1506. 1500-luvun alun lähteiden perusteella kylässä on tuolloin ollut ainakin neljä talollista. Vuoden 1539 maakirjaan Lunttilaan on merkitty kolme isäntää. Kylään siirrettiin lisäksi Mustialaan 1550-luvulla rakennetun kuninkaankartanon tieltä kaksi talollista. Autioituminen koetteli Lunttilaa 1600-luvun alussa, mutta sen jälkeen kylään muutti monia uudisviljelijöitä. (Alanen 2004: 117.)
Lunttilan vanha kylätontti sijaitsee Forssan kaupunkikeskuksen itälaidalla. Paikalla on nykyisin Hakalan tilan rakennuksia. Peltoalueet rajaavat edelleen kylätonttia etelästä. Piha-alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Matku (Matku) N (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomen 1560-luvun asutuksen kyläluettelossa mainitaan Sääksmäen kihlakunnan Saarioisten pitäjään kuuluva Matkujärven kylä, jossa oli tuolloin kolme taloa. Matkujärven lounaispuolella sijainneen kylän nimi on ilmeisesti myöhemmin lyhentynyt muotoon Matku. Siitä, ulottuvatko Matkun kylän juuret keskiajalle, ei ole varmuutta.
Matkuun perustettiin kartano sotilasvirkataloksi vuonna 1680. Kartano muodostui Kreivilä –nimisestä tilasta, joka oli aikaisemmin ollut Nuutajärven kartanon omistaneen Beckin suvun saama lahjoitusmaa. Virkatalo lakkautettiin vuonna 1856 ja Matkun kartanon osti hämeenlinnalainen kauppias C. H. Nyström, jonka kuoltua isännäksi tuli kauppaneuvos A. W. Wahren. 1800-luvun lopulla Matkun kartanon mailla asui 32 torpparia. Nykyinen Kreivilän kartano on vuodesta 1954 alkaen toiminut kurssikeskuksena.
Vuoden 1651 kartan perusteella kylän kolme taloa ovat olleet jakaantuneina kahdelle tontille. Kyseisen kartan perusteella määritelty Matkun pohjoisempi kylätontti on sijainnut ilmeisesti kumpareella, jolla on nykyisen Kreivilän päärakennus. Tontin eteläosassa on näkyvissä massiivinen navetan kivijalka, muuten paikka on rakentamaton. Hoidettuja piha-alueita ympäröivät lehti- ja havupuita sekä marjapensaita kasvavat metsäalueet.
Kartanorakennuksen edustalla olevalla nurmikkoalueella havaittiin 20.8.2020 tarkastuskäynnin yhteydessä kivien pintoja, jotka voisivat liittyä vanhempien rakennusten perustuksiin. Asia vaatii kuitenkin lisäselvitystä.
Ks. myös Matku (Matku) S (eteläisempi kylätontti).

Vuoltu (Vuolle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomen 1560-luvun asutuksen kyläluettelossa mainitaan Sääksmäen kihlakunnan Saarioisten pitäjään kuuluva Vuolle, jossa oli tuolloin viisi taloa. On kuitenkin epäselvää onko mainittu kylä juuri Koijoen pohjoisrannalla Vuolteenkosken yhteydessä sijainnut Vuolteen kylätontti. Suomen asutuksen yleisluettelossa (SAY) on Vuollun kylä mainittu muiden Forssan kylien joukossa, mutta kylän taloluvuksi on merkitty nolla vuosiksi 1539–1713. Vuoden 1651 karttaan on Vuollun kylään kuitenkin merkitty yksi talo.
Vuoden 1651 kartan perusteella on vaikea hahmottaa vanhan kylätontin täsmällistä sijaintia. Se on todennäköisimmin sijainnut nykyisen Vuolteenkosken talon alueella. Vuolteenkosken, Anttilan ja Heikkilän talojen mailla on rakennusten jäännöksiä rakentamattomilla, niittynä ja laitumena olevilla alueilla. Nämä havaitut rakenteet ajoittuvat 1900-luvulle, mutta alueella saattaa olla säilyneenä jäännöksiä myös vanhemmasta asutuskerroksesta.

Järviöinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Järviöisten kylä on sijainnut aivan Rengon kunnan pohjoisimmassa kulmassa, Alajärven Järviöistenselkään pistävässä niemessä. Ei ole varmaa ulottuvatko Järviöisten kylän juuret jo keskiajalle. Suomen vuoden 1560 asutuksen kyläluettelon mukaan Järviöisissä oli tuolloin kaksi taloa.
Kuninkaan kartastoon merkityllä (Iärvienkylä) kylänpaikalla sijaitsevat Jaakkolan ja Klemolan talot rakennuksineen. Kylätontti on edelleen peltojen rajaama. Piha-alueilla on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.
Kun syksyllä 2007 paikalla käytiin tutkimassa Klemolan 1700-luvulta peräisin olevan talon kuntoa omistajien pyynnöstä, havaittiin, että sen ympäristössä on historiallisen ajan viljelyyn liittyviä röykkiöitä. Röykkiöt vaikuttavat taloa vanhemmilta, ja niitä havaittiin varmuudella viisi (alakohteet 1 - 5), lisäksi muutama epämääräinen kivikasa lienee röykkiöiden pohjia. Klemolan taloa ympäröi verraten nuori kiviaita (alakohde 6), joka lienee ainakin osittain koottu lähistön kiviröykkiöistä.

Kaloinen Hakonkosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaloisten ja Asemen kylien pohjoispuolella, Renkajoen Nevilänkoskessa on Kuninkaan kartastoon merkitty myllynpaikka. Rengon hallintopitäjän alueella pieniä puromyllyjä oli jo vuonna 1633 kuusi, siis lähes joka kylällä omansa. Kaloisilla tiedetään jo tuolloin toimineen merkittävän virtamyllyn. Vuodelta 1691 olevan tiedon mukaan Kaloisten säteripuustelliksi muutettua tilaa hallinneen everstiluutnantti Karl Brunowin kerrottiin ”omin kustannuksin antaneen pystyttää” Kaloisten Hakonkoskeen myllyn – ilmeisesti siis vanhoille perustuksille. Lisäksi everstiluutnantti ”oli pystyttänyt samaan paikkaan sahamyllyn”.
Sahan toiminta hiipui 1720-luvun lopulla, ja vuonna 1726 paikalta mainitaan vain mylly. Uudenlainen sahalaitos sai privilegionsa vuonna 1780, ja laitoksen verollepano kirjattiin kahta vuotta myöhemmin. Hakonkosken saha paloi perustuksiaan myöten vuonna 1803, mutta uudistettin heti seuraavana vuonna.
Kaloisten Hakonkosken ”öljynkeittämöstä” tai ”öljymyllystä” on mainintoja 1800-luvun lopun väestöluetteloissa. Kyseinen laitos perustettiin Hakonkoskeen vuonna 1873. Toiminta oli sesonkiluontoista, koska raaka-aineena käytettiin pellavansiemeniä. Grönforsin ”öljytehdas” toimi ainakin vielä 1880-luvun lopulla.
Edelleen vuolaana virtaavan kosken itärannalla on noin 1,5 m halkaisijaltaan oleva myllynkivi. Rantavedessä on havaittavissa puurakenteiden jäännöksiä, mm. salvotun hirren pää. Koskessa on mahdollisesti mylly- ja sahalaitosten rakenteisiin kuuluneita lohkottuja kiviä. Vuonna 2020 maakaapelinkaivun valvonnassa todettiin Kaartjoen itäpuolella pienialainen rakenne, kivikuoppa, jossa oli palaneita kiviä ja hiiltä ja nokista maata.

Karjusillanniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liesjärven pohjoisen lahden Soukkajärven pohjoisosassa olevalla kapealla kannaksella. Paikan kautta kulkee tie Portaan kylästä valtatielle 2.
Noin 20 m sillasta itään on löydetty tien pohjoisesta leikkauksesta kaksi kvartsi-iskosta. Tie on tuhonnut asuinpaikan suurimmaksi osaksi, mutta muinaisjäännöstä lienee jäljellä ehjässä kangasmaastossa edellä mainittujen löytöjen ympäristössä. Paikan sijainti ja topografia ovat varsin sopivat kivikautiselle asuinpaikalle.
Kohde tarkastettiin vuoden 2021 inventoinnissa ja sen todettiin olevan muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaisessa tilassa. Tien ja rannan välinen alue tarkastettiin noin 80 metrin matkalta, mutta mitään asuinpaikkaan viittaavaa ei tällä kertaa havaittu.

Venesilta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuivajärven ja Pyhäjärven välisellä kannaksella, Pyhäjärven rannalla olevalla Venesillan leirintäalueella. Alue on mäntyjä kasvavaa hiekkaharjua, jolla on leirintäalueen huoltorakennuksia, leirintämökkejä ja alueen pohjoisosassa on hiekkakuoppa.
Kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löytöjä on sisääntulotien tuntumasta roskakatoksen takaa rantatörmän leikkauksesta ja ylempää harjulta, mökin pihamaalta. Löydöt ovat palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia, mutta sieltä on löytynyt myös piinuolenkärki. Vuoden 2005 inventoinnissa asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin koko leirintäalue edellä mainittujen löytöjen välillä (130 x 30 m kokoinen alue). Vuoden 2010 koekaivaus kuitenkin osoitti, että asuinpaikkaa on jäljellä ylemmällä terassilla (100 m korkeuskäyrän yläpuolella), mutta alempana leirintäalueella se on tuhoutunut.
Vuoden 2012 inventoinnissa paikka tarkastettiin ja sen todettiin olevan ennallaan.

Kukkuramäki (1000005759) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuivajärven ja Pyhäjärven välisellä kannaksella, Pyhäjärven itärannalla olevalla hiekkapellolla, Kukkuramäestä 500 m kaakkoon.
Vuoden 2005 inventoinnissa paikalta löydettiin kvartsia noin 80 x 30 m kokoiselta alueelta. Vuoden 2010 koekaivauksella ja varsinaisella kaivauksella tutkittiin asuinpaikasta vesihuoltohankkeen kohta. Tutkimuksissa todettiin kyntökerroksen tuhonneen asuinpaikasta sen ylimmät osat, mutta kyntökerroksen alapuolella olevan jäljellä koskematonta asuinpaikkaa noin 10 - 40 cm:n paksuudelta. Asuinpaikan parhaiten säilynyt osa sijaitsee 98,6 - 101,5 m korkeudella. Asuinpaikka osoittautui myös laajemmaksi kuin aikaisemmin luultiin.
Vuoden 2012 inventoinnissa asuinpaikka-alueen todettiin olevan ennallaan.

Karjusaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Karjusaaren itärannalla, Lumiaisen saarta vastapäätä Iso-Roineen rannalla, muutaman metrin päässä jyrkänteen reunasta.
Röykkiö on pyöreähkö kivilatomus kivikehällä, joka rakentuu röykkiön reunassa olevan isokokoisen kiven varaan. Röykkin koko on noin 5,3 (N-S) ja 4,2 (E-W) metriä. Röykkiön sisäosa rakentuu pohjois–eteläsuuntaisesta pitkänomaisesta suorakulmiosta kooltaan noin 2,1 (N-S) ja 1,2 (E-W) metriä. Sisärakenne voi kieliä sinne asetetusta haudasta, jonka maa-aines ja muutama röykkiön kivikehän kivi on sortunut aikojen kuluessa. Kysymyksessä on joko lapinraunio-tyyppinen kiviröykkiö, josta keskeltä kivet on nostettu reunoille vallimaisesti tai sitten rakenne on alun perin tehty kehämäiseksi. Kehässä ei havaittu suuaukkoa. Röykkiön ympärillä kasvaa mäntyjä, kuusia, taikinanmarjapensas, katajia ja lehtokuusama.
Vuoden 2019 inventoinnissa tehdyn tarkastuksen perusteella röykkiön kunto oli hyvä. Kohteen sijainti tarkentui 50 metriä länteen Heikkurinen-Montellin (2006) alun perin ilmoittamista koordinaateista.

Myllyaro-Mikkola (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Vanajaveden itärannalla, Lusin kylän pohjoisosassa.
Kooltaan noin 12 ha suuruisella alueella on ainakin 245 sammaloitunutta viljelyröykkiötä sekametsässä sekä myös rakennusten pihapiirissä.
Röykkiöden halkaisijat vaihtelevat kahdesta kymmeneen metriin, korkeus muutamasta kymmmenestä sentistä puoleentoista metriin. Osa röykkiöistä on koottu maakiven ympärille. Paikalla on myös kahdeksan 10 - 25 m pitkää kivivallia ja kaksi rakennuksen perustusta. Muiden historiallisten lähteiden ja vuoden 1702 maakirjakartan mukaan alue on kuulunut keskiaikaisen Lusin kylän kylämäen peltoalueeseen. Paikalta on löydetty myös kivikirves ja tuluskivi.

Vuorentaan vanha koulu (Kivirakenteet)
Historiallinen; 1800-luvun lopussa rakennettu Härkätien tukimuuri sijaitsee nykyisen Härkätien linjauksen länsipuolella, tien välittömässä läheisyydessä. Tukimuuri on pituudeltaan noin 55 metriä ja leveydeltään noin metrin. Korkeutta halkaisijaltaan 0,2-1 metrin suuruisista luonnonkivistä ladotulla muurilla on paikoin jopa puolitoista metriä. Tukimuurin vieressä on vielä havaittavissa Härkätien linjan tienpohjan painaumia. Tukimuurista lähtee 90 asteen kulmassa pieni luonnonkivinen muuri kohti tukimuurin yläpuolella sijaitsevan talon pihamaata. Tämä tukimuuri saattaa olla Härkätiehen liittyvää tukimuuria nuorempi.
Tukimuuriin liittyy asiakirjoja, joiden mukaan se voidaan ajoittaa rakennetuksi 1890-luvulla. Muuri on aikanaan rakennettu tukemaan 1890-luvulla alennetun Härkätien penkerettä. Tietä piti alentaa, sillä talvisin hevoset eivät jaksaneet vetää täysiä tukkikuormia jyrkän mäen ylitse.

Kuralankallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kuralankallio esitetään Vuorentaan ja Hämeenlinnan kaupungin välisen rajan merkkinä Niklas Avenderin vuodelta 1703 olevassa kartassa. Kallion laella on soikea, pituudeltaan 19 cm, leveydeltään 12 cm ja syvyydeltään 3 cm oleva hakkaus. Kallion laelle, tasaiselle kohdalle tehty hakkaus on lounaskoillissuuntainen. Tämä on suunta, jossa myös Avanderin kartalla Vuorentaan ja Hämeenlinnan välinen raja kukee.

Sammonlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sammonlahtea kiertävän Majalahdentien pohjoispuolella, aivan tien vieressä. Rajamerkki on suuri siirtolohkare, jonka kaakkoissivulle on kasattu pienempiä kiviä koillislounaissuuntaiseksi ulokkeeksi. Kiven länsipuolella on kasattuna suurempia kiviä, mutta ne lienee kasattu tien raivauksen yhteydessä. Siirtolohkaretta on porattu ja siinä on nähtävillä kolme kairanjälkeä. Poraus on luultavasti tehty, jotta kiven ohi kulkeva tie voisi kulkea mahdollisimman suoraan. Suuret kivenlohkareet rajakiven länsipuolella voivatkin olla osia rajamerkkikivestä. Sammonlahden länsiranta esitetään Luolajan kylän maiden rajana jo vuodelta 1703 olevassa kartassa.

Matku (Matku) S (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomen 1560-luvun asutuksen kyläluettelossa mainitaan Sääksmäen kihlakunnan Saarioisten pitäjään kuuluva Matkujärven kylä, jossa oli tuolloin kolme taloa. Matkujärven lounaispuolella sijainneen kylän nimi on ilmeisesti myöhemmin lyhentynyt muotoon Matku. Siitä, ulottuvatko Matkun kylän juuret keskiajalle, ei ole varmuutta.
Matkun eteläisempi kylätontti on peltokuvioiden perusteella sijainnut Kreivilän päärakennuksesta noin 500 m länsilounaaseen, peltojen rajaamalla kumpareella. Paikalla on muutamia rakennuksia, mutta rakennusten välissä on saattanut säilyä vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.
Ks. myös Matku (Matku) N (pohjoisempi kyläntontti).

Laikkaansuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat metsässä noin 750 m Vanajavedestä itään, Tenholan Lukkojen ja Laikkaanvuoren väliin luoteesta työntyvän Laikkaansuon itälaidan läheisyydessä.
Röykkiöt sijaitsevat rivissä noin 30 m matkalla osittain jyrkähkössä rinteessä, osittain sen juurella, lähellä tilojen välistä rajaa. Pohjoisinta röykkiötä lukuun ottamatta kaikki sijaitsevat miltei samassa linjassa. Röykkiöt ovat 2,3 - 6,5 metrin etäisyydellä toisistaan siten, että ensimmäiset neljä röykkiötä (1 - 4) etelästä katsottuna ovat suunnilleen samalla korkeudella rinteen juuressa, viides hieman korkeammalla loivassa rinteessä ja kuudes selvästi muita korkeammalla melko jyrkässä rinteessä.
Röykkiöt ovat osittain hyvin säilyneitä ja sammalpeittoisia, osittain niistä on kiviä poissa paikoiltaan vieressä kulkevan polun tai penkomisen vuoksi. Muodoltaan ne ovat lähinnä pyöreitä tai suorakaiteen mallisia ja 20 - 50 cm korkuisia. Eteläisin röykkiö (1) on suorakaiteen muotoinen ja kooltaan 160 x 200 cm sekä korkeudeltaan noin 20 cm.
Kivet röykkiöissä eivät ole erityisen suuria ja ne ovat melko löyhässä. Röykkiöt ovat selvästi ihmisen tekemiä ja ne liittyvät luultavasti viljelyhistoriaan (kaskiröykkiöt) tai läheiseen rajalinjaan (rajamerkit).
Maanomistajan kertoman mukaan lähistöltä on sittemmin paljastunut lisää röykkiöitä.

Savijärven tervatehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Savijärven tervatehtaan paikka sijaitsee Evon retkeilyalueella Metsähallituksen maalla Savijärvestä Rahtijärveen laskevan puron länsirannalla. Tehtaan toiminta alkoi vuonna 1864. Toiminnan lakkaamisen ajankohtaa ei tiedetä, mutta laitetyypit ovat vanhentuneet 1890-luvulla. Paikalla on lohkotuista harmaakivistä kylmämuurattu kaksiosainen retorttiuuni, jonka koko on noin 3,1 x 5,5 m ja korkeus 1,6 m. Uunin päällä on edelleen yksi rautainen, vantein vahvistettu keittopata. Uunin päällä kasvaa puita, joiden juuret ovat irrottaneet uunista jonkin verran kiviä. Noin kolme metriä retorttiuunin eteläpuolella on suuri maatunut hiilikasa. Retorttiuunin pohjoispuolella on tiilistä muuratun pyöreän tervauunin pohja, jonka halkaisija on noin 6 m. Uunin joen puoleisella reunalla on valli, jossa on runsaasti irtotiiliä. Tervauunin ja puron välissä on rannassa neliömäinen, kivistä tehty mahdollinen rakenne. Purossa on puisen uittorännin maatuneita jäännöksiä. Betoninen pato tervatehtaan pohjoispuolella on moderni.

Potaskanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuusikkoisella mäellä on kymmenkunta silmäkiven ympärille koottua röykkiötä. Osa niistä on suuria ja huolellisesti ladottuja, osa epämääräisempiä. Alueen etelälaidalle on koottu kiviä vallimaiseksi muodostelmaksi. Kyseessä ovat kaskirauniot. Paikannimestä päätellen paikkaan on saattanut liittyä myös potaskanvalmistusta.

Kartanonkylä (Kartano) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartanon kylän vanha tonttimaa on sijainnut Loimijoen pohjoisrannalla, etelään jokea kohden viettävässä rinteessä, nykyisen Ypäjän Hevosopiston mailla. Kartanon kylä on kuulunut samaan, vasta 1700-luvulla lopullisesti hajonneeseen jakokuntaan joen etelärannalla sijainneen Levän kylän kanssa. Vanhin asutus on ilmeisesti ollut juuri Kartanon kylän tontilla, josta käsin olisi asutettu Levän tonttialue. (Alanen 2004:33.)
Ensimmäiset maininnat kylännimestä ovat v. 1508–1516, jolloin oleff laurisson kartano on ollut Loimon hallintopitäjän käräjillä lautamiehenä. 1500-luvun alussa Kartanonkylästä tunnetaan asiakirjalähteistä kolme isäntää. Vuosien 1539 ja 1543 maakirjaan Kartanon kylään on merkitty kaikkiaan viisi isäntää, joista kuitenkin yksi on asunut myöhemmässä Vilon/Vilolan ja toinen Somiskan kylässä. (Alanen 2004:34.)
Kartanon kylä kuului Jokioisten kartanon alaisuuteen, ja 1600-luvulla on Kartanon kylään mahdollisesti siirretty isäntiä niistä kylistä, joiden alueelle Jokioisten kartanon rakennukset rakennettiin. Kylään perustettiin jo 1800-luvulla hevosjalostuslaitos, minkä vuoksi vanhat talot ja talonnimet ovat hävinneet. (Alanen 2004:34.)
Vuoden 1709 kartan perusteella rajatun kylätontin luoteisosa on edelleen rakentamattomana ja v. 2006 käytössä hevoslaitumena. Laidunalueella on näkyvissä useita kiviä, jotka saattavat kuulua vanhan kylätontin rakenteisiin

Levä (Leffe/Läfva) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Levän kylän kantatalot ovat sijainneet Loimijoen eteläpuolella, peltojen ympäröimällä kumpareella, Kartanon kylää vastapäätä. Levä ja Kartano ovat alkujaan muodostaneet kantakylän, joka on jakaantunut jo keskiajalla osakyliksi, mutta hajonnut lopullisesti vasta 1700-luvulla. Ensimmäinen maininta kylännimestä on v. 1506, jolloin yksi kylän neljän kantatalon isännistä oli thomas lutw leffe. (Alanen 2004:28–29.)
V. 1709 karttaan merkityllä Levän kylätontilla sijaitsevat edelleen kylän vanhojen kantatalojen seuraajien Hossin, Rassin ja Kylä-Tuomolan talot ulkorakennuksineen. Tontti on edelleen peltojen ympäröimä, ja rakennuskanta on suurelta osin peräisin viime vuosisadan alusta. Pihoilla ja rakennusten välissä olevilla melko laajoilla rakentamattomilla alueilla on saattanut säilyä nykyistä vanhempien asutusvaiheiden jäännöksiä

Palikkala/Lava (Pallikka/Laffua) Kotomäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Palikkalan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Loimijoen etelärannalla, aivan Jokioisten Vaulammin jakokunnan tilusten tuntumassa, niiden länsipuolella. Palikkala muodosti 1700-luvun alussa oman jakokunnan, mutta kylä on aiemmin saattanut muodostaa suuremman jakokunnan Varsanojan, Kartanon, Somiskan ja Levän kylien kanssa. (Alanen 2004: 40.)
Kylännimi oli vielä 1500-luvun alussa vakiintumaton. Siitä käytettiin vaihtelevasti nimiä Lava ja Palikkala. Vähitellen nimi Lava väistyi. Varhaisin maininta kylännimestä on vuodelta 1507 käräjäpöytäkirjassa, johon on merkitty sigwrd laffuas. Vuodelta 1509 on ilmeisesti samaa henkilöä tarkoittava merkintä sigfred henricsson palika i laffua. Kyseinen mies on ollut kylän ainoa isäntä 1500-luvun alussa. Vuosien 1539 ja 1543 maakirjoissa on mainittu kaksi isäntää ja vuonna 1703 Palikkalassa on ollut neljä taloa. (Alanen 2004:40–41.)
Vuoden 1710 karttaan merkityllä kylätontilla on edelleen kylän vanhan kantatalon seuraajan, Äijälän tilan rakennuksia. Tontilla on pienialaisia rakentamattomia kohtia. Äijälän talon luoteispuolella on niin ikään vanhan kantatalon seuraaja, Heikkilä rakennuksineen. Nykyisen Heikkilän talon paikalla näyttäisi 1700-luvun alussa olleen peltoa. Vuoden 1710 kartassa kylän taloja on sijainnut myös joen länsipuolella olevalla kallioalueella eli mitä ilmeisimmin nykyiseen peruskarttaan Kotomäki -nimiseksi merkityllä kalliokohoumalla, Äijälän ja Heikkilän talojen luoteispuolella.
Kotomäen kaakkoisosassa on noin 4 m x 5 m kokoisen kylmämuuratun kellarin raunio. Kellarin suuaukko on pohjoiseen päin. Kellarin eteläpuolella ylärinteessä on kylmämuurattua kiviaitaa, joka rajaa mäen kaakkoisosan laella tasaista/tasattua aluetta. Tämän alueen eteläpuolella on 1930 – 50-luvuilla rakennettu pieni puutalo. Kohouman laella ja rinteillä kasvaa sekametsän lisäksi vadelmaa, ruusupensaita ja omenapuita.
Vuonna 2020 kohteella suoritettiin koekaivaus rakennushankkeen vuoksi. Paikalta löydettiin suuri määrä savitiivistettä, palanutta savea sekä kulttuurikerrosta, joka löytöjen perusteella ajoittuu 1600-1700-luvuille. Vuoden 2022 kaivauksissa todettiin alueelta todennäköisesti pajan sija, joka hiilinäytteiden perusteella ajoittui 1400-1500-luvuille jKr.
Ks. myös Palikkala/Lava (Pallikka/Laffua) Äijälä 1000 00 6419

Perttula (Bertula) SW (Asuinpaikat)
Historiallinen; Perttulan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Perttulan kappelin länsipuolella Loimijoen pohjoisrannalla, Mannisten kylää vastapäätä. Kylän nimi viittaa kylässä olleeseen kappelikirkkoon, joka oli pyhitetty Pyhälle Perttilille, Sankt Bertilille eli Bartolomeukselle. Bartolomeus-pyhimyksen nimen kansanomainen muoto on Perttu. Vuoden 1539 maakirjaan on Perttulasta merkitty neljä isäntää. Vuonna 1703 kylässä oli jo kahdeksan taloa. (Alanen 2004:24–25.)
Varhaisin maininta Perttulan kylän nimestä on v. 1506, jolloin oleff nielisson bertula on ollut lautamiehenä. Todennäköisimmin kylän nimi on syntynyt viimeistään 1400-luvulla, mutta koska kylässä on ollut asutusta jo ennen kirkon rakentamista, on kylällä mahdollisesti aikaisemmin ollut jokin toinen nimi. On myös mahdollista, että Perttula ja Loimijoen etelärannalla sijainnut Mannisten kylä ovat alkujaan kuuluneet samaan kylään, joka on viimeistään 1400-luvun alussa jakaantunut kahdeksi osakyläksi, jotka on nimetty tuolloisten isäntien tai keskeisimpien talojen mukaan. (Alanen 2004:25.)
Perttulan kylä on ollut ainakin osittain autiona 1900-luvulla ennen uuden omakotitaloalueen rakentamista paikalle 1990-luvulla. Näkyvissä on ollut vanhan kylän jäännöksiä mm. kivijalkoja ja uuninraunioita. Uudisrakentaminen on tuhonnut suuren osan kylätontista, mutta talojen ja piha-alueiden välissä on vielä toistaiseksi rakentamattomia alueita, joilla on mitä suurimmalla todennäköisyydellä säilynyt myös vanhaan kylään liittyviä kerroksia ja rakenteita. Vuoden 2009 koekaivaus liittyi Ypäjän Pappilanmäki-Rauhalan asemakaava-alueen muutokseen, eikä paikalta löytynyt mitään varmasti keskiaikaan ajoittuvia löytöjä tai rakenteita.
Ks. myös Perttula (Bertula) NE 981 01 0012.

Varsanoja (Warsanoia) W (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1710 kartan perusteella Varsanojan kylä on sijainnut kahdella tontilla, Loimijokeen pohjoisesta laskevan pienen Varsanojan länsi- ja itärannalla, Kartanon ja Vilolan kylistä n. 1,5 km koilliseen. Varhaisin maininta kylän nimestä on v. 1506, jolloin mattis person warsanoia tuomittiin miestaposta. Vuoden 1539 maakirjaan Varsanojalta on merkitty viisi isäntää, ja 1700-luvun alussa kylässä oli kuusi taloa. (Alanen 2004:38.)
Varsanojan kylän vanhoista kantataloista on jäljellä ainoastaan Hokka, joka tosin on siirtynyt n. 200 m vanhalta kylätontilta koilliseen, Sikomäen kupeeseen. Kylätontilla sijaitsevat nykyisin Peltoniemen, Aholan, Ala-Kartanon ja Tammiston talot ulkorakennuksineen; osin tontti on peltona. Talojen välissä ja pihoilla on rakentamattomia alueita, joilla on saattanut säilyä aikaisempien asutuskerrosten jäännöksiä.
Ks. myös Varsanoja (Warsanoia) Hokka

Isovaha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ypäjän kunnan koilliskulmassa, Ypäjän, Humppilan ja Jokioisten rajojen leikkauskohdassa on peruskarttaankin merkitty suuri maakivi, ”Isovaha”. Kyseessä on mitä ilmeisimmin mahdollisesti jo keskiajalle periytyvä rajamerkki, jonka nimenä joissakin lähteissä mainitaan ”Hahdevaha” (NA Ypäjä, Maija Palperi 1956). Suur-Loimaan hallintopitäjän koillisrajalla sijainnut rajakivi on merkitty myös vuodelta 1741 olevaan Loimaan pitäjänkarttaan. (Laakso 1986:65–66.) Isovaha sijaitsee noin 3,7 km luoteeseen ”Talaskivi” -nimisestä rajakivestä (ks. Perttula Talaskivi), hiekkaisen metsäautotien eteläpuolella kuusimetsässä.

Talaskivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ypäjän kunnan koillisosassa, Ypäjän ja Jokioisten rajalla on peruskarttaankin merkitty suuri maakivi, ”Talaskivi”. Kyseessä on mahdollisesti jo keskiajalle periytyvä rajamerkki. Suur-Loimaan hallintopitäjän koillisrajalla sijainnut rajakivi on merkitty myös vuodelta 1741 olevaan Loimaan pitäjänkarttaan. (Laakso 1986:65–66; NA Ypäjä, Hanna Ropponen 1979.) Sana ”talas” merkitsee mm. puuhun rakennettua karhujen väijyntälavaa (Huuhtanen 1978:15). Talaskivi sijaitsee noin 3,7 km kaakkoon ”Isovaha” -nimisestä rajakivestä (ks. Ypäjänkylä Isovaha 1000 00 6440).
Kohde tarkastettiin vuosien 2011 ja 2013 inventoinneissa. Kyseessä on selkeästi erottuva, pystyseinäinen, tasalakinen, melko säännöllinen kuutiokivi, jonka mitat ovat 5 x 6 metriä sekä korkeus 2,5 metriä. Kivestä ei löydetty mitään merkintöjä. Kiven laki tutkittiin myös sammalen alta. Rajakivi on edelleen käytössä.

Ristimäki (1000006451) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kahtia haljennut kivi sijaitsee Tirmulan ja Oiten kylien välisellä Ristimäen laella. Kiven viereiseltä kalloilta on näköala Kirkkosiltaan, Jahkolaan ja Oiten kylään.
1400-luvun rajatuomioissa mainitaan muutama Halkikivi, Halkiakivi tai Halkoskivi Tirmulan ja Niipalan kylien rajoilla (Lammin pitäjän historia). Kiven sijainti ja ympäristö sekä paikannimi, Ristimäki, viittaavat rajan läheisyyteen. Lemetinmäki, joka sijaitsee noin kilometrin pohjoiseen, mainitaan lähteissä myös rajapaikkana.

Vihtaniemi (1000006561) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven itärannalla, Vihtaniemen talon ympäristössä, metsässä ja pelloilla. Vanhalta äestysalueelta ja ehjästä metsästä löydettiin koekuopista saviastian paloja, kvartsia ja palanutta luuta sekä pintalöytönä paikalleen jätetty kiertäen hangattu hioinlaaka. Alue on lohkareinen mäki, jossa maaperä kuitenkin on hiekkaa, ja se on joskus äestetty tai laikutettu, ja oli tarkastushetkellä jokseenkin heinikkoinen. Aivan vanhalle rantatörmälle tehdystä koekuopasta 1 löytyi hienosta hiekasta muutamia kvartsi-iskoksia. Koekuoppa 2 tehtiin pari metriä ylemmälle terassille, jossa maa oli hieman soraisempaa. Kuopasta löytyi kvartsia ja palanutta luuta. Kumpareen lakitasanteen eteläsivulla olleen ketun tai jäniksen kolon hiekasta löytyi myös kvartseja ja pala orgaanissekoitteista keramiikkaa. Tästä ketunkolosta noin 3 metriä luoteeseen on maassa kiertäen hangattu hioinlaaka. Laaka on harmaata kiveä, kooltaan noin 40 x 60 ja 12 - 13 cm paksu, laaka jätettiin hieman kallelleen vanhaa kantoa vasten. Mäen lakitasanteella on myös pieni kalliopaljastuma, jonka yläpinnalla on noin 1,2 m pitkä kvartsisuoni ja muutama siitä irronnut tai irrotettu kappale turpeen pinnalla. Ainakin pohjoispäästään kvartsisuonta on selvästi käytetty, raotin hieman turvetta täältä ja havaitsin siinä kvartsi-iskoksia ja -kappaleita. Lähellä suonta on syvä ja iso, halkaisijaltaan 5 -metrinen kuoppa, valleineen ainakin 9 metriä, luultavasti historialliselta ajalta. Koekuoppa 3 tehtiin isojen kivien ympäröimälle aukealle edellisistä havainnoista itään. Kuopasta löytyi kvartseja. Tästä edelleen itään kaivettiin koekuoppa 4 ison kivenlohkareen edessä olevalle tasanteelle, jonka edustalla on rannansuuntainen isojen kivien vyöhyke, vanha rantakivikko. Kuopasta löytyi kvartsia ja keramiikkaa. Vihtaniemen talon länsipuolella olevalta pieneltä peltoalueelta löytyi runsaasti kvartsia sekä nuorakeraamisen astian reunapala, maaperä pellolla on hiekkaa. Löytöjä oli sekä pellon ylä- että alaosassa. Vihtaniemen talon pohjoispuolella, tien tai polun itäpuolella olevalta pellolta löytyi pari kvartsi-iskosta. Erillinen löytöpesäkkeensä on vielä talon itäpuolella olevalla, itään suuntautuvalla pellolla. Kaikkiaan asuinpaikka on varsin laaja ja metsäosiltaan myös ehjä.

Rokonkivi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven koillisrannalla, Rokonkivi-nimisen siirtolohkareen länsipuolella olevilla muinaisilla niemillä tai saarilla. Läntisempi saarento on suurempi, osin kallioinen alue, jonka itäosassa kallioiden välissä on lehtomainen tasanne. Täällä laiduntaneet hevoset ovat myllertäneet maan pintaa niin, että avoimilta kohdilta on poimittu runsaasti kvartsia. Saman saarennon länsipäädyn tasanteelle on tehty koekuoppia. Koekuopasta 1 löytyi kostean maan seasta runsaasti kvartsia ja palanutta luuta (koord. p= 6743818, i= 3315005). Koekuopasta 2 saman tasanteen pohjoisreunalta löytyi hiekkamaasta myös kvartsia (koord. p= 6743831, i= 3314991). Tasanne on niittyä, ehkä aikanaan osin viljelyksessä ollutta aluetta. Läntisen saarennon eteläreunalla on kalliossa noin 10 x 4 m kokoinen kaivano, joka on syvyydeltään 2 - 3 m, ilmeinen louhos. Kalliosta on otettu ainakin kvartsia, mutta ehkä myös maasälpää. Louhokselle tulee vanha tie, ja se on varmasti historiallinen. Alueen kalliossa on paljon kvartsisuonia, joita on ilmeisesti käytetty myös esihistoriallisena aikana. Itäisempi, lähempänä Rokonkiveä oleva saarento on paljon pienempi kuin läntinen saarento. Sen laella on vähän kivikkoa, mutta järven puolella on rantatasanne, jolle tehdystä koekuopasta löytyi hiekkamaan seasta muutamia kvartseja (koord. p= 6743814, i= 3315159). Saarennon kasvillisuus on lehtomainen ja maannos sen mukainen. Rokonkiven järvenpuoleisessa seinämässä on kvartsia, joka näyttää siltä, että sitä olisi saatettu hieman louhia. Kaikkiaan Rokonkivi on varsin mielenkiintoinen kivikautinen asuinpaikka, joka on aikanaan ollut ilmeisesti saarena. Asuinpaikka on pääosin ehjä ja todennäköisesti kallioiden kvartsia on käytetty jo esihistoriallisena aikana.

Humalaisen pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven koillisrannalla, Kylä-Tulokkaan talosta noin 600 m kaakkoon, pellolla. Kylä-Tulokkaan talolta johtaa peltotie halki peltojen ja pienen ojan jälkeen maasto kohoaa hieman. Tältä kohoumalta löytyi kvartseja sekä pieni piin palanen. Kumpare on tien pohjoispuolella ja järven vanha törmä on tien eteläpuolella, ja siellä on pieni kaistale ehjää maastoa. Todennäköisesti asuinpaikka jatkuu ehjälle alueelle. Tietä edelleen itään jatkettaessa löytyi kvartsi-iskos tien pohjoispuolen varrelta juuri ennen kohtaa, jossa maasto taas kohoaa matalaksi kumpareeksi. Tämän kumpareen kaakkoissivulta on löytynyt joukko kvartsia. Asuinpaikan kokonaislaajuus on noin 220 x 70 m.

Yrjölän pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven pohjoisrannalla, Murronkulmalle johtavan tien varrella, savisella peltoalueella. Se rajautuu etelässä Sukulantiehen Yrjölän ja Jaakkolan tiloille vievien teiden välissä, pohjoisessa tosin noin 50 metrin päähän Sukulan tiestä. Vuoden 2006 inventoinnissa tarkastettiin ainoastaan tienvarren läheisyydestä, koska osa pelloista oli heinällä. Asuinpaikan arvioitiin olevan laajempi, mutta vuonna 2007 paikalla tehtiin koekaivaus Gasum Oy:n suunnitteleman maakaasuputken linjauksella. Kaasulinjan kohdalla ei kuitenkaan ole jäljellä tuhoutumatonta asuinpaikkakerrosta.

Kulmala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven pohjoisrannan ja Kulmalan talon välisillä peltoaukeilla, ulottuen noin 300 metriä Kulmalan talon eteläpuolelta ja Yrjölän tien risteykseen. Se löytyi vuoden 2006 inventoinnissa, jolloin laajalla alueella Kulmalan talon ympäristössä havaittiin useita löytöalueita (tai erillisiä asuinpaikkoja). Osa pelloista oli kuitenkin tarkastusajankohtana kyntämättä ja havainnot jäivät niiltä osin vajaiksi. Alueelta löydettiin kvartsia ja asuinpaikan laajuudeksi arvioitiin 400 x 230 m.
Vuonna 2007 paikalla tehtiin koekaivaus, koska asuinpaikan uskottiin jäävän Gasum Oy:n suunnitteleman maakaasuputken alle, mutta maakaasuputkilinjan kohdalla alue on kokonaan muokattua peltomaata, eikä siinä havaittu mitään merkkejä asuinpaikasta.

Ranta (1000006581) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven luoteisrannalla osittain metsäsaarekkeessa ja osittain sitä ympäröivillä pelloilla. Asuinpaikan keskiosasta noin 470 m länsilounaaseen on Vahon talo. Se löytyi vuoden 2006 inventoinnissa, jolloin löydettiin kvartseja Vahon talosta 450 m itään olevalta pellolta ja metsästä. Yksi kvartsi on löytynyt lisäksi toiselta pellon kulmalta, varsinaiselta asuinpaikalta 135 m luoteeseen.
Vuonna 2007 paikalla tehtiin koekaivaus, koska asuinpaikan uskottiin jäävän Gasum Oy:n suunnitteleman maakaasuputken alle. Asuinpaikka sijaitsee osittain metsässä, jonka kaivausalueilta tavattiin kuusimetsän podsolimaannos. Siinä oli joitakin nokiläiskiä ja siitä löydettiin kvartsi-iskoksia. Kohteen pelto-osuudella peltomulta oli muokattu noin 30 cm syvyyteen, jonka jälkeen alkoi Ancylusjärven pohjaan sedimentoitunut sinertävä savi. Asuinpaikan mahdolliset rakenteet ovat muokkautuneet peltomultaan ja jäljelle on jäänyt vain löytöjä, jotka ovat peräisin sekoittuneesta maakerroksesta.

Kälkkä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven etelärannalla, Kälkän talosta 180 - 310 m itään olevalla savipellolla. Kyseinen pelto on luoteeseen laskevassa laaksossa, ja kvartsilöytöjä on toisaalta pellon luoteisnurkasta vanhan Talpianjärven rannalta ja toisaalta pellon koillisreunalta ja keskeltä, vanhaa rantatörmää joitakin metrejä ylemmältä tasolta. Vanhan rannan tuntumassa kyntöalue ei ulotu aivan törmälle saakka, joten siinä suunnassa varsinainen löytöalue on ehkä inventoinnissa jäänyt huomaamatta.

Vehkaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivuneen Talpianjärven kaakkoisrannalla, Sannannokan ja Vehkaniemenkärjen välisellä hiesupellolla. Löytöalue, laajuudeltaan noin 35 x 25 m, on ympäristöään hieman korkeampi kumpare pellon pohjoislaidan tuntumassa. Lähellä on Sannannokan kivikautinen asuinpaikka.

Antintalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven pohjoispuolella, kyläharjanteen eteläpuolella, Antintalosta 200 m itäkaakkoon hiesusavipellolla, hyvin loivalla kumpareella pellon reunassa, Perolaan johtavan tien eteläpuolella. Paikalta on kvartseja noin 20 x 20 m kokoiselta alueelta.
Paikan säilyneisyyden ja laajuuden määritteleminen vaatii koekaivauksia / tarkkuusinventoinin.

Perola 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven pohjoispuolella, kyläharjanteen itäpäässä olevan Perolan talon ympärillä. Asuinpaikalla havaittiin kolme löytöaluetta, joista ensimmäinen Perolan talosta 75 m itäkoilliseen. Sieltä löytyi muutama kvartsi-iskos hyvin loivan kumpareen reunalta hiesupellolta. Toinen löytökohta on Perolan talosta 175 m itäkaakkoon ja edellisestä löytökohdasta noin 120 m kaakkoon. Alemmalta pellon kohdalta, kostealta, alavalta pellolta löytyi yksittäinen kvartsi-iskos. Kolmas, runsaslöytöisin alue, sijaitsee Perolan talon etelä- ja kaakkoispuolella, harjanteella olevan talon alapuolella. Pellon reuna kohoaa hieman Sukulan tasangosta, ja löytöjä kerättiin pellon reunasta noin 150 m pituiselta alueelta. Kivikautista asuinpaikkaa voi hyvin olla myös Perolan talouskeskuksen kohdalla.

Perola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven pohjoispuolella, kyläharjanteen itäpäässä olevasta Perolan tilasta noin 300 m itäkoilliseen olevalla pellolla. Siellä on toinen, kyläharjannetta huomattavasti matalampi harjanne, jonka eteläreunalta on löytöjä noin 60 x 20 m alueelta hiesupellolta. Lisäksi yksittäinen kvartsi-iskos löytyi harjanteen pohjoispuolelta, em. löytöalueesta noin 60 m pohjoiseen pellolta. Siellä maaperä on sorakiveä/harjusoraa.

Poutio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivuneiden Talpian- ja Kalliojärvien välisessä laaksossa, Poution peltoalueen länsilaidassa, Syrjälän talosta 510 m itäkaakkoon. Paikalta löytyi kvartsia traktoripolulta ladon vierestä. Maaperä on hiesusavea ja lienee osittain myllääntynyt, mutta paikalla voi olla ehjiäkin kulttuurikerroksia jäljellä, koska suurin osa tästä peltojen keskellä olevasta korkeammasta alueesta ei ainakaan nykyään ole viljelyksessä. Löytöjä havaittiin noin 10 x 5 m alueella.

Knaapi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivuneen Kalliojärven luoteisrannalla, Kalliojärven vanhalle rannalle ulottuvalla savipellolla, Knaapin talosta 140 m itään. Löytöalue on pienen metsäkaistaleen eteläpuolella. Löytöjä on paikalla havaittu noin 20 x 20 m kokoisella alueella. Asuinpaikka saattaa jatkua metsäalueella etelässä ja myös pienellä pohjoisen puolen metsäkaistaleella.

Knaapi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivuneen Kalliojärven luoteisrannalla, Knaapin talosta 300 - 550 m itäkoilliseen olevalla savipellolla, vanhalla järven rannalla. Asuinpaikalla on kolme löytöaluetta omilla peltokumpareilla. Läntisin sijaitsee Knaapin talosta 300 m itäkoilliseen, peltokumpareen länsilaidalla ja kumpareen laella. Täällä löytöjä havaittiin noin 25 x 25 m alueella. Keskimmäinen löytöalue sijaitsee Knaapin talosta 380 m itäkoilliseen, jälleen kumpareen länsilaidalla. Siellä on kvartsilöytöjä noin 15 x 15 m alueella. Itäisin löytöalue sijaitsee Knaapin talosta 520 m itäkoilliseen olevan kumpareen etelä- ja länsilaidalla. Siellä on löytöjä noin 40 x 25 m alueella. Tuosta löytöalueesta itään vanhalla Kalliojärven rannalla on omakotitaloja, joiden pihoille asuinpaikka saattaa hyvinkin jatkua.

Peltola 1 (1000006740) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivuneen Kalliojärven etelärannalla, Peltolan talon pohjoispuolella ja Vähäsuon länsipuolella olevalla hiesupellolla, Peltolan talosta 50 - 125 m pohjoiseen. Pellon halki kulkevan tien itäpuolelta on löytynyt muutamia kvartseja: a) lähes pellon kulmasta, Peltolan talosta 50 m koilliseen ja b) tien reunasta pellolta, Peltolan talosta 110 - 125 m pohjoiseen. Löydöt ovat hiesupellolla aivan turpeisen pellon rajamailla. Kalliojärvi on turpeesta päätellen muinoin ulottunut tänne saakka, ja suo on noussut ylemmäs.

Valkeeniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivuneen Kalliojärven itärannalla, miltei ainoalla järven vanhalla rannalla olevalla metsäalueella, Yrjölän talosta länteen. Alue on sekametsää.
Paikalta on tehty löytöjä kahdesta koekuopasta, jotka sijaitsivat muutama metri vanhan rantatörmän reunasta. Molemmista noin 20 m etäisyydelle toisistaan tehdystä koekuopasta löytyi tummanruskeasta likamaasta saviastianpaloja, kvartsia ja palanutta luuta. Maaperä on muutoin paikalla hietaa, mutta asuinpaikan kohta näyttäisi olevan hietamoreenia. Asuinpaikka oli täysin eheässä ympäristössä vuonna 2006.
Keväällä 2007 tehdyssä metsänhoitotoimenpiteisiin liittyvässä tarkastuksessa paikalta havaittiin lisäksi kaksi kiviröykkiötä. Muinaisella rantatasanteella on ilmeisesti ollut pieni pelto tai niitty, jolta kivet on raivattu. Röykkiöt liittynevät siis historiallisen ajan maankäyttöön, mutta koska lähistöltä on tiedossa myös rautakautisen toiminnan merkkejä, ei röykkiöiden esihistoriallisuutta voi täysin pois sulkea.

Hämeen linna (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hämeen linna sijaitsee Hämeenlinnan kaupungin pohjoisosassa Vanajaveden kapeikon länsirannalla. Alun perin linna rakennettiin järven ja suon väliselle moreeniharjanteelle Turun ja Viipurin maanteiden läheisyyteen. Linna on perustettu 1200-luvun lopulla tai 1300-luvulla. Linnaan kuuluu kolme rakennuskokonaisuutta: keskiaikaiset päälinna ja esilinna, niitä ympäröivä 1770-luvulla rakennettu vallialue ja 1740-1790-luvuilla rakennetut tiilirakennukset. Linna muutettiin vankilaksi 1830-luvulla. Linnan pohjoispuolella sijaitsi mahdollisesti jonkinlainen linnamalmi tai kauppapaikka ja vuosina 1639-1777 Hämeenlinnan kaupunki. Linna restauroitiin 1950-1980-luvuilla, jolloin tehtiin myös arkeologisia tutkimuksia restaurointiin liittyen.
Syksyllä 2014 valvottiin ja dokumentoitiin koekuoppien kaivamista vankilamuseon perustusten vieressä. Kesällä 2016 valvottiin maakaapelikaivannon tekoa. Vankilamuseo sijaitsee muinaisjäännösalueella, vallihaudan sisäpuolella.

Niemäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Kalliojärven kaakkoispuolella olevan Vähäsuon koillisrannalla, Niemäki-nimisen kalliokumpareen lounaispuolella. Mäen alapuolella olevalta pellolta on kerätty kvartsia pellon halki kulkevan ojan molemmin puolin, lähinnä kuitenkin sen pohjoispuolelta, läheltä pellon reunaa. Löytöjä on kerätty noin 60 x 60 m kokoiselta alueelta. Pellossa ei erotu mitään erityistä muinaisrantatörmää, mutta asuinpaikan sijainti kaukana vanhastas Kalliojärven rannasta antaa olettaa järven muinoin ulottuneen tänne asti.
Niemen luoteiskärkeen, matalalle tasanteelle, tehdyssä koekuopassa oli ruskeaa hiekkaa, mutta sieltä ei löytynyt mitään. Kohta on kyllä potentiaalinen kivikautiselle asuinpaikalle. Asuinpaikan pohjoispuolella, kallioisen mäen etelärinteellä on pieniä kvartsisuonia ja kallion edustalle tehdyissä koekuopissa oli lohkoutunutta tai irrotettua kvartsia. Sitä oli myös maan pinnalla kallion edustalla. Vierestä menee tosin traktoriura, joten on mahdollista että kvartsit ovat lohkoutuneet siinä yhteydessä. On kuitenkin mahdollista, että paikalla olisi myös esihistoriallinen kvartsilouhos. Joitakin kvartseja tästä on otettu myös talteen.

Kurjenniemi (1000006757) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruostejärven Kurjenniemen etelätyvessä, suuntautuen länteen, Ruostejärven selälle. Uimarannan vierestä kulkevalta polulta on löydetty kuluneelta maanpinnalta kvartsi-iskos noin kaksi metriä järvenpintaa ylemmätä törmältä. Maasto on kaunista, avointa mäntykangasta, ja maaperä hiekkaa. Löytöpaikan lähelle, polun itäpuolelle tehdystä koekuopasta löytyi lisäksi yksi kvartsi-iskos kostean hiekan seasta. Muista alueelle tehdyistä koepistoista ei löytöjä ole tullut. Varsinaisen uimarannan kohdalle on maan pinnalle tuotu 5-10 cm hiekkaa turpeen päälle, joten asuinpaikan laajuutta on mahdoton arvioida ilman koekuopitusta. Siksi asuinpaikan rajaus on tehty vain löytöpisteiden ympärille.

Iloniemi (1000006758) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee eteläisessä Tammelassa, Kapilon laaksossa, korkean Paitamäen etelärinteellä, välittömästi Iloniemen talon lounaispuolella olevalla savisella pellolla. Paikalla ei ole havaittu selkeää muinaisrantatörmää, mutta itse Iloniemen talo on tasaisella maalla ja varsinainen asuinpaikkatasokin saattaa olla siellä. Kvartsilöydöt on poimittu suppealta alueelta noin 20 m talosta lounaiseen.

Paitamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee eteläisessä Tammelassa, Kapilon laaksossa, korkean Paitamäen koillispuolella olevan peltolaakson yläosassa. Asuinpaikalta on kerätty löytöjä kahdesta kohdasta. Ensimmäinen löytökohta on peltotien vierellä oleva metsikköön rajoittuva pieni peltokaistan pääty, jossa on noin 15 x 15 m kokoisella alueella keskittyneenä runsaasti kvartsia. Pelto on savipeltoa. Löytökohta sijaitsee Verholan talosta 130 m länsilounaaseen. Toinen löytökohta sijaitsee edellisestä 200 m luoteeseen loivasti laskevalla rinteellä, lähellä Paitamäen metsikköä, Verholan talosta 280 m länsiluoteeseen. Täältä on löytynyt pari kvartsi-iskosta.

Hiiliniemenkärki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liesjärven keskivaiheilla, pitkän Hiiliniemen soraharjanteen kaakkoiskärjessä, korkealla niemellä keskellä Liesjärveä. Niemen päässä olevan ison siirtolohkareen rannan puolella on noin kolme metriä järven pinnan yläpuolella tasanne, jolle tehdyistä kahdesta koekuopasta tehtiin hieman löytöjä. Koekuopat tehtiin 5 metrin päähän toisistaan, ja niistä löydettiin palanutta luuta hiekan seasta. Asuinpaikka lienee varsin suppea, rajautuen ehkä vain 20 x 20 m kokoiselle alueelle koekuoppien ympärille.

Hyypiönmaja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liesjärven länsipäässä järven halki juoksevan Kyynäränharjun pohjoisessa tyvessä, harjun länsipuolella, Hyypiönmaja -nimisen Metsähallituksen kämpän itäpuolella, majasta 160 m itään. Maastossa erottuu selvästi Liesjärven vanha rantatörmä. Alue on tiheää kuusimetsää Kyynäränharjun suojassa. Alueelle tehtiin inventoinnissa useita koekuoppia. Koekuoppa 1 tehtiin vanhan pienen hiekkakuopan edustalle, siinä oli hienoa tummanruskeaa hiekkaa ja löytöinä keramiikkaa sekä kvartsia. Koekuoppa 2 tehtiin noin 4 x 2 metriä kokoisen painanteen edustalle, koekuopassa oli runsaasti palaneita kiviä, hiiltä ja nokea - mahdollisesti tulisija. Koekuoppa 3 tehtiin vajaa 10 m koekuopasta 1 itään, siinä oli likamaata ja runsaasti löytöjä: keramiikkaa, kvartsia ja palanutta luuta. Koekuoppa 4 tehtiin vielä idemmäksi ja siinä oli myös likamaata sekä löytöinä kvartsia, keramiikkaa ja palanutta luuta. Yksi keramiikan pala löydettiin myyrän kasaamasta maasta tervahaudan keskeltä, joka sijaitsee koekuopan 1 takana. Hiekkakuopista ja tervahautaan liittyvistä kuopanteista huolimatta Hyypiönmajan asuinpaikka lienee jokseenkin ehjä ja siksi 1. luokan muinaisjäännös. Tiheässä kuusimetsässä tehdyt GPS-mittaukset antavat vain summittaisia tuloksia, joten koekuoppien koordinaatteja ei otettu talteen. Kaikkiaan koekuopat tehtiin noin 40 x 25 m kokoiselle alueelle, asuinpaikka rajautunee idässä harjuun ja jatkunee lännessä ainakin rantaan menevälle polulle saakka eli laajuus on hieman koekuopitettua aluetta suurempi.
Kohde tarkastettiin vuoden 2021 inventoinnissa ja sen todettiin olevan muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukaisessa tilassa. Kuvauksessa mainittu tervahauta paikannettiin ja siitä tehtiin oma muinaisjäännöskohde: Hyypiönmaja 2.

Rauhaniemennokka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannalla olevalla Rauhaniemennokalla, joka on ennen Pyhäjärven laskua ollut saari. Niemennokka on kumparemainen, mäntyä ja kuusia kasvava paikka, jolla on kesäteatteri (kevytrakenteinen lava ja katsomo) sekä joitakin pienempiä huoltorakennuksia. Niemi muodostuu kahdesta kumpareesta, joiden välisessä laaksossa teatteri on. Maaperä on hiekkaa. Läntiselle kumpareelle, jyrkän törmän päälle tehdystä koekuopasta on löytynyt likamaan seasta kvartsia, laaksoon vanhan rantakivikon yläpuolelle tehdystä koekuopasta löytyi hiiliä ja modernia roskaa, ja maannos on tässä selvästi sekoittunut. Itäiselle kumpareelle tehdystä koekuopasta löytyi palanutta luuta ja itäisen kumpareen itäiseen päähän tehdyistä kahdesta koekuopasta löytyi molemmista runsaasti löytöjä (saviastianpaloja, kvartsia, palanutta luuta). Kuopissa oli tummanruskeaa likamaata. Kokonaisuudessaan Rauhaniemennokan asuinpaikka on hyvin säilynyt. Alueelta löytyneet saviastianpalat ovat vanhempaa varhaiskampakeramiikkaa (Ka I:1).

Mansikkaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannalla, Hevoniemen kylän eteläpuolella olevalla leveällä Mansikkaniemellä. Alueella olevan opiston polkujen pinnoilta on kerätty kvartsia noin 80 x 20 m kokoiselta alueelta, aivan muinaisrantatörmän reunalta ja siitä noin 20 m matkalta sisämaahan päin. Maaperä on alueella soransekaista hiekkaa ja maasto mäntyvaltaista sekametsää. Opiston rakennuksista huolimatta asuinpaikka lienee varsin ehjä. Alueelle tehtiin inventoinnin yhteydessä muutamia koekuoppia, joista ei kuitenkaan tullut mitään löytöjä. Maannos on ruskeaa, lehtomaista hiekkaa. Opistolle johtavan tien itäpuolella olevan kummun pohjoisrinteellä on muutama matala kiviröykkiö, halkaisijaltaan 2 - 3 m, lisäksi rinteessä on jonkin verran luontaistakin kivikkoa. Röykkiöistä noin 15 m itään on halkaisijaltaan noin 1,5 m oleva maakivi, jonka ympärille on koottu myös kiviä. Kummulla kasvaa lähinnä kuusia. Kumpareelle tehdyissä koekuopissa ei havaittu mitään erityistä.

Rekola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven kaakkoisrannalla, Rekolan talosta 230 m lounaaseen, Riihivalkamaan kulkevan tien itäpuolella olevalla hiekkaisella peltokumpareella aivan tien vieressä, pienen metsäkaistaleen eteläpuolella. Asuinpaikkakohta nousee vain metrin itäpuolisesta peltolakeudesta, ja se suuntautuu selvästi Pyhäjärvestä poispäin, kohti itäistä peltoaluetta. Korkeutensa ja topografiansa perusteella on varsin mahdollista, että kyseessä on merenrantavaiheasuinpaikka Ancylus-järven ajalta. Kvartsia on kerätty noin 30 x 20 m kokoiselta alueelta. Lisäksi yksittäinen kvartsi-iskos ja mm. tuluspiitä on löytynyt vanhalta Pyhäjärven rannalta noin 150 metriä luoteeseen savipellolta.

Yrjölä (1000006765) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven itärannalla, Kaukolan kylän Yrjölän talosta noin 400 m pohjoiseen, hiekkaisella rantapellolla. Kvartsilöytöjä on kerätty noin 75 x 25 m alueelta, läheltä Pyhäjärven vanhaa rantaa. Vanha ranta ei kuitenkaan tällä kohdin hahmotu niin selvästi kuin joissakin muualla Pyhäjärvellä. Pelto ei ulotu aivan vanhaan rantaan asti, vaan välissä on noin viisi metriä leveä vyöhyke. Paikalta löytyi myös pieni kupariraha, joka otettiin talteen. Asuinpaikasta 150 m luoteeseen löytyi vielä yksi kvartsi-iskos rantatörmässä olevan pienen hiekkakuopan leikkauksesta. Kuopan alapuolella kulkee tie. Törmän päälle tehtiin useita tuloksettomia koekuoppia. Vuonna 2014 löytyi yksi kvartsi-iskos (KM 40326) pintalöytönä alueen pohjoispäästä.

Iso Riihenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven Saarensalmen itärannalla olevalla harjulla. Asuinpaikka on harjussa olevassa "keskeytyksessä", jossa korkea harju välillä putoaa alas laaksoksi noustakseen taas ylös vähän pohjoisempana. Tässä on tasanne, kooltaan vain noin 15 x 15 metriä. Tasanteelle tehdyistä kahdesta koekuopasta löytyi kvartsia tummanruskean, soransekaisen hiekan seasta. Tasanne on lähes aukea, sillä kasvaa vain muutama puu ja harju nousee tasanteen eteläpuolella korkeuksiin, pohjoispuolella on noin kolmen metrin pudotus alas laaksoon. Itse tasanne on noin neljä metriä yli Pyhäjärven nykypinnan. Asuinpaikka on täysin ehjä.

Palomäki N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven Saarensalmen itärannalla, Palomäen pohjoispuolella, kohdassa, jossa etelästä ja pohjoisesta tulevat harjujen päät tai kumpareet "kohtaavat toisensa". Pohjoiselle kumpareelle tehdystä koekuopasta löytyi tummanruskean hiekan seasta kvartsia ja palanutta luuta. Harjanne nousee noin kolme metriä järven pintaa ylemmäs. Tästä koekuopasta muutama metri etelään tehdyssä koekuopassa oli noin 10 - 15 cm syvyydellä runsaasti hiiliä. Vähän pohjoisempana samalla kumpareella on halkaisijaltaan kaksimetrinen kuoppa, joka saattaisi olla pyyntikuoppa. Eteläisemmälle harjanteelle tehdyssä koekuopassa oli hienon tumman hiekan seassa pieniä kvartseja ja luita, joista kaikkia ei saatu talteen. Tästä kohdasta vielä etelään samalla harjanteella on noin 1,5 m halkaisijaltaan oleva kuoppa, mahdollinen pyyntikuoppa. Koska harjanteiden välissä on laakso, joka aikoinaan on ollut veden alla, kyse on itse asiassa kahdesta erillisestä asuinpaikasta ja pyyntikuopat muodostavat vielä omat erilliskohteensa. Silti kaikki kohteet on yhdistetty tässä yhdeksi muinaisjäännökseksi, koska ne sijaitsevat niin pienellä alueella.

Väärämäenlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuivajärven ja Pyhäjärven välisen Saarensalmen kaakkoispäässä, Väärämäen pohjoispuolella, Saaren kansanpuiston alueella. Asuinpaikka on harjanteiden välisellä tasanteella, törmän päällä, joka on noin kolme metriä järven pinnan yläpuolella. Tasanne on kooltaan korkeintaan 20 x 10 m. Sinne tehdystä koekuopasta löytyi runsaasti pientä kvartsia soransekaisesta kosteasta hiekasta. Ympäristö on sekametsää, jossa valtapuuna on kuusi. Asuinpaikka lienee rajattavissa tasanteen kokoiseksi.

Männistö (1000006769) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuivajärven eteläpään länsirannalla, Männistön talosta 200 m itäkoilliseen. Kuivajärveä noin kolme metriä ylempänä on selvä rantatasanne, jolle tehtiin inventoinnissa useita koekuoppia pitkin järven rantaa. Yleensä maaperä on alueella hienoa hiekkaa. Selvää rantatasannetta ylemmälle, noin 1,5 m korkeammalle tasolle tehdystä koekuopasta löytyi kuitenkin soraisen harjuaineksen seasta kvartsia ja palanutta luuta. Tästä löytökohdasta 90 metriä kaakkoo, kohtalaisen jyrkän törmän päällä olevalle tasanteelle tehdystä koekuopasta löytyi myös kvartsi-iskos kivisen hiekan seasta. Asuinpaikka lienee rajattavissa näiden löytöpisteiden perusteella ainakin noin 150 x 20 m kokoiseksi alueeksi Kuivajärven rannalla.

Runkomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mustialan maatalousoppilaitoksen lounaispuolella olevan Runkomäen länsipuolisella pellolla, Kaukjärven pohjoisrannalla, Nokkamäessä olevalta huvilalta 280 m itään. Asuinpaikka-alue on hiesu- ja osittain hiekkapeltoa. Paikalta on löytynyt 3 - 4 metriä Kaukjärven pintaa ylempänä olevalta törmältä kvartsia, kohdasta, jossa maaperä on hiekkaa lähellä Runkomäkeä. Kaikki löydöt eivät ole aivan törmältä, vaan osa on hieman ylempää ja taempaa törmästä. Asuinpaikkalöytöjä on noin 40 x 25 m kokoisella alueella.

Saukoniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Heinijärven ja Jänijärven välillä virtaavan Heinijoen varrella, Saukoniemenkulmalla, Saukoniemen talosta 220 m luoteeseen. Asuinpaikka on joen varren kumpareella, pitkän peltoaukean länsipäässä, lähellä metsän reunaa. Joessa on sekä asuinpaikan ylä- että alapuolella koski. Löydöt on kerätty pellolta, mutta asuinpaikka saattaa jatkua taustan sekametsäalueelle. Paikalta on löytynyt vain kaksi selkeää kvartsi-iskosta, mutta ne riittävät asuinpaikan määrittelyyn. Lisäksi lähempää Saukoniemen taloa on löytynyt hioimen katkelma, joka lienee historialliselta ajalta.

Koivula (1000006772) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jänijärven pohjoispään itärannalla, Koivulan talosta 150 m lounaaseen, Jänijärven rantapellolla. Paikalta on kerätty noin 5-10 metrin päästä vesirajasta hiesusaviselta pellolta kvartsia n. 30 x 15 m kokoiselta alueelta. Löytöjen joukossa on myös (alkeellisen?) kirveen katkelma. Asuinpaikka jatkunee ehjässä maastossa löytökohdan eteläpuolella, jossa on mökkitontteja. Yksittäinen kvartsi-iskos varsinaisesta asuinpaikasta 130 m luoteeseen indikoi asuinpaikan jatkumista myös siinä suunnassa.

Susikaslammi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Susikaslammin koillisrannalla, lammen vanhalla rantatörmällä, joka näkyy maastossa paitsi törmänä myös selvästi hiekkaisempana kohtana kuin muu peltoalue. Törmä on vain noin metrin korkea. Asuinpaikka sijaitsee noin 200 m Lamminrannan talosta itäkoilliseen. Pellon pinnalta on kerätty löytöjä 60 x 20 m kokoiselta alueelta ja samalla alueella on havaittu paikoin myös hiiliä, palaneita kiviä ja hyvin pieneksi palanutta luuta. Asuinpaikka saattaa olla laajempikin, sillä inventoinnin ajankohtana pellon pohjoisosa ei ollut kynnetty. Asuinpaikalta löytyi kivikirves, kvartsia ja varhaista kampakeramiikkaa (Ka I:1).
Vuoden 2010 tarkastuksessa, joka tehtiin muinaisjäännösten Susikaslammi 1 ja 2 lähistölle, mutta ei itse muinaisjäännöksille, ei todettu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Susikaslammi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Susikaslammen pohjoisrannalla olevalla peltoalueella, vanhalla lammen rantatörmällä. Törmän reunaa pitkin kulkee peltotie, jonka pohjoispuolelta olevalta pellolta löydöt on poimittu, Lamminrannan talosta 280 m länsiluoteeseen. Varsinaisella löytöalueella kvartseja on havaittu n. 50 x 15 m kokoisella alueella, lisäksi yksittäinen kvartsi on löytynyt tästä alueesta vielä noin 150 m länteen. Löytöalueilla on pellossa myös palaneita kiviä. Maaperä pellolla on hiekkaa/hietaa.
Vuoden 2010 tarkastuksessa, joka tehtiin muinaisjäännösten Susikaslammi 1 ja 2 lähistölle, mutta ei itse muinaisjäännöksille, ei todettu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Susikaslammi 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Susikaslammin ja siitä Pehkijärveen laskevan Vaihijoen etelärannalla. Asuinpaikka on hietamoreenikumpareella, joka on joitakin vuosia sitten metsä-äestetty, törmällä vanhan lammen yläpuolella. Tältä alemmalta törmältä löytyi äestysvaoista palanutta savea ja viereen tehdystä koekuopasta vielä runsaammin savea, lähes maatunutta luuta, hiiliä ja muita palojälkiä hienosta hiedasta. Ylempänä, mäen laella, sen itäosassa on muuten hyvin louhikkoisella tasanteella hiekkainen alue, jossa myös äestysvaoissa palanutta savea, kvartsia ja luuta sekä lisäksi selvää keramiikkaa, mm. nuorakeraamisen astian reunapala. Ylempi löytöalue on kooltaan noin 20 x 20 m, alempaa löydöt ovat lähes yhdestä pisteestä. Todennäköisesti äestyksessä on säilynyt kulttuurikerroksia, sillä äestys on ollut aika kevyt.

Talvitienlahti 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee osittain kuivatun Pehkijärven länsipään pohjoisrannalla, Talvitienlahden luoteisrannalla, Teurolle johtavan tien pohjoipuolella olevalla hiekkapellolla. Löytöjä on kerätty paikalta noin 110 x 80 m kokoiselta alueelta, alimmat aivan pellolla näkyvän turverajan tienoilta ja ylimmät joitakin metrejä ylempää törmiltä.

Talvitienlahti 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pehkijärven länsipään pohjoisrannalla olevalla metsä-äestetyllä aukkohakkuualueella, moreenikumpareikolla. Asuinpaikkalöytöjä on kerätty hiekkaisista, kivikonsekaisista äestysvaoista aivan vanhalta Pehkijärven rantatörmältä lähemmäs 75 metriä sisämaahan ulottuvalta alueelta, 107-115 m mpy korkeusvyöhykkeeltä. Yksittäinen keramiikan pala löytyi läheltä vanhaa rantatörmää. Löytöjä on poimittu äestysvaoista noin 85 x 75 m kokoiselta alueelta. Lisäksi hieman etelämmäs ehjälle kankaalle, törmälle, tehdystä koekuopasta löytyi pari palaa palanutta luuta kostean hiedan seasta. Asuinpaikan laajuus on siten ainakin 125 x 75 m ja se on osittain ilmeisesti ehjä.

Talvitienlahti 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pehkijärven länsipään pohjoisrannalla olevalla harjanteella. Hienohiekkaisen harjun päällä, lähes korkeimmalla kohdalla havaittiin inventoinnissa tuoreeltaan kaivettu kuoppa ja sen vieressä turpeen pinnalla kvartsi-iskos. Kuopan hiekat oli viety pois. Aivan tämän "koekuopan" viereen tehdyistä koekuopista ei inventoinnissa löytynyt mitään. Tästä erikoisesta löydöstä noin 35 m etelälounaaseen on harjujen "käännekohdassa" noin 20 x 10 m laajuinen tasanne, jonka törmän reunalle tehdystä koekuopasta löytyi runsaasti löytöjä hienosta hiekasta. Kuopassa oli etenkin pientä luuta, suurin osa niin pientä, ettei siitä saatu talteen ja lisäksi kvartsia ja pieni keramiikan muru, luultavasti kampakeramiikkaa. Maasto on mäntykangasta. Mahdollisesti ylempänä harjun päällä on sijainnut esim. tähystyspaikka tms. ja varsinainen asuinpaikka on alempana harjujen taskussa. Kokonaisuudessaan asuinpaikka on täysin ehjä kiinteä muinaisjäännös.

Talvitienlahti 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Pyyntikuopat sijaitsevat korkean harjanteen laella noin viiden metrin päässä toisistaan. Kuopat on kaivettu hienoon hiekkaan ja ne ovat muodoltaan soikeita, koko noin 1 x 3 m ja vallit ympärillä. Toiseen kuopista tehdyssä lapionpistossa oli nähtävissä heikko podsolimaannos, mutta ei mitään häiriöitä. Lidar-kartassa näkyy mahdolinen kolmas kuoppa harjanteen päässä.

Talvitienlahti 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Pehkijärven länsipään pohjoisrannalla, lähellä Talvitienlahti 2 -nimistä kivikautista asuinpaikkaa, joka on kuopista vain vajaan 30 metrin päässä lounaassa. Kuopat ovat harjanteella, toinen halkaisijaltaan noin 4 metriä ja toinen noin 1,5 metriä. Pyyntikuoppien vieressä on isohko hiekkakuoppa.

Koitti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pehkijärven pohjoisrannalla, Koitin tilan ympäristön pelloilla. Noin 20 metrin päässä rannasta ja talosta 50 m etelään, löytyi kvartseja hyvin matalan törmän päältä, vain pari metriä yli järven pinnan. Ylempää, läheltä metsänrajaa, talosta 80 m itäkaakkoon, löytyi yksittäinen kvartsi. Kolmas löytökohta on matalalla, loivalla rantapellolla, talosta 60 m lounaiseen, vain metrin yli järven pinnan. Löydöt olivat täällä aivan metsän rajassa. Lisäksi Koitin pelloilta löytyi harmaasavikeramiikkaa.

Vaihijoki 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee osittain kuivatun Pehkijärven länsipäässä, Pehkijärveen laskevan Vaihijoen pohjoispuolella olevan peltoalueen keskellä olevalla muinaisella saarella. Viljelysten ja osittain myös suon ympäröimä mäntyä kasvava kumpare on kooltaan noin 80 x 60 m. Maaperä on hiekkapohjainen, mutta aika kivinen. Eteläreunan tasanteelle tehdystä koekuopasta on löytynyt punaisenruskean hiekan seasta rautakautista karkeaa keramiikkaa ja palanutta luuta. Toinen koekuoppa on tehty länsireunan tasanteelle ja siinä on havaittu palanutta kiveä ja tummanruskeaa likamaata, mutta ei löytöjä. Joka tapauksessa ainakin kumpareen etelä- ja länsirinteellä on jokseenkin ehjänä säilynyt rautakautinen muinaisjäännös. Kohteen sijainti ja topografia on enemmän tyypillinen pyyntikulttuurin asuinpaikalle kuin rautakautiselle asuinpaikalle, ja paikalla saattaakin olla rautakautinen kalmisto.
Vuoden 2009 koekaivauksessa metallinilmaisimella todetun vahvan signaalin antamaan kohtaan kaivettiin 1 x 1 m kokoinen koekauoppa. Koekaivauksessa ei todettu mitään esihistorialliseen toimintaan viittaavaa, eikä muinaisjäännös näin ollen ulotu käytössä olevalle ladolle saakka. Maaperänäytteiden ottaminen epäonnistui.

Vaihijoki 2 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee osittain kuivatun Pehkijärven länsipäässä, Pehkijärveen laskevan Vaihijoen suulla, sen pohjoisrannalla, Talvitienlahden soistuneella etelärannalla. Ennen järven kuivatusta, kohde on ollut noin 120 x 80 m kokoisena saarena. Nykyään entinen saari on kumpareena soiden keskellä ja sinne johtaa polku Teuron tieltä. Kumpareella kasvaa lehtipuuta, mm. koivua ja lehmusta. Se on hyvin lehtomainen, ja se ilmenee myös lehtomaannoksena maaperässä, joka on hienoa tummaa hietaa, sen alla keltaista hietaa. Kumpareen itäpäähän tehdystä koekuopasta löytyi tummanruskean maan seasta keramiikkaa ja palanutta luuta. Kuopassa oli myös paljon pientä lohkoutunutta, ehkä palanutta kiveä. Kumpareen korkeimmalle kohdalle tehdystä koekuopasta ei löytynyt mitään, mutta noin 15 metriä koekuopasta kumpareen keskustaa kohden löytyi maanpinnalta kvartsikaavin. Kohde on täysin ehjä, eikä siellä liene koskaan muokattu maata.

Rautahuhta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuuslammilla, osittain kuivatun Rautijärven länsipäässä olevan suoalueen länsipuolella, Myllykankaan talosta 200 m kaakkoon. Asuinpaikka on hiekkaisella pellolla, joka kohoaa loivaksi törmäksi löytöpaikalla. Löytöjä on sekä törmän päältä että itse törmältä aika leveällä vyöhykkeellä. Löytöjä on kerätty 60 x 60 m kokoiselta alueelta ja samalla alueella on havaittu myös palaneita kiviä. Sama tasanne jatkuu pohjoiseen metsän puolella mäntykankaalla ja asuinpaikka saattaa hyvin jatkua sinne.

Veräjäntausta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee osittain kuivatun Rautijärven länsipäässä, sen luoteisrannalla olevan lammen pohjoispuolella, korkean kummun itäpuolella olevalla tasanteella, noin 4 m Rautijärven pinnan yläpuolella. Korkean kummun ja tasanteen välissä on vanha hiekkakuoppa, ja tasanne nousee idän suunnassa matalaksi kumpareeksi. Alueella kasvaa havupuita. Paikalle tehtiin vuonna 2006 kaksi koekuoppaa, joista ensimmäisessä oli tummanruskeaa, hiilensekaista hiekkaa ja löytöjä (saviastianpaloja) ja toisessa, edellisestä vain viisi metriä länteen, lähelle hiekkakuopan reunaa, tehdyssä kuopassa runsaasti löytöjä tummanruskean likamaan seassa. Lisäksi kuopassa oli paljon mahdollisesti palaneita lohkokiviä. Pientä hiekkakuoppaa lukuunottamatta kohde on ehjä ja laajuudeltaan se lienee arvioitavissa noin 20 x 10 m kokoiseksi.

Lyhönlahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee osittain kuivatun Rautijärven länsipään Lyhönlahden pohjoisrannalla. Maasto on paikalla soraharjua. Paikalla olevan kesämökin huoltorakennuksesta 10 m etelään, tien itäpuolelle (n. 3 m tiestä) tehdyssä koekuopassa oli soran ja hiekan seassa kvartsia. Asuinpaikka on noin 3 metriä Rautijärven pintaa ylempänä olevalla tasanteella.
Harjun rinteellä, em. koekuopasta ja noin 25 m koilliseen, on kolmen metrin välein vierekkäin kolme pientä kuoppaa, kooltaan noin 1,5 x 0,5 m. Kuopat muistuttavat etäisesti ns. ryssänhautoja, eikä niiden ikää tai tarkoitusta tiedetä, mutta arvellaan niiden voivan liittyä pyyntiin, ruoan hauduttamiseen tai raudan tai hiilen valmistamiseen historiallisella ajalla.

Keskinen (1000006791) (Maarakenteet)
Esihistoriallinen; Maakuopat sijaitsevat Kuuslammin kylässä, Koverojärven ja Keskisen järven välisellä kannaksella, Keskisen rannan puolella.
Yksi halkaisijaltaan noin 1,5 m oleva kuoppa (a) on järven rantaa reunustavalla hiekkaharjanteella, mäntykankaalla. Siihen tehdyssä koekuopassa oli havaittavissa selvä podsolimaannos. Lisäksi kuoppa on niin loiventunut, että voisi pyyntikuoppa. Kuopassa kasvaa paksu, vanha kuusi. Kaksi samanlaista kuoppaa (b ja c) havaittiin ensimmäisestä 35 m kaakkoon ja 35 m itään. Viimeksi mainittua kuoppaa (c) on käytetty kompostikuoppana.
Vuoden 2009 kaivaututkimuksessa tutkitussa kuoppajäännöksessä (b) oli selvät merkit tulenpidosta ja kuopan ylempiin osiin oli jäänyt hiiltynyt puun kappale. Kuitenkaan näiden havaintojen ja löytöjen puuttumisen takia kuopan käyttötarkoitusta ei saatu selville. Sitä ei kuitenkaan voi pitää pyyntikuoppana, koska alueella pitäisi olla useita kuoppia, jotka muodostaisivat rivejä tai ryhmiä pyyntikuoppajärjestelmän toimivuuden takaamiseksi.

Saarensalmi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven ja Kuivajärven välisen Saarensalmen rannalla, Kaukolanharjun pohjoispäässä olevasta Miekkainnokasta 600 m eteläkaakkoon. Paikalta on löytynyt hiekkaiselta, harjanteen päällä olevalta pieneltä peltosaralta poikkiteräinen kvartsinuolenkärki ja kvartsi-iskos. Vuoden 2006 inventoinnissa paikalta ei kuitenkaan löytynyt mitään, mutta siellä lienee kuitenkin kivikautinen asuinpaikka.

Tuomenkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Rengon ja Lopen rajalla, Kaartjoen pohjoisrannalla, Tuomenkosken talosta 300 m etelälounaaseen. Asuinpaikka on hietaisella pellon kohdalla joen rannalla. Muutoin pelto on hyvin tasaista ja maaperältään hiesua. Paikalta löytyi joitakin kvartseja n. 40 x 20 m kokoiselta alueelta. Paikalta on aiemmin löytynyt kivikirveen katkelma.

Korvenalustanjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ahoisten kylässä, Korvenalustanjärven länsirannalla, Seppälän talosta 140-290 m kaakkoon, peltoalueella. Paikalta on löytöjä kolmesta eri keskittymästä, alin aivan järven rannalla, josta pienen (ehkä kaivetun?) poukaman edustalta löytyi muutama kvartsi noin viiden metrin päästä rannasta, n. 1,5 m järven pintaa ylempänä. Ylemmältä peltotasanteelta, edellisestä löytöpaikasta 70 m luoteeseen, ja 2-3 m ylemmältä tasolta, löytyi hietapellosta kvartsia ja tästä vielä 40 m luoteeseen löytyi suhteellisen pieneltä alueelta vielä noin kaksi metriä ylemmältä tasolta mm. nuorakeramiikkaa. Kaikkiaan asuinpaikka on pintalöytöjen perusteella n. 150 x 40 m laajuinen.

Paloniitunjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Paloniitunjärven itärannalla, Palomäen talosta 470 m länsiluoteeseen, peltoalueella. Paikka on alavaa, järvelle laskevaa hiesu-/hietapeltoa. Järven vanha ranta näkyy turpeisena alueena siellä täällä pellolla, 91,5-92 m mpy korkeudella. Yksittäinen kvartsi löytyi pellon pohjoisosasta, soiseen rantapensaikkoon laskevalta pellolta, mutta useampia löytyi pellon halki kulkevan ojan eteläpuolelta, matalalta rantapensaikon tasalla olevalta pellolta. Pellon reunan ja rantapensaikon välissä on 5-7 m leveä muokkaaamaton alue, jolle asuinpaikka jatkunee - ehkä osittain ehjänä.

Puhinniemi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Rengon ja Janakkalan rajaa, Valajärven pohjoisrannalla, Puhinniemen etelärannalla. Järven rantakallioiden suojassa on kapea rantaterassi, jossa on muokattu hieman maata nuotiopaikaksi ja tästä löytyi epämääräinen kvartsi-iskos. Nuotiopaikkaa hieman alemmalle törmälle tehdystä koekuopasta, noin kolme metriä vesirajasta, löytyi hiekan seasta kvartsi-iskoksia. Löydöt olivat hyvin pinnassa ja maa vaikutti myös olevan hyvin palanutta ja siinä oli hiiliä sekä pieniä paloja palanutta luuta, jota ei saatu talteen. Ilmeisesti kyseessä on suppea-alainen leiripaikka, joka nykyäänkin on luontainen rantautumispaikka alueella. Asuinpaikan laajuus on ehkä vain 15 x 5 m.

Puhinniemi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Rengon ja Janakkalan rajaa, Valajärven pohjoisrannalla, Puhinniemen kaakkoiskärjessä. Paikka on kivikkoista kangasmaastoa. Noin 30 m niemen kärjestä länteen tehdystä koekuopasta tuli löytöjä. Kuoppa tehtiin noin kolme metriä vesirajasta pari metriä järven pinnan yläpuolella olevalle tasanteelle. Muutamia metrejä koekuopasta länteen päin, avonaisessa törmässä havaittiin hiiliä ja palanutta maata. Topografian perusteella asuinpaikka voi olla laajahkokin - mahdollisesit koko niemenkärjen alue.

Rääkkä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haapajärven etelärannalla, Rääkkä- ja Saukko -nimisten peltoalueiden välillä olevalla metsäalueella. Järven vanhan rantavallin halki on kaivettu kuivatusoja, jonka molemmilta reunoilta löytyi kvartsia ja palaneita kiviä hyvin hienon valkoisen hiedan seasta noin kaksi metriä Haapajärven pinnan yläpuolelta. Kuivatusojasta länteen löytyi äestetyltä rantavallilta lisää kvartsia ja palaneita kiviä. Rantatörmä on aikoinaan hieman sortunut vanhaan Haapajärveen, ja tästä "valahtaneesta" törmästäkin kerättiin löytöjä. Äestysalueesta länteen on pusikoitunut vanha pelto ja sen jälkeen, ennen Rääkkäpeltoa, on ehjää rantavallia. Siihen tehdyissä koekuopissa ei kuitenkaan ollut löytöjä. Silti sitä voi pitää mahdollisena asuinpaikkamaastona. Asuinpaikan laajuus on noin 60 x 20 m.

Hakko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haapajärven etelärannalla, Rääkkä -nimisen peltoalueen länsipuolella, Hakon talosta 530 m koilliseen. Hienohietaisella pellolla on havaittavissa vanha rantatörmä, jolta kerättiin löytöjä noin 80 x 30 m kokoiselta alueelta sekä lisäksi yksittäinen iso kvartsikimpale löytöalueesta vielä 50 m luoteeseen, läheltä pellon kulmaa. On hyvin mahdollista, että asuinpaikka jatkuu tässä suunnassa ehjässä metsässä.

Peltomaa (1000006947) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haapajärven länsipuolella, Kaartjoen länsirannalla, Hakon talosta noin 250 m luoteeseen. Asuinpaikka on hietapellolla, kohtalaisen jyrkän vanhan rantatörmän päällä, törmältä 20 - 30 m sisämaahan päin. Asuinpaikkalöytöjä on kerätty paikalta noin 100 x 20 m kokoiselta alueelta.
Vuonna 2020 sähkön maakaapelointiin liittyneissä koekaivauksissa ei kaapelilinjalta havaittu merkkejä kulttuurikerroksesta tai rakenteita.

Jokirinne (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haapajärven länsirannalla, Kaartjoen suistossa olevalla hiekkaisella pellolla, kesämökkialueen keskellä. Löytöalue on selvän muinaisen rantatörmän päällä. Sen edustalla on pensaikkoinen maatuma. Paikalta on kerätty löytöjä varsinaisesti 80 x 40 m kokoiselta alueelta, jonka lisäksi jonkin verran yksittäisiä löytöjä tuolta alueelta 50 - 70 m koilliseen.
Vuonna 2020 sähkön maakaapelointiin liittyneissä koekaivauksissa ei kaapelilinjalta havaittu merkkejä kulttuurikerroksesta tai rakenteita.

Rengonniittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haapajärven länsirannalla, Renkajoen varrella, Rengonniittu-nimisen pellon keskellä olevalla kumpareella, muinaisella saarella, joka on metsäsaarekkeena. Aivan saarennon pohjoiskärki kuuluu Janakkalan kuntaan. Kumpare on pohjois-eteläsuuntainen ja kooltaan n. 140 x 50 m. Saarennon lakitasanne kohoaa 2-3 m ympäröivää peltoa ylemmäksi. Maasto on sekametsää, maaperä hieman kivensekaista ruskeaa hiekkaa. Asuinpaikkalöytöjä on koko kumpareen alueelta. Pohjoispäähän tehdystä koekuopasta 1 löydettiin palanutta luuta. Aivan koekuopan pohjoispuolella on vanha pieni hiekkakuoppa, jossa on ketun- tai kanikoloja. Lakitasanteen eteläpään länsireunalle tehdystä koekuopasta 2 löytyi yksi kvartsi-iskos. Tasanteen keskelle, lähelle ensimmäistä koekuoppaa tehdystä koekuopasta 3 tuli hyvin runsaasti löytöjä punaisenruskean hiekan seasta. Saarennon eteläisen "hännän" tyvelle tehdystä koekuopasta 4 tuli löytöjä, samoin aivan saarennon eteläkärkeen tehdyssä kuopassa oli löytöjä ja likamaata. Koko saarento on kivikautista asuinpaikkaa ja ehjänä suojeltava 1. luokan muinaisjäännöksenä.

Matoniitty (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Rengon kirkonkylän koillispuolella, Uusikylän pohjoispuolella olevalla peltoalueella, Matoniityllä, Mankelimäen eteläpuolella. Paikalta on aiemmin löydetty olkakirves (Hämeenlinnan kaupunginmuseon kokoelmat). Inventoinnissa lounaaseen suuntautuvan peltoniemekkeen laelta ja kaakkoislaidalta kerättiin kvartsia noin 60 x 20 m kokoiselta alueelta. Pelto on hiesusavea. Niemekkeen itäpuolella on pieni oja, em. kirves lienee löydetty niemekkeen länsipuolelta.

Alaniitynkumpare (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haapajärven länsirannalla, Renkajoen eteläpuolella olevalla metsäkumpareella Rengonniitulla.
Kumpareen lakialueelle tehdystä koekuopasta on löydetty saviastianpaloja, kvartsi-iskos ja palanutta luuta. Maaperä kuopassa oli värjäytynyttä hietamultaa. Kumpareen reunat ovat kivikkoiset.

Hietajärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kalvolan ja Tammelan rajamailla, Hietajärven pohjoispuolella sijaitsevan Metsäpellon talon ympäristössä. Paikalla on kolme kiviröykkiöaluetta, joista luoteisin on Hietajärventien länsipuolella noin 70 x 50 m kokoisella kuusimetsää kasvalla alueella. Röykkiöt ovat kooltaan 3 - 5 m ja muodoltaan pyöreitä tai soikeita. Osa röykkiöistä muodostaa eräänlaisen aitauksen. Keskimmäinen röykkiöalue sijaitsee Metsäpellon autioitunutta taloa vastapäätä kalliokedolla. Osa röykkiöistä voi liittyä rakennusten jäännöksiin. Yhdellä mäen rinteellä on lisäksi kellarin (tai mäkituvan) jäännökset. Hietäjärvi on 1700-luvulla perustettu kruunun uudistila, josta kuitenkin varsin pian tuli Taljalan Perttulan rusthollin lampuotitila. Kolmas röykkiöalue sijaitsee edellisestä keskittymästä kaakkoon Papinmäen kaakkoisrinteellä. Röykkiöt, joita tällä alueella on parisenkymmentä, ovat täällä saman tyyppisiä kuin luoteisimmalla alueella eli kaskiraunioita. Tien vieressä on myös kiviaitaa.

Hämeenlinnan vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hämeenlinnan kaupunki perustettiin Hämeen linnan pohjoispuoliselle niemelle nykyisten Linnan kasarmien paikalle vuonna 1639. Paikalla sijaitsi aiemmin linnan malmi. Kaupungin vanha alue sijaitsee Tampereentien ja Vanajaveden välisellä alueella. Kaupungin kirkko sijaitsi alueen pohjoispäässä. Kaupunki siirrettiin nykyiselle paikalleen vuosina 1777 - 1784.
Vanhan kaupungin arkeologiset kulttuurikerrokset ovat muinaismuistolain rauhoittamia kiinteitä muinaisjäännöksiä. Museovirasto teki vuonna 2003 Hämeenlinnan kaupunkiarkeologisen inventoinnin, jossa määriteltiin, millä alueilla muinaismuistolain rauhoittamat kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti säilyneet. Kaupunkialueen laajutta on selvitetty myös koekaivauksin.
Vanhan asemakaavan alueella on suoritettu arkeologista valvontaa ja tehty koekaivauksia rakennushankkeiden vuoksi viimeksi vuosina 2009 ja 2010. Kaivetuilta alueilta ei havaittu kovin runsaasti kaupunkiaikaisia jäänteitä, muutama katukiveys ja mahdollinen rakennuksen lattia ja tulisijan jäänne löydettiin, ei kuitenkaan varmuudella mitään vanhimpaan kaupunkiaikaan liittyää.
Kasarmialueella oli avattu syyskuussa 2015 alueen päävesijohtoputkisto kahdesta
kohdasta laajan vuodon selvittämiseksi. Molempien kaivantojen reunoilla oli joko luontaisia tai alueen käyttövaiheeseen liittyviä maakerroksia ja rakenteita, jotka dokumentointiin. Dokumentoinnin jälkeen kaivantoja ei laajennettu vaan ne täytettiin.
Vuonna 2016 alueella tehtiin kaksi kertaa eri kohdilla konekaivun valvontaa, joissa ei havaittu mitään arkeologisesti mielenkiintoista.
Vuoden 2024 konekaivuun valvonnassa havaittiin merkkejä 1900-luvun alun kaatopaikasta/tunkiosta sekä eräästä kohdin ehjä lankkukerros.

Kutalanjoen rantapelto (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Asuinpaikka sijaitsee Katisten kartanon pohjoispuolella, valtatien 10 ja Kutalanjoen väliin jäävän pellon itäosassa. Valtatien 10 pohjoispuolella kulkevan kevyen liikenteen väylän reunasta noin 10 metrin päässä on keskeltä kahtia haljennut suurehko maakivi. Kiven ympäriltä kynnöspellolta poimittiin talteen osin pahoin kuonaantunuita painanteellisia savitiivisteen paloja ja rautakuonaa. Pellossa oli havaittavissa myös jonkin verran palaneita kiviä. Asuinpaikka lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut valtatien 10 ja siihen liittyvän kevyen liikenteen väylän rakentamisen yhteydessä. Asuinpaikan itäpuolella, valtatien toisella puolella, sijaitsee Katisten kartano -niminen röykkiökalmisto. Syksyllä 2014 tehtiin asuinapaikkarajauksen ulkopuolella tarkkuusinventointi, joka ei aiheuttanut olennaisia muutoksia muinaisjäännöksen rajaukseen.

Katinen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Katumajärven länsipuolella kulkevan Katistentien länsipuolella kuusimetsässä, noin 30 m päässä tiestä. Röykkiö on tasaisen alueen reunalla ja sen länsipuolella maasto viettää tasaisesti kohti jyrkkää terassia. Röykkiö on rakennettu hyvin eri kokoisista kivistä kahden maakiven väliin. Se on muodoltaan lähes säännöllisen pyöreä ja se on kasattu maapohjalle savimaalle. Röykkiön halkaisija on noin 6 m ja korkeutta sillä on noin 60 cm. Röykkiön itäreunassa olevan maakiven koko on 2 x 1,5 x 1 m. Kivessä on ilmeisesti korkeuskiintopiste. Röykkiön länsireunassa kasvaa iäkäs tuomi. Osa röykkiön kivistä vaikuttaa lohkotuilta. Alueella on 1900-luvun alun kartan perusteella ollut pelto. Näin ollen kyseessä voi olla pellon raivauksessa syntynyt röykkiö.

Pihlajisto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Pihlajiston talon, Tuittulantie 100, pihamaalla aivan tilan länsirajan tuntumassa, vajaat 10 m maantieltä pohjoiskoilliseen ja noin 100 m Myllyojasta etelälounaaseen, suunnilleen talon pohjoispäädyn kohdalla, raja-aidan vieressä.
Kivi on noin 75 cm korkea ja miltei suorakaiteen muotoinen, kooltaan noin 1,2 x 1 m. Keskellä kiven melko tasaista yläpintaa on kolmen pienen ja melko matalan kupin ryhmä. Kuppien halkaisijat ovat noin 3 cm ja syvyydet 1 - 1,5 cm.
Vuonna 2021 kaivettiin kuppikiven lähistöllä sähkömaakaapelia. Kaivannossa havaittiin pääasiassa tie- ja peltokerrosta. Kaivannossa havaittiin myös purkukerroksia, jotka vaikuttivat ajoittuvat 1900-luvun alkuun. Lähellä Pihlajiston kuppikiveä havaittiin ojassa pienehköjä kiviä ja hiilensekaista hiekkamaata. Tämän ajoituksesta ei saatu selvyyttä. Valvotulla alueella havaittiin siellä täällä varhaisemman ihmistoiminnan merkkejä, mutta pääosa niistä sijoittuu viime vuosisadalle.

Omettamäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Lakkianselän luoteisrannalla lähellä Alvettulanjoen luusuaa reheväkasvuisessa, lehtomaisessa sekametsässä. Röykkiön päällä kasvaa melko tiheä pensaikko.
Röykkiö on kooltaan noin 10 x 8,5 m ja korkeudeltaan yli 1,5 m. Röykkiön korkeimmalla kohdalla on pystykivi, joka kasvattaa korkeuden lähes kahteen metriin. Röykkiö on kiven ja maan sekainen, varsinkin laella, pohjoislaidalla ja itäreunalla on suuria kiviä. Laen luoteisosan reunaa on pengottu siten, että kiveystä on näkyvissä.
Lähelle röykkiön lakea ja alas lounaisreunalle tehtiin pienet koekuopat. Maa niissä oli humuksen ja kivimurun sekä sirpalekivien sekaista. Noki- tai hiilipartikkeleita ei havaittu, mutta röykkiön juurelle kaivetusta koekuopasta löytyi 5 saviastian palaa rautakauden yleiskeramiikkaa. Samassa koekuopassa maa muuttui syvemmällä hiekkapitoiseksi ja röykkiön reunaa kohti kivet vähenivät selvästi.
Kyseessä saattaa olla rautakautinen hautaröykkiö. Röykkiön lounaispuolella on mahdollisesti toinen, matalampi ja pitkänomainen röykkiö. Tarkastushetkellä havainnointimahdollisuudet olivat heikot. Lisäksi noin 150 m lounaaseen, Alvettulan joen luusuassa, pellon reunassa sijaitsee rautakautisen rannerenkaan löytöpaikka.

Mierola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mierolan keskiaikainen kylätontti on sijainnut Mierolansalmen etelärannalla, nykyisen Kirkkotien molemmin puolin Mierolan museosillan kupeessa. Kylätontin alue on pääosin edelleen asuttua. Kirkkotien itäpuolella on kaksi pientä rakentamatonta tonttia, joihin on ajettu noin 1,5 - 2 m paksuudelta täyttömaata. Tontilla sijaitsee pieni leikkimökki ja kivireunainen kukkapenkki. Täyttömaa-alueen ulkopuolelle jäävällä alueella on vanha isohko ulkorakennus. Täytemaa-alue muodostaa selkeästi erottuvan terassimaisen tasanteen Kirkkotien itäpuolelle. Täytemaa ulottuu noin 15 metrin päähän Mierolansalmen rannasta.
Keväällä 2007 paikalle tehtiin kaksi koeojaa kaivinkoneella. Leikkimökin edustalle tehdystä koeojasta löytyi noin 180 cm syvyydestä suunnilleen 30 cm paksu musta kerros, josta löydettiin rautanauloja, punasavikeramiikkaa sekä ilmeisesti keskiaikaan ajoittuvaa kivisavikeramiikkaa. Täytemaan alla on siten säilyneenä alkuperäisiä kylätonttikerroksia.
Kylätontin länsilaidalla Mierolantie 15 tontilla on tehty 2017 koekaivauksia ja kunnallisteknisen kaivannon valvonta ilman havaintoja säilyneistä kulttuurikerroksista. Kyseinen tontti on rajattu muinaisjäännösalueen ulkopuolelle.
Alueelta voi olla mahdollista löytää myös rautakautisia kerrostumia ja esineitä, sillä Mierolan museosillan länsipuolella, varsin lähellä Mierolanvirtaa, on kuppikivi. Muu ranta-alue on täyteen rakennettua tai asfaltoitua aluetta.

Hiirenkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hiirenkallio sijaitsee Herajoen ja Hiivolan kylien rajalla Vanhan Kormuntien länsi- ja lounaispuolella. Hiirenkallion laki kohoaa noin 141 metriä mpy. Miltei sen korkeimmalla kohdalla on noin 5 x 5 m alueella runsaasti kookkaita ja lohkottuja kiviä, ja niiden keskellä muita isompi pitkänomainen kivi (1,55 x 0,7-1,15 x 0,3 m). Rajakivi on kaatunut tai se on kaadettu, ja pienemmät kivet ympärillä ovat alunperin sen tukikiveystä.
Maakirjojen perusteella paikka on ollut Hiivolan ja Herajoen rajapaikkana ainakin 1600-luvulta alkaen, lisäksi paikka on ollut 1900-luvun alkupuolelle saakka myös Janakkalan ja Hausjärven pitäjien välistä rajaa.

Epranoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllynpaikka sijaitsee Herajokeen laskevan Epranojan varrella, noin 600 m länteen moottoritien liittymästä ja Kormuntiestä noin 20 etelään, purolaaksossa, jossa on mm. saniaislehto.
Myllyyn johtavan ajosillan korkeus on noin 1,5 m, ja siinä on näkyvissä ainakin kolme päällekkäistä kylmämuurattua kivikertaa. Noin 13 x 7 m alueella on myllyrakennuksen peruskiviä. Myllynpaikasta noin 150 m itään, puron varrella sijaitsee uoman poikki rakennettu pato, josta on jäljellä noin 12 m pitkä kivivalli ja myllylammen tms. jäänteet.
Paikalla näkyvät rakenteet ovat peräisin arviolta 1700- tai 1800-luvulta, mutta myllynpaikkana kohde voi olla vanhempikin. Vuoden 1627 päätöksen nojalla kruunu otti haltuunsa kaikki tunnetut myllynkivilouhokset, ja se merkitsi sitä, että useat talonpoikien kotitarvemyllyt hävisivät. Näin on on voinut käydä myös Epranojan myllylle. Kohteesta noin 200 m lounaaseen sijaitsevan tilan nimi on Myllypakka.

Huhtamäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsäisen mäen päällä on halkaisijaltaan noin 3 metriä oleva, pyöreä hiilimiilu.
Miilussa on itäpuolella valli, jonka leveys on noin puolitoista metriä. Kairauksessa
miilun pohjalta ja seinämistä tuli 5-10 cm paksuinen hiilen ja hiekan sekainen kerros.

Joentaka 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kartta-analyysin perusteella 1600-luvun lopun ja 1700-luvun karttojen mukaisella kylätontin alueella, joka todennäköisesti vastaa pääosiltaan vanhinta keskiaikaista kylätonttia. Rakennuspaikan alue on ainoa vanhan kylätontin tällä hetkellä rakentamaton alue ja on nykyisin laitumena. Muualla vanhan kylätontin alueella on eri aikaista rakennuskantaa 1700- ja 1800-luvuista nykypäivään. Noillakin alueilla on todennäköisesti säilyneitä kulttuurikerrostumia ja ehkä jopa maan pinnalle näkyviä historiallisen ajan kylätontille kuuluvia rakenteita.
Rakennuspaikaksi merkitylle tontille tehtiin kuusi koekuoppaa, joista yhdessä havaittiin säilynyttä kulttuurikerrosta ja mahdollisen tulisijan jäännös, jossa oli yksi kerros palaneita kiviä koekuopan pohjoisreunassa. Muista koekuopista ei tullut merkkejä kulttuurikerroksesta ja löydöt olivat muutenkin vähäisiä.

Joentaka 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee mäen osittain loivalla, osittain jyrkemmällä lounais-etelärinteellä. Tontilla sijaitsee ennestään pilarien päälle tehty saunamökkirakennus ja sen eteläpuolella myöskin pilarien päälle tehty vajarakennus, jonka eteläpuolelta rinne alkaa laskea jyrkästi kohti etelää/lounasta. Suunniteltu rakennuspaikka on merkitty em. saunamökkirakennuksen ja vajarakennuksen kohdalle, joiden ympäristöön tehtiin kaksi koekuoppaa. Niistä tuli historiallisen ajan löytöjä, mutta ei säilyneitä kulttuurikerroksia.
Tontin eteläosassa havaittiin kaksi rakennuksen peruskiveystä. Isomman koko on 15,7 metriä x 3,5 metriä, itä-länsisuuntainen. Perustus on alkujaan melko jyrkässä rinteessä, johon se on pengerretty. Suurin osa peruskiveyksestä on alarinteen puolella. Peruskiveys ei ole yhtenäinen, se on tehty eri kokoisista pyöreähköistä luonnonkivistä. Kohteen keskelle tasaiselle pengerretylle alueelle tehdystä koekuopasta ei tullut ajoittavia löytöjä (pala palamatonta luuta) eikä merkkejä kulttuurikerroksesta. Perustuksen sisällä ei näyttäisi olevan tulisijan jäännöksiä. Perustuksen länsipäässä n. kahden metrin etäisyydellä on kiviraunio (halk. n. 1 m, kork. n. 0,4 m), jonka reunakehät on tehty isoista ja sisus pienistä kivistä. Se on sammaloitunut. Perustuksen itäpään edustalla alarinteessä on vallimainen kuopanne (sisämitat n. 1 x 1 m, syv. n. 30 cm). Melko huomaamattomien vallien kanssa ulkomitat ovat n. 2 x 2 m.
Pienempi rakennuksen jäännös on isomman pohjoispuolella ylärinteessä, n. kolme metriä edellisestä pohjoiseen (n. 3 x 7 m). Itä-länsisuuntainen rakennuksen perustus erottuu alarinteen puolelta selvemmin ja on myös pengerretty. Perustuskiveys on samoin katkonainen ja tehty eri kokoisista pyöreähköistä luonnonkivistä. Perustuksen keskiosassa eteläseinässä sisäpuolella kiinni on kivetty kellarikuoppa (1 x 2 m, etelä-pohjoissuuntainen). Se on siis ollut rakennuksen sisällä/lattian alla. Kuoppa on täytetty puilla ja risuilla, joten sen syvyys ei ole tiedossa. Kuopan seinät on kylmämuurattu pyöreistä n. pään kokoisista luonnon kivistä. Kiveys on hyvässä kunnossa. Kellarikuopan itäpuolella, eteläseinässä kiinni on pieni kiven ja maan sekainen kumpare (n. 1 x 1,5 m, kork. n. 0,2 m), joka vaikuttaa tulisijan jäännökseltä. Sitä ei tutkittu tarkemmin. Rakennuksen jäännöksen peruskiveystä on vain alarinteen puolella etelässä. Pohjoisen puolella ylärinteessä rakennuksen pohjan hahmottaminen on kasvillisuuden ja rojun takia mahdotonta. Lisäksi vaikuttaa siltä, että ko. tontille on aiemmin tullut tie juuri tästä
suunnasta. Tien pohja on vielä hahmotettavissa maastossa ja se lienee osittain tuhonnut mainittua perustusta. Havaitut rakenteet sijaitsevat historiallisen kylätontin reuna-alueella.

Vaho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Talpianjärven luoteisrannalla, Vahon talosta 200 m koilliseen.
Paikka on savipellolla, josta on löydetty kvartsi-iskoksia. Paikka rajautuu pohjoisessa hakkuuaukeaan, ja todennäköisesti asuinpaikkaa on siellä säilynyt koskemattomana.

Tertti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee tien 2855 ja Hirsimäen välissä olevassa metsikössä. Asuinpaikka rajautuu koillisessa ja idässä kosteikkoon, jonka jälkeen on peltoa. Vanha maakaasuputki kulkee asuinpaikan yli. Asuinpaikasta etelään kulkee metsäautotie. Alueella kasvaa tiheää sekametsää.
Kohteesta löytyi esihistoriallisia saviastian paloja (todennäköisesti nuorakeramiikkaa) ja 21 hautamaista painannetta, naurishautaa, sekä yksi viljelyröykkiö.
Saviastian palat löydettiin kaatuneen puun juurakosta, metsämullan ja hietamaan välistä. Kohteessa on siten sekä kivikautinen asuinpaikka että historiallisen ajan muinaisjäännöksiä.

Myllyoja (1000009703) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee maantiestä 130 ja Myllyojasta länteen olevilla pelloilla. Kohteen eteläisin löytö on siellä olevan puron pohjoispuolella. Pellon länsipuolella on metsää. Suurin osa löydöistä on nykyisen (v. 2007) maakaasuputken itäpuolella. Pellot viettävät loivasti itään Myllyojalle. Pellon laidalle on kasattu kiviä, joukossa on myös isoja kvartsikimpaleita. Myllyojan asuinpaikka on Hakionmäen asuinpaikasta pohjoiseen ja Kupilan asuinpaikasta etelään.
Asuinpaikalta on löydetty mm. koristelematon saviastianpala ja taitettu pronssilevy, joka on todennäköisesti kattilan reunaa.

Kupila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee maantien 130 ja Ilveskallion välissä olevilla pelloilla. Peltojen länsipuolella on metsää. Löytöjä on ainoastaan yhdestä kohtaa. Kohde sijaitsee Myllyojan asuinpaikasta pohjoiseen ja Satulinnan asuinpaikasta etelään. Pellot viettävät loivasti itään. Asuinpaikalta löydetyt koristelemattomat saviastianpalat voivat olla nuorakeramiikkaa.

Ilveskallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee maantien 130 ja Ilveskallion välissä olevilla pelloilla. Se sijaitsee Kupilan ja Satulinnan asuinpaikkojen välissä. Peltojen länsipuolella on metsää. Sekä nykyinen (v. 2007) että tuleva maakaasuputki menee asuinpaikan läpi. Asuinpaikka muodostaa U-kirjaimen pellolla olevan notkelman ympärille ja on hieman ympäristöään korkeammalla. Pellot viettävät loivasti koilliseen. Paikalta löydetyt koristelemattomat saviastianpalat ovat mahdollisesti nuorakeramiikkaa.

Satulinna (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee maantiestä 130 etelään ja lounaaseen olevilla Nihattulan pelloilla, peltojen luoteispäässä. Se sijaitsee Ilveskallion asuinpaikasta luoteeseen. Peltojen länsipuolella on metsää. Peltojen jälkeen maa alkaa kohota jyrkemmin. Sekä nykyinen (v. 2007) että tuleva maakaasuputki menee asuinpaikan läpi. Pellot viettävät loivasti itään.
Inventoinnissa vuonna 2007 asuinpaikalla havaittiin kaksi löytökeskittymää. Toinen oli pieni kohouma tien vieressä ja toinen lähellä metsän reunaa. Myös tämä kohta oli korkeammalla kuin muu alue. Maa löytöpaikoilla vaikutti olevan hiekkaisempaa kuin muualla. Asuinpaikalta löydettiin runsaasti iskoksia.

Janha (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kaakkoon, Kutisten kylän mailla, peltoaukealla olevassa laajassa tien halkaisemassa metsäsaarekkeessa, jossa on myös taloja.
Alueella on 64 röykkiötä, 14 hautamaista painannetta, 5 vallimaista kohoumaa, 2 kuoppaa sekä yksi maasta ja kivestä tehdyn perustuksen jäännös. Kohde kartoitettiin kokonaisuudessaan takymetrillä Kaskiprojektin tutkimuksissa. Kartoitetun alueen eteläosa on mustikka-käenkaalityypin kuusimetsää, pohjoisosa koivumetsää. Kohde on hyvin säilynyt, mutta alueen halkaiseva 1980 -luvulla rakennettu maakaasuputkilinja on osaltaan tuhonnut sitä. Röykkiöalue jatkuu maakaasuputkilinjan länsi-luoteispuolelle, mutta sitä aluetta ei tutkimukseen kuulumattomana kartoitettu.
Kaskiprojektin tutkimuksissa vuonna 2007 tutkittiin maakaasuputkilinjan rakentamistöissä tuhoutumaan tulevalta alueelta kaivamalla kuusi röykkiötä (nrot 1, 2, 3, 35, 37 ja 60), yksi hautamainen painanne (nro 3) ja yksi vallimainen kohouma (nro 2). Lisäksi tehtiin yksi erillinen tasokaivausalue röykkiöiden väliselle tasaiselle maalle (nro 1), josta havaittiin fossiilisia kyntöjälkiä. Tutkimusalueella käytettiin lisäksi metallinpaljastinta, jonka avulla löydettiin kaksi hevosenkenkänaulaa.
Muinaisjäännösalueen laajuus on n. 100 x 260 metriä. Kivestä ladotut sammaloituneet röykkiöt sijaitsevat alueella melko tasaisin välein ja ovat halkaisijaltaan 1-5 metriä, korkeudeltaan yleensä alle puoli metriä. Paikoitellen röykkiöiden välinen alue on hyvin tasaista, joten alueella on käytetty maanmuokkausvälineitä, kuten äestä, kuokkaa ja auraa. Hautamaisten painanteiden syvyys vaihteli useimmiten 0,3-0,5 metrin, pituus 3-5 metrin ja leveys 1-2 metrin välillä. Osa haudoista on selvästi erottuvia, osa erittäin huonosti erottuvia.
Tutkimusten aikana paikalla kävi läheisen Janhan talon vanha emäntä, joka kertoi, että alueella kasvava kuusimetsä on istutettu n. 50 vuotta sitten (ollut itse istuttamassa). Tuolloin paikalla oli kasvanut koivumetsää ja alue oli ollut lehmähakana (siis 1950 –luvulla). Hänen kertomansa mukaan alue on paikallisten mukaan (ei itse syntyjään paikkakuntalainen, syntyisin Antreasta) vanhaa kaskimaata ja siellä on myös kuoppia, joita sanotaan vanhoiksi naurishaudoiksi. Kaskialueen käyttöikä ei kuitenkaan ollut hänen tiedossaan.
Kaivaustutkimusten tulosten perusteella kyseessä on historiallisen ajan kaski- ja/tai peltoviljelyalue. Äimäjärven suunnan rautakautisten kalmistojen alueelle ja keskiaikaisiin kyliin on matkaa noin 1,5 - 3 km etelän ja lännen suuntaan (esim. Kutinen, Kankainen, Keikkala, Sittala) ja pohjoiseen Vanajaveden suuntaan noin 1,5 km. (Heinu). Koska alue kuuluu Kutisten kylään, kaskeamista ja alueen muuta hyödyntämistä lienee ainakin historiallisella ajalla suoritettu sieltä käsin.

Kaskenmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peruskarttaan merkittyjen metsäteiden risteyksen koillispuolella laajan Kaskenmäen loivassa kaakkois-etelärinteessä.
Alueella on 10 kaskiröykkiötä, yksi neliömäinen kuoppa sekä kuusi hautamaista painannetta. Kohde on hyvin säilynyt. Maasto on melko kivistä ja epätasaista. Metsä on puolukkatyypin kuivaa kangasta. Röykkiöt ovat vaikeasti havaittavia ja sammalen peitossa. Paikalla kasvaa noin 15 - 20 metriä korkeaa männikköä ja jonkin verran kuusta.
Muinaisjäännösalueen laajuus on noin 90 x 150 metriä. Kaskiprojektin tutkimuksissa kohde kartoitettiin kokonaan takymetrillä ja kaivamalla tutkittiin kaksi röykkiötä (nrot 1 ja 2) sekä kaksi hautamaista painannetta (nrot 2 ja 6) maakaasuputkilinjan rakentamisessa tuhoutumaan tulevalta alueelta. Kohteen röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat 1 - 2,5 metriin, korkeus 0,3- 0,5 m. Hautamaisten painanteiden syvyys vaihtelee useimmiten 0,3 - 0,5, pituus 3 - 5 ja leveys 1 - 2 metriin. Osa haudoista on selvästi erottuvia, osa huonosti.
Todennäköisesti kyseessä on Äimäjärven rannalla sijainneiden kylien tai yksittäisten talojen hyödyntämä kaskiviljelyalue. Esim. Äimäjärven rautakautisille kalmistoille ja keskiaikaisiin Keikkalan ja Sittalan kyliin on matkaa kilometri, puolitoista etelän ja lännen suuntaan. Koska alue kuuluu Keikkalan kylään, kaskeamista ja alueen muuta hyödyntämistä lienee ainakin historiallisella ajalla suoritettu sieltä käsin.
Metsänkäyttöön liittyneen maastokäynnin yhteydessä havaittiin hautarakenteita olevan maastossa enemmän (5) kuin edellämainitut. Haudat, joiden koko vaihtelee 3-5 metriä x 1-2 metriä x 0,5 metriä sijaitsevat pääosin alueella olevan kumpareen reunoilla. Kyseessä on todennäköisesti kaskeamiseen liittyvät kellarikuopat.

Kaskenmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee avonaisen ja laikutetun hakkuuaukean koillisreunassa metsän puolella, laajan Kaskenmäen etelään viettävällä loivan rinteen matalalla hiekkaisella harjanteella.
Alueella on neljä hautamaista painannetta, jotka lienevät nauriiden talvivarastokuoppia. Kaskiprojektin tutkimuksissa alue kartoitettiin kokonaisuudessaan takymetrillä.
Painanteiden syvyys vaihtelee 0,5 metrin molemmin puolin, pituus 3 ja 5 metrin sekä leveys 1 ja 2 metrin välillä. Haudat olivat selvästi erottuvia. Röykkiöitä alueella ei havaittu. Alue lienee osittain tuhoutunut metsänkorjuun ja metsänuudistamisen yhteydessä tehdyssä laikutuksessa/aurauksessa. Ympäristön pääpuulaji on kuusi, joukossa on myös isoja mäntyjä. Säilyneiltä osiltaan metsätyyppi on mustikkatyypin tuore kangas.
Muinaisjäännösalueen koko on noin 25 x 80 metriä. Kaskiprojekti tutki kaivamalla vuonna 2007 hautamaisen painanteen nro 2 alueelta, joka tulee tuhoutumaan Kalvola - Lempäälä maakaasuputkilinjan rakennustöissä vuosina 2008 - 2009. Toinen kahden painanteen ryhmä on edellisistä noin 50 metriä etelään, hakkuuaukean itäreunassa olevalla pienellä kumpareella.
Todennäköisesti Kaskenmäki 2 on Äimäjärven rannalla sijainneiden kylien tai yksittäisten talojen hyödyntämä kaskiviljelyalue. Esim. Äimäjärven rautakautisille kalmistoille ja keskiaikaisiin Keikkalan ja Sittalan kyliin on matkaa kilometri, puolitoista etelän ja lounaan suuntaan. Koska alue kuuluu Keikkalan kylään, kaskeamista ja alueen muuta hyödyntämistä lienee ainakin historiallisella ajalla suoritettu sieltä käsin.

Kaskenmäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laajan Kaskenmäen etelärinteellä.
Alueella on 98 kaskiröykkiötä ja 18 hautamaista painannetta. Kohteen itä- ja länsiosat ovat täysin säilyneitä, muualla puunkorjuu ja aurausmenetelmällä sekä laikuttamalla tehty metsänuudistus on osittain tuhonnut röykkiöitä ja niiden välistä aluetta. Säilyneiltä osiltaan metsätyyppi on enimmäkseen mustikka-käenkaali tyypin kuusimetsää. Kohde kartoitettiin Kaskiprojektin tutkimuksissa vuonna 2007 kokonaan takymetrillä.
Muinaisjäännösalueen koko on 225 x 550 metriä. Röykkiöt muodostavat kaksi erillistä ryhmää, joiden välinen röykkiötön alue on noin 150 metriä. Hautamaisista painanteista kuusi on röykkiöistä erillään alueen koillisosassa hakkuualueen reunassa, metsän puolella kohoavassa mäntyjä kasvavassa mäen kumpareessa, toinen röykkiöistä erillään oleva kuuden haudan ryhmä on alueen länsipäässä, ja sieltä on matkaa lähimmille röykkiöille noin 300 metriä itään. Röykkiöiden halkaisija oli useimmiten 1,5 ja 2,5 välillä, korkeus yleensä alle puoli metriä. Joukossa oli myös maansekaisia röykkiöitä. Hautamaisten painanteiden syvyys vaihteli useimmiten 0,3 - 0,5, pituus 3 - 5 ja leveys 1 - 2 metrin välillä. Osa haudoista erottuu selvästi, mutta suurin osa erittäin huonosti.
Kaskiprojekti tutki vuonna 2007 Kalvola - Lempäälä maakaasuputkilinjan rakentamistöissä 2008 - 2009 tuhoutumaan tulevilta alueilta kuusi röykkiötä (röykkiöt nro 1, 2, 35, 36, 49 ja 51) sekä yhden hautamaisen painanteen (nro 4). Tutkimuksissa käytettiin myös metallinpaljastinta, jonka avulla löydettiin yksi kokonainen ja yksi puolikas hevosenkenkä, hevosenkenkänaula ja hokki sekä resenttiä aineistoa, kuten pokasahan teräkatkelmia, rautalankaa yms.
Todennäköisesti kyseessä on Äimäjärven rannalla sijainneiden kylien tai yksittäisten talojen hyödyntämä kaskiviljelyalue. Äimäjärven rautakautisille kalmistoille ja keskiaikaisiin Keikkalan ja Sittalan kyliin on matkaa kilometri, puolitoista etelän ja lounaan suuntaan. Koska alue kuuluu Keikkalan kylään, kaskeamista ja alueen muuta hyödyntämistä lienee ainakin historiallisella ajalla suoritettu sieltä käsin.

Korvenniitty 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kaskenmäen loivassa lounaisrinteessä Korvenniitty -nimisen peltoalueen koillispuolella.
Alueella on 31 kaskiröykkiötä, viisi hautamaista painannetta ja kaksi kuoppaa. Alueella on sekä täysimittaista kuusikkoa, kuusitaimikkoa että koivikkoa kasvavaa vanhaa hakkuualuetta, jossa ylispuuna on mänty. Metsätyyppi on enimmäkseen käenkaali-mustikka -tyypin sekametsää. Alueella kasvoi yksittäinen pieni tammikin. Alue löytyi maakaasuputkilinjan inventoinnin yhteydessä keväällä 2007. Kaskiprojektin tutkimuksissa vuonna 2007 kohde kartoitettiin kokonaan takymetrillä. Muinaisjäännösalueen koko on noin 180 x 180 metriä. Röykkiöt ovat melko sammaloituneita ja vaikeasti havaittavia, halkaisijaltaan 1 - 2,5 metriä. Ne muodostavat jokseenkin yhtenäisen ryhmän yhdessä hautamaisten painanteiden kanssa. Painanteet ovat röykkiöalueen etelä- ja pohjoisreunoissa. Yksi hautamainen painanne on röykkiöistä erillään ja sijaitsee Korvenniityn koillisreunan rinteellä. Painanteiden syvyys vaihteli useimmiten 0,3 - 0,5, pituus 3 - 5 ja leveys 1-2 metrin välillä. Osa haudoista erottuu selvästi, osa erittäin huonosti.
Todennäköisesti kyseessä on Äimäjärven rannalla sijainneiden kylien tai yksittäisten talojen hyödyntämä kaskiviljelyalue. Äimäjärven rannassa oleville rautakautisille kalmistoille on matkaa noin 1,5 km etelän ja lounaan suuntaan. Lähin keskiaikainen kylä on Sittala, kohteesta noin puoli kilometriä lounaaseen. Koska kohde sijaitsee Sittalan kylän alueella, kaskeamista ja alueen muuta hyödyntämistä lienee ainakin historiallisella ajalla suoritettu sieltä käsin.
Kaskiprojekti tutki vuonna 2007 kaivamalla yhden röykkiön (nro 1), lisäksi tehtiin yksi tasokaivausalue röykkiöiden väliselle alueelle (tasokaivausalue 1), josta paljastui fossiilisia kyntöjälkiä. Metallinpaljastimella alueelta löydettiin mm. lähes kokonainen sirpin terä ja kolme hevosenkenkänaulaa. Kaivausalueet tehtiin maakaasuputkilinjan Kalvola - Lempäälä rakentamisalueelle. Maakaasuputkilinjan ja huoltotien rakentaminen tuhosi siten osan muinaisjäännöksestä.

Korvenniitty 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korvenniitty -nimisen peltoalueen pohjoispäässä olevalla pellon ja niityn välisellä pienellä mäenkumpareella.
Alueella on kuusi kaskiröykkiötä ja neljä hautamaista painannetta. Metsätyyppi on käenkaali-mustikka -tyypin sekametsä. Tutkimusalueen halkaisee vanha piikkilanka-aita, joka kulkee rajaa pitkin suunnilleen itä-länsisuunnassa. Kaskiprojektin tutkimuksissa vuonna 2007 kohde kartoitettiin kokonaan takymetrillä.
Muinaisjäännösalueen koko on 40 x 50 metriä. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan noin 1 - 5 metrin kokoisia, korkeudeltaan alle puoli metriä ja sammaloituneita. Ne muodostavat yhdessä hautamaisten painanteiden kanssa yhtenäisen pienen ryhmän. Painanteiden syvyys vaihtelee useimmiten 0,3 - 0,5, pituus 3 - 5 ja leveys 1 - 2 metrin välillä. Painanteet erottuvat maastossa hyvin.
Kaskiprojektin tutkimuksissa vuonna 2007 kaivamalla tutkittiin maakaasuputkilinjan rakentamisessa tuhoutumaan tulevalta alueelta röykkiö nro 1.
Todennäköisesti kyseessä on Äimäjärven rannalla sijainneiden kylien tai yksittäisten talojen hyödyntämä kaskiviljelyalue. Äimäjärven rannassa oleville rautakautisille kalmistoille on matkaa noin 1,5 km etelän ja lounaan suuntaan. Lähin keskiaikainen kylä on Sittala, kohteesta noin puolikilometriä lounaaseen. Koska kohde sijaitsee Sittalan kylän alueella, kaskeamista ja alueen muuta hyödyntämistä lienee ainakin historiallisella ajalla suoritettu sieltä käsin.

Lintustenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lintustenmäen loivassa etelä-kaakkoisrinteessä, Korvenniitty -nimisen alueen pohjoispuolella. Kohde vaikuttaa vanhalta niityltä tai laitumelta, jolla kasvaa mm. katajaa sekä harvakseltaan joitakin isompia mäntyjä ja kuusia.
Alueella on kuusi hautamaista painannetta, jotka lienevät vanhoja nauriiden talvivarastokuoppia. Painanteiden pituus vaihtelee 3,5 - 8, syvyys 0,3 - 0,5 ja leveys 1-1,5 metrin välillä. Painanteet erottuvat melko selvästi. Kaskiprojekti kartoitti alueen kokonaisuudessaan takymetrillä vuonna 2007.
Kaskiprojekti tutki vuonna 2007 Kalvola - Lempäälä maakaasuputkilinjan rakentamistöissä 2008 - 2009 tuhoutumaan tulevaa aluetta avaamalla hautamaisten painanteiden väliin kaksi pientä tasokaivausaluetta. Metallinpaljastimella alueelta löydettiin yksi kaarevaselkäinen taottu puukonterä.
Todennäköisesti kyseessä on Äimäjärven rannalla sijainneiden kylien tai yksittäisten talojen hyödyntämä kaskiviljelyalue. Äimäjärven rannassa oleville rautakautisille kalmistoille on matkaa noin 1,5 km etelän ja lounaan suuntaan. Lähin keskiaikainen kylä on Sittala, kohteesta puolisen kilometriä lounaaseen. Koska kohde sijaitsee Sittalan kylän alueella, kaskeamista ja alueen muuta hyödyntämistä lienee ainakin historiallisella ajalla suoritettu sieltä käsin.

Riuttankallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Riuttankallion loivassa länsirinteessä. Paikalla on täysikasvuinen kuusimetsä, ja itäpuolella hakkuuaukea.
Inventoinnissa vuonna 2007 paikalla havaittiin yksi neliskanttinen sammaleen peittämä kivilatomus, kooltaan 2 x 2 metriä, korkeudeltaan noin 0,4 metriä. Sammalen alta paljastui tiivis palaneista kivistä koostuva kivilatomus, jota ei kuitenkaan tutkittu sen tarkemmin. Kivet vaihtelivat kooltaan nyrkin- ja hevosenpään kokoisiin. Latomuksen ympäristö oli tasainen, mutta esim. peruskiveykseen varmuudella liittyviä rakenteita ei ollut havaittavissa (pieni kivikko n. 2 metriä tulisijasta lounaaseen voisi liittyä perustukseen).
Kiukaan jäännökseksi tulkittava kohde merkitsee, että paikalla on todennäköisesti ollut jokin rakennus, kuten esim. riihi tai savupirtti sekä siihen liittyen mahdollisesti muitakin rakennuksia. Lähimpiin taloihin on matkaa noin 200 metriä (Takamäki luoteessa ja Haapsamo lännessä). Ne eivät kuitenkaan kuulu keskiaikaiseen asutukseen, vaan ovat myöhemmin syntyneitä.

Hongisto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Alvar Aallon suunnittelemien puutalojen lähellä. Kohteessa on kaksi röykkiötä, kivirakennelma, joka voi olla vanha tieliuska, ja painanteita. Röykkiöt saattavat olla historiallisen ajan peltoraunioita, mutta muodoltaan soikea röykkiö A (3 x 1,5 x 0,4 m), myös esihistoriallisen ajan hautaröykkiö. Sen laji, rakenne ja ikä eivät selviä ilman kaivaustutkimuksia.

Sahanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mommilanjärven pohjoispäässä, Mommilan kartanosta 900 m länteen ja noin 100 m nykyisestä järvenrannasta. Järven pohjoispää on hiekkaista kangasmaastoa, joka on lähes kokonaan raivattu pelloksi. Kangasta rajaa etelässä vaihtelevan korkuinen rantatörmä, jonka juurella rantaviiva ilmeisesti on sijainnut muinoin.
Löytöjä ja palaneita kiviä oli paikalla noin 25 metrin matkalla tien pohjoisreunan leikkauksessa. Asuinpaikan laajuuden ja merkittävyyden selvittäminen vaativat lisätutkimuksia.

Solanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyröykkiöalue sijaitsee Takajärven etelärannan tuntumassa, 250 m Kallio-Mikkolan talosta pohjoiseen, Solanmäen etelä- ja kaakkoisrinteillä noin 160 x 230 m suurella alueella, pellosta pohjoiseen.
Röykkiöitä on melko tasaisin välein pellon reunasta mäen laelle. Alarinteessä röykkiöt ovat pienempiä kuin ylärinteessä (pienimmät 1 x 1 x 0,3, suurimmat 5 x 6 x 0,6-0,8 m), ja osa niistä on kasattu maakiven varaan. Röykkiöiden välinen maa on tasaista, ilmeisesti muokattua. Etelärinteessä on myös 30 - 40 m pitkä, noin metrin levyinen ja 20 - 30 cm korkea, sammalpeittoinen kivivalli. Kaikkiaan röykkiöitä on arviolta noin 100 kpl. Alueen kaakkoisosassa, joka tarkastettiin keväällä 2015, röykkiöt erottuvat ympäristöstään hyvin, koska aluskasvillisuus oli matalaa eikä pensaita ollut.

Sillansuunmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyröykkiöt sijaitsevat Takajärven etelärannan tuntumassa Sillansuunmäen länsirinteellä. Röykkiöalueen koko on noin 100 x 30 m. Röykkiöt sijaitsevat melko tasaisin välimatkoin, ja niiden koko vaihtelee on 1 x 1 - 2,5 x 2,5 x 0,3 - 0,5 m.

Alinen Savijärvi 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee Alisen Savijärven koillisrannan tuntumassa metsänhakkuualueella. Ryhmään kuuluu 12 viljelyröykkiötä ja neljä pitkänomaista kuoppaa noin 30 x 80-100 m kokoisella alueella. Röykkiöiden koko on keskimäärin 1 x 1 x 0,3 m ja kuoppien 3-4 x 1-1,5 x 0,3-0,5 m.

Herajoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisiin lähteisiin Herajoki ilmaantuu Hämeen ensimmäisten maakirjojen myötä vuonna 1539. Verotietojen mukaan myös Parman talo on tuolloin ollut olemassa, vaikkakin talon nimi mainitaan ensimmäisen kerran todennäköisesti vasta vuoden 1571 hopeaveroluettelossa. Kylän historia voitaneen viedä ainakin 1400-luvulle, mutta mahdollisesti paikalla on ollut asutusta jo tätä aikaisempina vuosisatoina, eikä kylän rautakautista syntyhistoriaa voida kokonaan sulkea pois.
Herajoen kylätontti on suurimmilta osin jäänyt rakentamisen ja maankäytön alle. Vanhojen karttojen ja ilmakuvien perusteella luoteis- ja koillispuoleisten tonttien kohdalla maankäyttöä on ollut paljon, joten näillä kohdin tuskin on säilynyt koskematonta maaperää. Kaakon puoleisen kylätontin kohdalla on kylätonttia voinut säilyä ehjänä Parmintien molemmin puolin. Kylätontin luoteispuolella on myös mahdollista, että alueella on säilynyt ehjää kulttuurikerrosta nykyisten rakennusten pohjois- ja länsipuolella Havintien ja Parmintien välisellä aidatulla alueella sekä Havintien länsipuolella polun eteläpuolella. Muinaisjäännösrajaus perustuu isojakokartan kylätontin sijaintiin, maankäytön historiaan ja vuoden 2022 inventoinnin maastotarkastukseen.

Vahteristo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee rautatiestä noin 400 m itään loivasti etelään viettävällä pellolla Javanaisenojan pohjoispuolella. Alueen halkaisee pohjois-eteläsuunnassa Vahteristontie. Tihein löytöalue on pellolla olevalla muinaisella rantatöyräällä suunnilleen 92 - 94 m korkeudella, ladosta noin 15 m koilliseen. Löytöalueen laajuus on noin 45 x 20 m, ja osia asuinpaikasta on jäänyt Vahteristontien alle. Paikalta on löydetty kivikautinen taltta, kvartsi-iskoksia, -esineitä, ja -ytimiä sekä palanutta luuta.

Uusi-Keipilä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee ojien rajaamalla peltoniemekkeellä, rautatiestä noin 900 m itään ja Uusi-Keipilän talosta noin 150 m luoteeseen. Löytöalueen laajuus on noin 40 x 30 m niemekkeen laella ja osin sen rinteillä. Maaperä alueella on etupäässä savensekaista peltomultaa. Paikalta on löydetty talteen kvartsia (iskoksia, esineitä, ytimiä) ja palanutta luuta. On mahdollista, että läheisen Uusi-Keipilä 2 -nimisen löytöpaikan käyräselkäiset kourutaltat liittyvät tähän asuinpaikkaan.

Käräjäkivet (Kulkuväylät)
Historiallinen; Välimatkapylväät, manttaalipyykit tai muut merkkikivet sijaitsevat Rimmiläntien (Mt 13661) molemmin puolin Könnölästä noin kilometrin koilliseen sekä Hattulan ja Kalvolan välisestä rajasta pari sataa metriä länsiluoteeseen.
Kivistä tien pohjoispuolella oleva on suurempi ja korkeampi, korkeutta sillä on ainakin kolme metriä. Tien eteläpuolen kivi on vaatimattomampi ja alle 2 m korkea.
Paikkakunnalla ja tiesuunnitelmassa kiviä kutsutaan Käräjäkiviksi. Rimmiläntie näkyy ainakin vuoden 1741 Könnölän kylän kartalla (Anders Vestermark). Tie ei ollut historiallisella ajalla kovin merkityksellinen, mutta sitä paikalliset asukkaat käyttivät matkoillaan Tammellaan ja Hämeenlinnaan. Tieltä ja Könnölän kylästä oli yhteys Takajärvelle, jossa oli ainakin jo 1600-luvulla majatalo tai kestikievari.

Linnalahti (1000011682) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka löytyi Hikiä-Forssa voimalinjainventoinnin yhteydessä vuonna 2008, ja se sijaitsee Janakkalan ja Lopen rajan tuntumassa Kesijärven koillispäässä. Tie numero 54 Lahdesta Forssaan kulkee noin kolmen kilometrin päässä etelässä ja Launosten kylä on pari kilometriä kaakkoon.
Maasto on peltoa ja maaperä hiekkaa. Maasto muodostaa niemekkeen, joka laskee kohti Kesijärveä etelässä. Heti asuinpaikan itäpuolella Toivanjoki laskee Kesijärveen. Paikka on maanmuodoltaan, maaperältään ja sijainniltaan erittäin tyypillinen kivikautiselle asuinpaikalle.
Inventointihetkellä pelloista oli lähes kaikki kyntämättä, vain noin 5 x 30 metrin sarka oli kynnetty voimalinjan eteläpuolella oleville mökeille johtavan tien viereen. Linjalle tästä on matkaa noin 30 metriä. Kynnöksestä löytyi kaksi kvartsi-iskosta.
Vuonna 2012 Linnalahden kivikautisen asuinpaikan luonnetta ja laajuutta selvitettiin koekaivauksella. Tutkimus rajautui muinaisjäännösalueelle suunnitelluille kahdelle pylväspaikalle ja niiden lähiympäristöön. Asuinpaikan itäreunalle sijoittuvan uuden voimajohtopylvään kohdalla tai läheisyydessä ei havaittu mitään merkkejä muinaisjäännöksestä. Sen sijaan toisen voimajohtopylvään eteläpuolelle tehdyistä koekuopista tehtiin havaintoja muinaisjäännöksestä. Koekupista löydetyt kvartsikaapimet sekä kyntökerroksen alapuolelta havaitut noki ja hiilikerrokset osoittavat, että pellolla on sillä kohdin suppealla alueella säilynyt vähäisiä jäännöksiä esihistoriallisen ajan asutuksesta ja toiminnasta.

Nuoliala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Hiidenjoen Ahilammista vajaat 500 m länteen, Turengin rautatieasemalta noin kilometri lounaaseen.
Vanhan asutuksen merkkejä vuoden 2007 voimajohtolinjainventoinnissa havaittiin runsaasti pellolla tien mutkan kohdalla. Havaintoja tehtiin tien itäpuolelta läheltä tietä, itään kurottuvan matalan peltoharjanteen rinteiltä ja laelta tien. Tien länsipuolella, jossa kylätontti suurimmaksi osaksi sijainnee, pintahavaintoja tai koekuopitusta ei voitu tehdä.
Vanhan kartta-aineiston perusteella Nuolialan 1500 - 1700-lukujen kylätontti sijoittuu tälle paikalle. Nykyinen peltotielienee 1700-luvun alun tielinjaus. Vuonna 1539 kylässä oli 8 taloa, joista neljä mainitaan vielä myöhemminkin, mutta vuoden 1707 maakirjakartassa paikalla on enää kaksi taloa.

Harviala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksen pohja sijaitsee Harvialan kartanon läheisessä metsässä, noin 150 m piha-alueen risteyksestä luoteeseen. Paikalla on itä-länsisuuntaisen rakennuksen perustus kooltaan noin 5 x 8 m. Sen keskellä on samansuuntainen, noin 4,5 x 3,5 m kokoinen matala (max. 40 cm) mahdollinen tulisijan perustus. Rakennuksen perustus hahmottuu epämääräisinä ja hajanaisina kiviriveinä, missä eniten rinnakkaisia kiviä on sen lounaiskulmalla, länsiseinustalla ja pohjoisseinustan keskiosassa.
Vuoden 2020 inventoinnin tulkintojen ja karttatarkastelun perusteella kyseessä ei ole entinen Harvialan päärakennus, kuten aiemmin on arveltu yhtenä vaihtoehtona. Senaatinkartalla (1884) kohdalla on kutakuinkin itä-länsisuuntainen rakennus. Harvialan kartano on vanhojen karttojen perusteella (v. 1772 ja kuninkaan kartta 1700-luvun lopulta) sijainnut alkujaan nykyisen Alikartanon kohdalla. Rakennuksen pohjan tarkempi tulkinta ja ajoittaminen vaatii lisätutkimuksia.
Rakennuksen perustuksesta noin 50 m pohjoiseen (P: 6760451 I: 369168) on maakumpu, joka tulkittiin 2020 inventoinnissa luontaiseksi. Kummun koko on noin 30 x 15 m ja se vaikuttaa jatkuvan vähemmän selvänä harjanteena edelleen kohti lounasta. Kummun päällä on paikoin hiekkamoreenia, mutta muutaman lapionpiston perusteella kummussa on kalliosydän.

Kodjala (Koljala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kodjalan (myöhempi kirjoitusasu Koljala) kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kertaa 1374. Kylässä on ollut vuonna 1539 10 itsenäistä verotaloa ja ainakin yksi Harvialan alainen lampuotitila. Koljala yhdessä Luolajan kanssa ovat olleet Vanajan suurimmat kylät 1500-1700-luvuilla. Vuoden 2021 tarkkuusinventoinnissa paikalta saatiin myös selkeitä viitteitä rautakautisesta asutusjatkumosta.
Kylän sijainti on paikannettu osayleiskaava-alueen inventoinnissa 2020-21 vanhojen karttojen ja osin maastohavaintojen perusteella (kartat 1702, 1772, 1842, 1884). Lisäksi muinaisjäännösalueen rajausta on selvitetty asemakaavoitukseen liittyen tarkkuussinventoinnissa 2021 kylän länsiosassa suhteessa länsipuoliseen peltoalueeseen. Rautakauteen ja varhaiseen historialliseen aikaan viittaavan peltokerroksen alaisen kulttuurikerroksen (palaneita kiviä, löytörikasta tummaa ja nokista maata) ohella tarkkuusinventoinnissa tehtiin löytöjä sekoittuneesta peltokerroksessa, jonka alla todettiin puhdas pohjamoreeni. Länsilaidan peltoalueilla muinaisjäännös on rajattu kartta-aineiston ohella säilyneen kulttuurikerroksen mukaan. Alueen keski- ja länsiosia Alikartanontien varrella on tutkittu myös kevyenliikenteen väylän tarkkuusinventoinnissa 2022, jossa havaittiin muutamia rakenteita sekä muita merkkejä kylätontista yhteensä noin 90 metrin matkalla.
Kyläalue on autioitunut sen itäosaa lukuun ottamatta viimeistään 1900-luvulla, ja autiona se on näiltä osin edelleenkin. Muinaisjäännösalueen rakentamattomassa pohjoisosassa on lukuisia erikokoisia kuoppia, painanteita ja kasoja, joista osa on suurella todennäköisyydellä hyvinkin nuoria. Peltojen laidoilta on havaintoja myös todennäköisesti nuorista raivausröykkiöistä. Alueen eteläosan metsäsaarekkeen eteläpäädyssä on noin 8 m kokoinen neliömäinen rakennuksen perustus (N 6760032 E 369862). Perustus on kovin epämääräinen, matala (max. 40 cm). Seinävallit ovat kiven ja maan sekaiset. Kylätontin todellisen laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen vaatii vielä lisätutkimuksia etenkin vuosina 2021 ja 2022 tarkkuusinventoitujen alueiden ulkopuolella.

Raitoo Myllyvuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on Kuninkaankartastossa 1700-luvun lopulla (n:ro 201) mainittu ja 1900-luvulle saakka käytössä ollut mylly. Sen kiveystä ja perustuksia on Raitoontien reunalta lähtien noin 40 m matkalla lounaaseen ja noin 20 - 30 m luoteeseen Sokeenlammesta (Urjalan puolelta) laskevan puron varrelta. Vanha vesiränni on osin täyttynyt. Myllyn vesiuoma on kulkenut putkessa, jossa on pyörinyt ratas. Myllyn jäännös on hyvin säilynyt.

Vanhakartanon kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1551 taloja on paikalla ollut seitsemän, ja isojakokartassa tontille on merkitty kahdeksan taloa. Hietaiselta länteen ja etelään laskevalta peltoterassilta vastapäätä vanhaa Gammelgårdin kartanon tonttimaata löytyi pintapoiminnassa pala 1400-luvulle ajoittuvaa Siegburgin keramiikkaa sekä tiilen tai palaneen saven paloja. Tältä alueelta on myös rautakautisen saviastian pala.
Lähellä Kivismäen kartanon tietä oli toinen löytökeskittymä, joka vanhastaan on nimetty Gammelgård 1:ksi. Sieltä löytyi vuonna 2004 pintapoiminnassa 1500-luvulle ajoittuvaa kivisavikeramiikkaa, tuluspiitä ja kuonaantunutta savea. Paikalta oli aikaisemmin löydetty tulusrauta (KM 17294). Kohteesta on myös löytynyt metallinpaloja ja 1600-luvun rahoja luvattomassa metallinilmaisinetsinnässä.

Parikkalan autiotontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee noin 60 m Ormajärven itärannasta pienen lahden poukaman vieressä, Mainiemen kuntoutuskeskuksesta noin 300 m luoteeseen. Kuntoutuskesksesta laskevan peltotien päässä on vadelmaaja pujoa kasvava kumpare. Sen koillispuolella on tasainen ja lehti- ja havupuita kasva terassi. Rannan tuntumassa on kosteikko, jonka koillispuolella on uudempi kaivanto sekä siihen liittyvä vesipumppu. Kumpareen laki on tasainen. Sen pinnalla oli noin 30 - 40 cm noen ja tiilen tai palaneen savensekaista multaa, ja sen alla puhdas hieta. Kumpareen koko on noin 25 x 20 m. Aluetta ympäröi pohjoisessa, idässä ja etelässä rantaan laskevat pellot, joiden pintapoiminnasta löytyi mm. liitupiipunvarsi, palanutta kiveä ja tiilimurskaa. Löytöjä ei otettu talteen.
Isojakokartoissa paikalla on ollut Lemolan ja Tynnylän talojen tonttimaa.
Vanhin maininta kylästä on vuodelta 1414. Vuoden 1551 asutusluettelossa Parikkalan kylässä on ollut ainoastaan Tynnilän talo, 1680-luvulla kylässä oli kaksi taloa.

Äijälamminmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Äijälammista 150 m itään kallion päällä. Se on kooltaan noin 2,5 x 3 m ja sen korkeus on noin 50 cm. Se on kasattu 20 - 30 cm halkaisijaltaan olevista kivistä kallion päälle, muttei sen korkeimmalle kohdalle. Kiviä on kahdessa, kolmessa kerroksessa. Kivet ovat sammaloituneita. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö.
Lähiympäristössä kasvaa nuorehkoa sekametsää, pääosin koivuja, mäntyjä ja kuusia. Röykkiön lähialuetta inventoitiin vuonna 2013 noin 100 metrin säteeltä, mutta muita röykkiöitä tai rakenteita ei havaittu.

Lemmettylä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Äimäjärven itäpuolella, Lemmettylän talosta 300 m itäkaakkoon, metsärinteellä olevalla luontaisella tasanteella tai terassilla. Paikalla kasvaa kookkaita kuusia. Tasanne on kivetön, koska kivet on kasattu röykkiöihin. Niiden päällä kasvaa sammalta, ja ne ovat osittain riveissä. Ulkonäkönsä ja sijaintipaikkansa perusteella ne ovat kaski- tai viljelyröykkiöitä.
Lemmettylän talon paikalla tai lähellä on ollut torppa jo viimeistään 1700-luvulla, ja on mahdollista, että kaski-/viljelyröykkiöt liittyvät sen viljelyhistoriaan.

Ryssämäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pohjoisten kylässä pellolla valtatien 12 lounaiseteläpuolella, vajaat 100 m Pohjoistenjoesta etelälounaaseen, miltei Tuulosen kauppakeskusta vastapäätä. Vanha maantie kulkee Ryssämäen kaakkoispuolitse. Alue on melko tasaista peltoa, ja Ryssämäki käsittää pellon lounaisosan (pituus n. 140 m ja leveys muutamia kymmeniä metrejä). Ryssämäki ei erotu mäkenä maastossa, ja se rajautuu lounaassa jyrkkään törmään, jota pellon reuna noudattelee.
Paikalle on vanhojen tietojen mukaan haudattu venäläisiä sotilaita vanhojen Venäjän sotien aikana sekä vuonna 1918 kahdesta kolmeen paikkakuntalaista miestä. Yhden haudan sijainti on tiedossa, ja se sijaitsee alueen luoteispäässä olevan kesämökin ulkorakennuksen vieressä. Muuten tiedossa ei ole kuinka laajalla alueella tai kuinka monta hautoja on. Tarinan mukaan vuoden 1918 vainajat olisi kuljetettu pois ja haudattu uudelleen hautausmaalle. Pellolta ihmisluita ei ole löytynyt, sensijaan kylläkin alueen kaakkoispäässä sijaitsevan kuivurin kohdalta.
Aikaisemmin Ryssämäellä on ollut näkyvissä syvänteitä, mutta enää vuoden 2003 inventoinnin aikaan niitä ei näkynyt edellä mainittua tiedossa olevaa hautaa lukuun ottamatta.

Manninen Rähmänkangas N (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Rähmänkankaalla valtatien 10 pohjoispuolella, noin 600 m Ypäjän risteyksestä itäkoilliseen, on kuoppia kahdessa ryhmässä hiekkaharjulla. Kohteessa on yhteensä kuusi kuoppaa, jotka ulkoisesti muistuttavat pyyntikuopia, mutta saattavat olla jotain muutakin. Harjulla on myös selvästi nuoria hiekanotto- ym. kuoppia.

Kirjoituskallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vanajaveden ja Lepaanvirran välisellä alueella, Jumoinsuosta kaakkoon ja Suontaan kartanosta 700 m luoteeseen olevalla korkealla kalliolla. Kirjoitukset ovat kallion eteläpäässä, jyrkänteen reunalta noin 20 m itään, sen korkeimmalla kohdalla.
Tarkastushetkellä 29.8.2005 paikalta oli puhdistettu pieneltä alalta sammalta pois ja siinä oli havaittavissa seuraavat kirjaimet: A.H, BCW, KU ja vuosiluku 1872. Alueella on lisääkin kirjaimia, mutta niiden hahmottaminen on vaikeampaa. Lisäksi kirjaimet jatkuvat selvästi sammaleen alle. Tyrväntöläinen Erkki Ulamo kertoi 1.9.2005, että paikalla on aikanaan ollut keinu, joka on ollut suosittu kokoontumispaikka ja nimikirjaimet saattavat liittyä tähän. Toinen tarina on, että vangit olisivat hakanneet kirjaimet.
Kirjoituskallio on merkitty 1800-luvun kartoille.

Peuhkuri (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolme röykkiötä sijaitsee harjulla olevasta Kaitalan talosta noin 300 m itään, harjun metsää kasvavalla itärinteellä noin 30 metrin etäisyydellä toisistaan. Suurin röykkiöistä on 7 - 8 m pitkä, 4 - 5 m leveä ja 1,20 - 1,40 m korkea ja pienehköistä kivistä ladottu. Toiset röykkiöt ovat matalampia, noin 40 - 50 cm korkuisia, mutta saman kokoisia laajuudeltaan kuin isompikin. Korkeimman röykkiön kivet eivät ole juuri sammaloituneet, pienemmät ovat sen sijaan täysin sammalen ja heinän peittämät.
Vuoden 2012 inventoinnissa todettiin röykkiöiden vastaavan aikaisempaa kuvailua eikä uusia havaintoja tehty.

Kultavuori 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kuivuneen Kalliojärven länsipuolella olevan Poution peltoaukean kaakkoisreunalla, kuivatusojan eteläpuolella, Kultavuoren länsirinteellä olevalla pellolla sekä tämän itäpuolisella metsäalueella.
Vuoden 2006 inventoinnissa paikalta on kerätty kvartsilöytöjä kolmesta eri kohdasta. Ensimmäinen on savisen pellon alareunaa vanhan järven rannalla. Pellossa on tällä kohdalla erityisen paljon pikkukiviä. Toinen löytökohta on saman pellon hieman ylempi terassi, jolla on hietainen maaperä. Tällä kohdalla pellossa on paljon historiallisen ajan löytöjä (mm. kolmijalkapadan jalka). Kolmas löytökohta on vanhalle rannalle edellisten itäpuolelle metsikköön - kuivaan kuusimetsään - tehty koekuoppa, josta löytyi useita pieniä kvartsinpaloja. Vaikka kohteesta tuli suhteellisen runsaasti löytöjä, ei sitä kvartsien jonkinasteisen epämääräisyyden vuoksi luokiteltu vielä 2006 inventoinnissa kivikautiseksi asuinpaikaksi.
Pellon itäpuolisesta kuusimetsästä tuli kansalaisilmoitus kvartslöydöistä 2020. Kvartseja havaittiin mätästyksen jäljiltä noin 10m matkalla pellon reunasta katsottuna vanhan Kalliojärven rantatörmällä. Ilmoituksen myötä kohde tarkastettiin 2021, jolloin mätästetyltä alueelta havaittiin epämääräisten kvartsien ohella myös muutamia selkeitä kvartsi-iskoksia. Peltoalue oli tuolloin heinikkona. Kohde tulkittiin satunnaisessa käytössä olleeksi pyyntikulttuurin leiri- tai asuinpaikaksi, jolla on hyödynnetty alueella runsaasti luontaisena esiintyvää kvartsia. Kohteen laajuuden ja luonteen varmentaminen vaatii lisätutkimuksia.

Kaitalamminvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt ovat Kaitalammin ja Teurajärven välissä olevalla Kaitalamminvuorella. Toinen kiviröykkiöistä sijaitsee vuoren pohjoisrinteellä, lähellä Liljan rakentamaa vajaa, koordinaattien p= 6 758 707, i= 3 328 853 osoittamassa kohdassa. Röykkiö on koottu monenkokoisista (halk. 20-50 cm) kivistä ja sen korkeus on ympäröivästä kalliosta korkeintaan 50 cm. Halkaisijaltaan röykkiö on noin kaksi metriä. Röykkiön keskellä on pystykivi. Paikalla ei ole ainakaan mitään nykyistä rajaa eikä se myöskään tunnu soveltuvan kovinkaan hyvin minkäänlaiselle viljelykselle, edes kaskelle. Toinen kiviröykkiö on Kaitalamminvuoren itäpuolella, lähellä Lautaportaaseen johtavaa tietä olevassa koivutaimikossa. Röykkiö oli tullut ilmi metsänuudistuksessa noin 10 vuotta sitten. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan 2,5 metriä ja sen korkeus ympäröivästä maanpinnasta on noin 40 cm. Kivet ovat kooltaan 20-50 cm. Rakennelma on hyvin säännöllinen ja se saattaisi olla esim. torpan tulisijan tai kiukaan pohja. Itse paikka on hyvin lämpimällä tielle päin viettävällä rinteellä. Röykkiön koordianatit ovat: p= 6 758 705, i= 3 329 179.

Palomäki S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Pyhäjärven Saarensalmen itärannalla olevan Palomäen eteläreunalla. Tervahaudan halkaisija on noin kahdeksan metriä.

Myllylahti (1000006829) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sudenpyyntikuoppa sijaitsee Ruostejärven virkistysalueella, polun varressa. Kuoppa on halkaisijaltaan noin 5 ja sen syvyydeltään noin 3 m. Kuopan vieressä on opastaulu, jossa kerrotaan, että kuoppa on viimeksi ollut käytössä 1900-luvun alussa. Alue on mäntykangasta.

Kissannokka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Ruostejärven lounaisrannalla, Kissannokka-nimisestä niemestä noin 300 m kaakkoon, mäntykangasharjanteella. Hauta on halkaisijaltaan noin 5,5 metriä.

Leskijärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee pienen Leskijärven eteläpuolella, laajalla hiekkakumpareella. Hauta on halkaisijaltaan noin kahdeksan metriä ja se on metrin syvä. Ympäristön metsänäestysvaoissa on runsaasti hiiliä.

Joentaka 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alue on loivaa länsirinteen metsälaidunta, valtapuustona täysikasvuinen kuusimetsä. Karttaanalyysin mukaan paikalla on sijainnut pieni pelto, joka näkyy vuoden 1798 isojakokartassa. Pellon käytöstä jäämisen ajankohta ei ole tiedossa. Alueella olevat kivistä kasatut sammaloituneet viljelyrauniot (ks. kuva 8) ovat halkaisijaltaan 1-2 metriä, korkeudeltaan 30-50 cm. Viljelyrauniot liittyvät todennäköisesti em. peltoon, joka on maastossa edelleen ainakin osittain erotettavissa tasaisena terassina. Alueelle tehdyistä koekuopista ei tullut löytöjä eikä merkkejä muista kiinteistä muinaisjäännöksistä.

Uusi-Markkula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven luoteisrannalla metsäsaarekkeessa, Uusi-Markkulan talosta 200 – 350 metriä itään 80 metrin levyisenä peltojen ympäröimässä metsäkaistaleessa.
Asuinpaikka löytyi vuoden 2006 inventoinnissa, jolloin savipellolta löytyi kaksi kvartsi-iskosta. Vuonna 2007 paikalla tehtiin koekaivaus Gasum Oy:n suunnitteleman maakaasuputken vuoksi. Tuolloin metsä oli kaadettu ja peltojen välinen metsäsaareke oli äestetty. Äestysvaoista löytyi runsaasti kvartsi-iskoksia ja niiden perusteella asuinpaikka-alue oli selvästi hahmoteltavissa. Koekaivauksessa sieltä paljastui nuorakeraamisia saviastianpaloja, joiden perusteella asuinpaikka ajoittuu kivikauden loppuun, 4300 – 5200 BP. Paikalla oli tummanruskeaa likamaata useassa kaivauskerroksessa ja toisaalla alueen kalliossa oli runsaasti kvartsijuonteita ja iskettyä kvartsia, mikä viittaa mahdolliseen kvartsilouhokseen.
Vuonna 2008 kohdetta tutkittiin otoksena avaamalla asuinpaikan maakaasulinjalle osuvaan osaan kaksi kaivausaluetta, joiden yhteispinta-ala oli 100 neliömetriä. Kaivauksilla talletettiin nuorakeramiikan paloja, jotka olivat peräisin sekä nuorakoristeisista astioista, että vulstiastioista. Alueella oli runsaasti kvartsi-iskoksia, ytimiä sekä esineitä ja kulttuurikerros jatkui noin puolen metrin syvyyteen.

Hyrvälä-Perttula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hyrvälän kyläkeskuksen eteläpuolella, Perttulan talon eteläpuolella, pellon reunassa ja tien 13663 kaakkoispuolella, peltorinteessä.
Paikalla on muinainen rantatörmä, joka nykyään on loivaa kaakkoon laskevaa peltorinnettä. Rinteen juurella pellon maaperä on liejuista vanhaa järvenpohjaa, mutta ylempänä hienojakoista moreenia. Rinteessä ja aivan sen juurella on kvartseja noin 80 m matkalla rinteen suuntaisesti. Pintahavaintojen perusteella paikka on selvärajainen. Kohteen luoteisrajan liepeille tehdyn maakaapeloinnin valvonnassa ei vuonna 2021 saatu uusia löytöjä.

Härkälänmäki S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hyrvälän kyläkeskuksesta etelä-kaakkoon, Alajoen peltolaakson itäpuolella olevan Härkälänmäen länsi-luoteisjuurella, pellon itäpuolisella törmällä metsässä. Härkätieltä, Alajoen sillan kohdalta noin 340 m pohjoiseen ja Pihlajamäen talosta 170 m luoteeseen.
Paikalla on matala ja loivahko muinainen rantatörmä, joka laskee länteen pellolle. Törmän päällä on tasanne ja sen takana avokallioinen jyrkähkö rinne. Maaperä paikalla on hienoa hietaa ja hiesua, ja siellä kasvaa sekametsää. Törmällä on vanha metsittynyt maanottopaikka, joka on hävittänyt törmän reunaa noin 20 m ja mahdollisesti muuten ehjältä ja hyvin säilyneeltä vaikuttavaa asuinpaikkaa. Paikalle kaivetuista koekuopista löytyi kvartsia.

Niemen vanha niitty (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt ja kiviaita sijaitsevat Koskenkylässä, Joen eteläpuolella, Saunasuon koillispuolella, Koskenmyllystä 460 m lounaaseen ja Niemen talosta 110 m luoteeseen.
Viisi kaunista ja sammaloitunutta kiviröykkiötä on järeässä kuusikossa. Paikalla lienee ollut niitty jo 1600-luvulla, mutta sen paikannus vanhan maakirjakartan perusteella on kuitenkin epävarma. Siksi röykkiöiden ikäkin on epävarma, ja röykkiöt voivat olla jopa 1600-lukua vanhemmat tai sitä huomattavasti nuoremmat (1800- ja 1900-luvuilta). Röykkiöiden itäpuolella on lisäksi vanhaa, pusikoitunutta peltoa reunustava kiviaita, joka on osittain katkonainen ja rikki.

Uotila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uotilan (Vuotilan) vanha talonpaikka, johon kuuluu talonpohja ja kaksi isoa kellaria tai muuta kuoppaa pienellä alalla, sijaitsee Kellarinmäen etelärinteen juurella, metsän laidassa runsaat 100 m Alajoesta pohjoiskoilliseen ja noin 850 m Alajärven luoteispäästä pohjoisluoteeseen.
Uotila on alun perin ollut Katinalan rälssisäterin osa(Katinala säterinä jo 1400-luvun alussa), ja se on mainittu vuoden 1539 maakirjassa, ja sen vanha sijaintipaikka selviää kuninkaankartastosta. Milloin talo on paikalle asettunut, ei ole tiedossa, luultavasti kuitenkin viimeistään 1500-luvun alussa. 1800-luvun alussa talo siirrettiin nykyiselle paikalleen Alajärven rantaan, ja siitä tuli Inkala. Kuitenkin vielä 1800- ja 1900-lukujen taitteen tienoilla ns. senaatinkartalla on Uotilan vanhalla paikalla ollut rakennuksia. Nykyään vanha talonpaikka on autio ja pusikoitunut.

Kulmala (1000013549) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kouvalan kylän itäosassa, Alajoen länsipuolella Härkätien Alajoen sillalta 340 m etelään ja Välkkilään menevän tien ja joen välisellä marjapensaspellolla, harjanteen jokeen viettävällä reunalla.
Maaperä on hienoaineksista moreenia, ja siinä on hiekkalinssi niemimäisellä harjanteella, joka on Alajärven muinainen niemi. Sen lisäksi, että hiekasta löytyi kvartseja, on paikan topografia mainio kivikautiselle asuinpaikalle. Asuinpaikan laajuus ei ole aivan varma.

Kivismäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaidat (1 ja 2) sijaitsevat Ihalemmin kylässä Marttaristintien varressa, valtatien 3 eteläpuolella, moottoritien ylittävän Karjusillan kohdalla, Kivismäen tilan päärakennuksen pohjoispuolisen pellon reunassa.
Pohjoisempi kiviaita (1) on pituudeltaan runsaat 60 m, muodoltaan hiukan kaareva ja lähinnä itä-länsisuuntainen. Se on pellon pohjoisreunalla. Toinen kiviaita sijaitsee siitä noin 40 m kaakkoon, pellon reunassa, mutta siihen työntyvän niemekkeen takana.
Marttaristintietä reunastaa lisäksi asutuksen ja talojen kohdalla muut kiviaidat.
Kiviaidat ja Marttaristintien varren asutus liittyvät Ihalemmen - Leiniälän valtakunnallisesti merkittävään kulttuurimaisemaan. Marttaristintien linjaus Ihalemmestä Merviin on ainakin jo 1600-luvulta peräisin.

Sovintokivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee Kerälänvuoren pohjoispuolella, Merventien ja Rannikontien välissä olevan teollisuusalueen etelälaidalla, eteläreunaltaan kiinni Rannikontiessä. Pohjoispuolella olevan teollisuustontin verkkoaita kulkee 3 - 5 m päässä kivestä. Näkymän kivelle erityisesti kaakosta tultaessa peittää osittain puusto ja muu kasvillisuus.
Kiven korkeus on 1,5 m, leveys 2,5 m ja pituus 1,5 m. Se on alunperin siirtolohkare. Sovintokivi on ollut rajapaikka ainakin jo vuonna 1618. Kiven viistolla ja tasaisella lounaisseinämällä on kaiverrus, joka muistuttaa lähinnä numeroa 9. Seinämä on sammalpeittoinen, ja havainnointi on vaikeaa.

Sipilä (Hautapaikat)
Historiallinen; Kalmiston paikka sijaitsee suuren hiekkakuopan lounaisreunalla Sipilän päärakennuksesta noin 200 m lounaaseen ja Puujoelta noin 180 m pohjoiskoilliseen. Hautapaikka löydettiin 1917 otettaessa hiekkaa kahden ennestään tehdyn hiekkakuopan väliltä. Vuonna 1923 löytöjä saatiin lisää hiekanoton yhteydessä. Hautojen ajoituksesta: helmet on ajoitettu 1300-luvulle, mutta paikan arvellaan kuitenkin olevan ruttohautausmaa 1700-luvun alusta. Paikalla on nykyään laaja hiekkakuoppa, joka on puiden ja aluskasvillisuuden peitossa. Kuoppaa sanotaan laajennetun viimeksi 1950-luvulla, mutta pohjalta on kyllä ajettu hiekkaa kaiken aikaa. Kuoppaa on myös täytetty pohjoispuolelta.

Pappilanniemi 2 (1000013928) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Hattulan vanha kirkkoherran pappilan tontti sijaitsee Pappilanniemellä, jonka erottaa
Mierolan kantakylästä Pappilansalmi. Pappilanniemi on savi- ja hiesualueiden ympäröimä moreenimäki, jonka korkeimmalla kohdalla on kallio lähellä pintaa. Pappilan
tonttimaat ovat sijainneet moreenialueella, vanhat kotipellot pääosin (hiekka)moreenilla.
Hattulan pappilan maat on nykyään pilkottu pieniksi tiloiksi, joista kerrostalorakentamiselta ovat säästyneet vain vanhan pappilan päärakennuksen ja navetan ympäristö. Kerrostalojen ja em. rakennusten väleissä sijaitsevat tiet, pysäköintipaikat ja nurmikentät.
Vuonna 1405 ”kuninkaan tuomion haltija Erik” ja Itä-Suomen laamanni Klaus Fleming vahvistivat piispa Johannes III Westfalin ja Hattulan kirkkoherra Johannes Eerikinpojan tekemän kaupan Mierolan kylästä, josta oli ostettu pappilaa varten tarvittavat pellot, niityt, metsät, myllynpaikat ja kalavedet 100 markalla. Ensimmäinen pappilan rakennuskantaa koskeva maininta on vuodelta 1583. Pappilan päärakennus paloi vuonna 1686 ja uusi pappila valmistui 1737 mennessä. Seuraava pappila valmistui vuonna 1786, vanha pappilarakennus jätettiin tuolloin toistaiseksi paikalleen. Viimeisin pappilan päärakennus valmistui vuonna 1865. Hattulan kunta osti 1950-luvulla pappilan tilan mielisairaalaa varten. Pappilan viimeisin päärakennus ja navetta ovat nykyisin yksityisomistuksessa.
Hattulan pappilan sijainti on kuvattu jo Hämeenlinnan seudun kartassa vuonna 1650. Vuoden 1773 kartan mukaan tonttimaa sijaitsi niemen pohjoisreunassa, lähellä rantaa. Vuonna 2012 tehdyn inventoinnin perusteella tontin aluetta on pitkän jatkuneen käytön aikana muokattu ja peitetty täytemaakerroksilla. Kulttuurikerrosten laajuutta ja säilyneisyyttä ei ole voitu arvioida, mutta inventointihavaintojen perusteella sitä saattaa olla vielä jäljellä. Kohde on arkeologisesti kiinnostava, koska pappilan tontin voi historiallisten lähteiden perusteella olettaa sijainneen samalla alueella viimeistään 1400-luvun alusta.

Sammalisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Riihimäen kaupungin pohjoisosassa, välittömästi kantatiestä 54 etelään ja pääradasta länteen olevalla pellolla, keinotekoisesta lammesta tai vesialtaasta muutaman kymmenen metriä länteen. Paikalta on löydetty toistakymmentä kvartsin kappaletta, ja iskosten seassa on pari esinettä. Keskellä pienehköä löytöaluetta on pellon pinnalle erottuva maakivi tai kalliopaljastuma, paikan koordinaatit ovat siitä. Paikalta ei ole löydetty likamaata tai muita kulttuurikerroksen jäännöksiä. Kyseessä lienee varsin pienialainen asuinpaikka.
Vuoden 2010 aikana paikallinen arkeologian harrastaja ja paikan löytäjä keräsi kvartsi-iskoksia myös muinaisjäännösrajauksen ulkopuolelta. Paikan säilymisaste ja tarkka rajaus eivät selviä ilman koekaivauksia.

Pekola (1000013922) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut kylätontti sijaitsee Santin tilan länsipuolisella pelolla, länteen menevän tien mutkassa ja noin 250 m pohjoiseen Vanajaveden rannasta.
Kylätontti on merkitty vuoden 1761 karttaan ja se näkyy vielä Kuninkaan kartastossa. Myös alueella kulkeva tie noudattaa edelleen vanhojen karttojen linjausta.
Tiluskartta ja selitys. Nils Avander 1702. Pekola bys bröstmark. Pehr Kjällman 1761.

Tenhiälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Autioitunut kylänpaikka sijaitsee Poransaarenlahden itärannalla uimarannasta koilliseen olevalla mäellä. Ensimmäinen kirjallinen maininta kylästä on vuodelta 1447, mutta lähialueitten löytöjen perusteella kylän asutuksen alku voi olla jo rautakaudessa. Vuonna 1539 kyällä oli kolme ja 1556 viisi taloa. Vuonna 1630 Tenhiälässä oli kolme ratsutilaa, 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa nimismiehen talo toimi majatalona. Ison vihan aikaan monet Hattulan kylät kärsivät venäläisten hävitysretkistä, ja Tenhiälässäkin oli yksi talo autioitui täysin. Isojako siellä suoritettiin 1764 - 1786.
Kylän paikalla oli 1950 - 1970-luvuilla vanhainkoti, jonka kivijalkaa on vielä näkyvissä, ja se on merkittynä vuoden 1960 peruskartalle. Poransaarentiestä uimarannalle erkaneva tie noudattaa vanhan kylän tielinjaa (Tiluskartta ja selitys rintamaista. Nils Avander 1699). Nykyisen Ahlbackan kartanon perustana oli vuorostaan paikalla vuoteen 1806 saakka sijainnut Eerolan ratsutila.

Rahkoila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rahkoilan kylätontti sijaitsee Vanajaveden itärannalla Mierolansalmen ja Mervenselän välillä, Mierolan vanhalta sillalta noin 1,4 km pohjoisluoteeseen. Se on yksi Hattulan vanhimmista kylistä, ja se oli aikoinaan myös pitäjän suurin kylä. Se on osittain autioitunut, ja nykyään siellä on alle kymmenen asuinrakennusta.
Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä oli 10 taloa. Vuoden 1693 maakirjakartan mukaan kylän talot ovat keskittyneet niemelle, nykyisten Puontilan ja Niemelän alueelle. 1770-luvun isojakokartassa asutus on levinnyt kaakkoon Tanhuanpääntien länsireunaan saakka ja vuoden 1842 pitäjänkartalla yksi tontti on ilmestynyt tien itäpuolellekin. Nykyisin kylätontin alue on osittain autioitunut ja siellä on alle kymmenen asuinrakennusta. Kylätontin itäpuolella kulkeva Tanhuanpääntie on vanha Hattula-Pälkäne-tielinja, joka on jäänyt sivutieksi sen jälkeen, kun nykyinen Pälkäneentie rakennettiin. (Tiluskartta ja selitys. Lars Forssel 1693. Tiluskartta ja selitys. Anders Lindh 1770. Charta över Rahkola byns inägor. Olof Rehnstöm 1768.)
Vuoden 2023 inventoinnissa tutkimusalueeseen kuuluneelta Tyrvännöntien itäpuoliselta osa-alueelta todettiin rakennusjäänteitä, alakohteena.

Hattulan Pyhän Ristin kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Hattulan seurakunta mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1318, mutta lienee ollut olemassa jo 1200-luvun alkupuolella.
Kivi- / tiilikirkko on rakennettu 1400-luvun jälkipuoliskolla. Arkeologisissa tutkimuksissa on kuitenkin löydetty merkkejä vanhemmista keskiaikaisista rakenteista.
Kiviaidan ympäröimän kirkkotarhan on arveltu olleen jo keskiajalla nykyisen laajuinen, mutta Markus Hiekkanen on päätellyt tielinjausten ja maaston piirteiden perusteella, että sitä on laajennettu joka suuntaan, eniten 1700-luvulla. Kirkkotarha on poikkeuksellisen suuri, erityisesti kirkon pohjoispuolella oleva, hautausmaana yleensä vältetty alue, on muihin keskiaikaisten kirkkojen kirkkotarhoihin verrattuna mittava.

Hauhon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Hauhon ensimmäinen seurakuntakirkko rakennettiin mahdollisesti jo 1220-luvulla. Kirkon nykyinen paikka saattaa olla alkuperäinen. Kivikirkon rakentaminen käynnistyi ilmeisestti vasta vuoden 1500 tienoilla. Rakennus on ollut valmis vuoden 1520 paikkeilla.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Tuuloksen kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Tuuloksen kappeli lienee perustettu Hauhon yhteyteen 1400-luvun jälkipuoliskolla.
Ensimmäinen kirkkoon viittaava tieto on vasta vuodelta 1478. Tuulos mainitaan vuonna 1540 Hauhon kappelina.
Tuuloksen kirkonmaisema Suolijärven rantapeltojen keskellä, keskiaikaisen Posse-suvun rälssitilan alueella. Kirkkomaan pohjoisosan koko ja muoto ovat säilyneet varsin hyvin keskiajalta lähtien.
Kirkko on ajoitettu Posse-suvun vaakunakiven perusteella. Knut Posse (kuol. 1500) omisti kirkon viereisen Sairilan kartanon 1470-luvulta vuoteen 1485. Vaakuna on ilmeisesti kiinnitetty hänen kuolmansa jälkeensä, sillä kirkon piirteet sijoittavat sen rakentamisen 1500-luvun alkuun. Kirkko on todennäköisesti rakennettu vuosien 1510 ja 1540 välillä muutamana kesäsesonkina.
Vuosina 2007 ja 2013 kirkkomaalla, kirkon alla ja seinustoilla tehtiin korjaustöiden johdosta arkeologisia kaivaustutkimuksia. Vuonna 2007 havaittiin molemmissa kirkon ulkopuolelle tehdyissä koekuopissa merkkejä useista ruumishautauksista, joista ainakin osa on ilmeisesti yhtä vanhoja tai jopa vanhempia kuin Tuuloksen harmaakivinen kirkkorakennus. Syksyllä 2013 Tuuloksen kirkkomaalla dokumentoitiin 24 hautaa. Erityisen runsaasti hautoja tuli esille kirkon pohjoispuolelta, mutta tämä selittynee sillä, että tuolla alueella kaivaus ulottui keskimäärin syvemmälle kuin kirkon muilla puolilla. Hautojen ajoittaminen ei useimmiten ole mahdollista, mutta muutamat esinelöydöt, kuten metallinapit ja lasihelmet, viitannevat siihen, että osa haudoista on 1600 - 1700-luvuilta.

Tammelan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Tammela on alunperin ollut kirkollisesti Hattulan alainen, mutta se itsenästyi 1400-luvun puolivälin jälkeen. Keskiaikainen kivikirkko käsittää nykyisen kirkkorakennusken itäosan. Kivikirkko suunniteltiin ja rakennettiin vuosien 1500 ja 1550 välisenä aikana, todennäköisesti 1530-luvun jälkipuoliskolla tai 1540-luvulla.
Kirkon pääportin vieressä on luonnonkivistä vuonna 1803 rakennettu Heikan ja Pirttilän sukujen muurihauta/hautaholvi. Maan päällä on graniitista muurattu taitekattoinen rakennus, jonka lattian alla arkut ovat peittämättöminä. Tällaista kahden talonpoikaissuvun hautaa ei ilmeisesti muualla ole. Hautauksia on tutkittu vuonna 1929 (ks. enemmän kohta tutkimukset). Arkut ovat tutkimuksen jäljiltä peittämättöminä lattian alla.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Janakkalan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Janakkalan seurakunta perustettiin ilmeisesti 1400-luvun alkupuolella perustettiin. Janakkalan kirkkopitäjä mainitaan vuonna 1431. Janakkalan kirkko ilmaantuu lähteisiin vuonna 1440. Se on ilmeisesti sijainnut samalla paikalla kuin vuosien 1510 ja 1520 välillä rakennettu kivikirkko.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Rengon kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Rengon kappeli perustettiin Vanajan yhteyteen 1400-luvun lopulla tai 1500-luvun alussa. Ensimmäinen maininta on vasta vuodelta 1552. Kivikirkon rakentaminen sijoittuu 1500-luvun alkuun, ja sitä edeltää yksi tai kaksi puukirkkosukupolvea. Kirkosta löydetyt rahat viittaavat kirkolliseen toimintaan jo 1400-luvun alkupuolella.
Kirkko oli jo alun perin muodoltaan kahdeksankulmainen ja siten arkkitehtuuriltaan täysin poikkeuksellinen. Rengon kirkko oli holvattu yksilaivaiseksi ja kaksiholviseksi tilaksi. Todennäköisesti kyseessä olivat tähtiholvit. Kirkkorakennus jäi käytöstä 1600-luvun puolivälissä. Kiviraunio purettiin perustuksia lukuun ottamatta. Perustuksia käytettiin hyväksi kun paikalle rakennettiin uusi kirkko 1783.
Kirkossa tehtiin korjaustöihin liittyen laajoja arkeologisia ja rakennushistoriallisia tutkimuksia vuosina 1984 (sisällä tutkittiin mm. 72 hautaa) ja 2008 (kirkon ulkopuolella tutkittiin 56 hautaa).

Vanajan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Vanajan kantaseurakunta mainitaan v. 1329, ja sen synty voidaan ajoittaa 1200-luvun puoliväliin. Vanajansaarella on ollut piispankartano 1200-luvun lopulla, ja on mahdollista, että Vanajan kirkko on alunperin ollut piispankartanon kappeli.
Vanajan kirkon yksilaivainen holvaus, holvimuodot, kulmakivet, ullakonportaiden sijainti, oviaukkojen muoto, päätykoristelu ja muut piirteet osoittavat, että kirkko muurattiin keskiajan lopulla. Työ tehtiin todennäköisesti 1490-luvun lopussa ja 1500-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä.

Kalvolan kivisakaristo (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Kalvola oli 1200-luvulta lähtien Hattulan kappeli. Kalvola irtaantui 1300-luvulla Keikkalan seurakunnaksi, mutta palautui pian Hattulan alaisuuteen. 1400-luvun puukirkkojen paikkoja ei tunneta, ja on mahdollista, että nykyinen paikka on alkuperäinen.
Puukirkon vierelle muurattiin vuosien 1495-1505 välillä kivisakasti. Tarkoituksena on ollut muurata koko kirkko kivestä; hanketta ei kuitenkaan koskaan saatettu loppuun.
Kohde on osa laajaa Äimäjärven pohjoisrannanalla sijaitsevaa rautakautista asutusvyöhykettä.
Vuonna 2017 löytyi metallinetsinlöytönä sakariston pohjoispuolelta pellolta tasavarsisolki (KM 43485). Tarkastuksessa löytöpaikalta ei näkynyt mitään kiinteään rakenteeseen viittaavaa.

Lammin kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Lammin seurakunta perustetiin luultavasti 1300-luvun puolivälissä. Lähteisiin se ilmestyy kuitenkin vasta vuonna 1435. Lammin puukirkkojen tarkkoja sijainteja ei tunneta, ja on mahdollista, että ne ovat seisoneet nykyisellä paikalla. Kirjassa Häme (1908) F. O. Rapola mainitsee Lammin edellisen kirkon olleen lähellä nykyistä sekä "Tirmulan mäellä nykyisen Janakkalan tien varrella". Kivikirkko on rakennettu todennäköisesti vasta keskiajan lopulla, mahdollisesti muutamana kesäsesonkina 1510-luvulla.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösalueeksi on rajattu kirkkomaa.

Kurkilahti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee peltojen keskellä olevalla mäellä, joka on osittain viljelty ja osittain pusikoitunut. Siitä on näköyhteys Kalvolan hautausmaalle, Hommosenkärjen rautakautisille kohteille ja Keikkalan keskiaikaisen kylän sijaintipaikalle. Mäellä on ainakin 12 röykkiötä, jotka ovat erikokoisia. Osa voi olla viljelysraunioita, mutta ainakin osa voi olla pronssi- tai rautakautisia hautaröykkiöitä.
Röykkiöt A ja B ovat mäen kaakkoisosassa. Niiden välissä on kaksi pientä röykkiötä, joita ei dokumentoitu. Röykkiö A on suorakaiteen muotoinen 3 x 7 m kokoinen ja sen korkeus on noin metrin. Kivikerroksia on useita. Kivet ovat kooltaan 10-50 cm. Osa röykkiöstä on valunut rinnettä alaspäin. (GPS pkoo: 6779958 ikoo: 3343890, z 95 m mpy). Röykkiö B on suorakaiteen muotoinen 3 x 5 m kokoinen. Sen korkeus on noin metrin. Kivikerroksia on useita. Kivet ovat kooltaan 10-50 cm.
Mäen etelärinteellä, joka on järvelle päin, on useita röykkiöitä. Suurin niistä on röykkiö C. Röykkiö on epämääräisen muotoinen ja läpimitaltaan lähes viisi m. Se on tehty osittain isoista kivistä eli suuremmista kuin 50 cm. Röykkiössä on useita kerroksia. (GPS pkoo: 6779891 ikoo: 3343858, z vajaat 95 m mpy). Lähistöllä on ainakin seitsemän pientä röykkiötä, jotka läpimitaltaan puolesta metristä runsaaseen metriin. Niiden korkeus on noin puoli metriä. Kivet röykkiöissä ovat 10-40 cm.
Röykkiöistä länteen on koko mäen läpi menevä kiviaita, joka on todennäköisesti koottu peltokivistä ( pohjoispää pkoo 6779961, ikoo 3343798, eteläpää pkoo 6779932, ikoo 3343791).
Vuonna 2015 toimitettiin röykkiöiden itäpuoliselta pellolta löytyneitä rautakautisia esineen katkelmia KM 40878:1-3. Ks. alakohde.

Torkinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loppijärven länsirannalla, Torkinsuon, Rantasuon ja järven väliin jäävän Torkinmäen itärinteellä.
Noin kahden metrin korkuisen rantatörmän päällä on tasanne, jossa asuinpaikka on. Asuinpaikkaan kuuluu kolme asumuspainannetta. Maaperä on vähäkivistä hiekkaa, ja paikalla kasvaa havumetsää. Asumuspainanteisiin 1 ja 2 tehdyistä koekuopista löydettiin saviastianpaloja, kvartsia ja palanutta.

Pernunnummi (433010030) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Vojakkalasta Portaaseen johtavan maantien 2824 eli Hämeen härkätien varressa Lopen ja Tammelan rajalla. Sama kuin Tammela 834010014.
Rajamerkki on pienehkö, tien vieressä pystyssä oleva siirtolohkare, jossa ei ole kaiverruksia tai hakkauksia, mutta kenties hieman antropomorfisia muotoja.

Retula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Retulansaaren muinaisjäännösalue ja tiivis kylätontti muodostavat ainutlaatuisen hyvin säilyneen esihistoriallisen ajan ja keskiajan asutuksesta kertovan kokonaisuuden. Retulan kylä mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1429. Retulan kartano syntyi 1600-luvulla Retulan kylän kahdesta tilasta, joista toinen oli vanhaa rälssiä. Kartanoon yhdistettiin vielä 1734 Laurilan ratsutila. Kartanoaika päättyi 1816, kun kolme sääksmäkeläistä talonpoikaa osti kartanon ja saaren. Saari jaettiin kolmeksi itsenäiseksi tilaksi, ja silloin syntyivät nykyiset Ylikartano, Alikartano ja Laurila.
Retulan kylämäessä on varsin laaja historiallisen ajan kulttuurikerrostuma, joka ilmenee tummana löytöjä ja rakenteita sisältävänä likamaakerroksena. Sen vahvuus vaihtelee muutamasta sentistä useampaan kymmeneen senttiin. Rakenteet ovat rakennusten lattiatasoja, perustuskiviä, liesi- ja kiuaskiveyksiä, uunin perustuksia sekä likamaakuoppia. Kulttuurikerrosta sijaitsee myöhempien täyttökerrosten, rakennusten, kyläraitin ja pihamaiden alla. Vuoden 2013 koekaivauksessa ei tehty muinaislöytöjä tai havaittu rakenteita eikä havaittu kulttuurikerrosta.

Kruuna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaksi röykkiötä sijaitsee Sakarajärven länsirannalla, Pilpala-Räyskälä tien itäpuolella.
Röykkiö 1 sijaitsee noin 50 Kruunan talosta kaakkoon, aivan taloon vievän tien itäpuolella niityn laidassa. Röykkiön koko on 3 x 2,5 m ja korkeus noin 40 cm. Se on turpeen ja heinän peitossa. Sen viereen ja päälle on kasattu pellosta kiviä. Röykkiö saattaa olla vanha peltoraunio.
Röykkiö 2 sijaitsee Kruunan talosta 100 m itäkaakkoon, metsäisen mäen laella, tilojen Niemi ja Riksi rajan tuntumassa. Röykkiön muoto on kolmiomainen. Sen koko on 2 x 2 x 1,5 m ja korkeus noin 40 cm. Röykkiö on osittain sammaleen peitossa. Sitä on kaiveltu toisesta päästä, jossa kivet ovat selvästi näkyvissä.
Lisäksi röykkiöstä 1 reilut 60 m eteläkaakkoon ja röykkiöstä 2 noin 50 m etelälounaaseen sijatsee pienehkön rakennuksen perustus miltei vanhan riihen kivijalassa kiinni.
Molemmat röykkiöt, mutta rakennuksen perustus ainakin, saattavat liittyä 1790-luvulla muodostetun Ruotsinkylän uudistilan varhaiseen viljelyhistoriaan. Toisaalta mäen laella sijaitseva röykkiö 2 voi sijaintinsa ja muotonsa perusteella olla myös esihistoriallinen hauta, ilman kaivaustutkimuksia röykkiön luonne ei selviä.
Peruskartalla oleva muinaisjäännösmerkki on väärässä paikassa, eikä osoita kummankaan röykkiön sijaintia.

Vuorentaka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuorentaan kylä on sijainnut peltoaukion keskellä, vain noin 200 m Härkätiestä kaakkoon. Nykyään sen tontti Marssitien molemmin puolin on joko entisellä pellolla tai nykyisen asutuksen alla ja keskellä. Ensimmäiset maininnat kylästä ovat vuodelta 1440. Vuoden 1539 maakirjassa kylä on antanut nimensä neljänneskunnalle, ja tuolloin kylässä oli kahdeksan taloa. Seuraavalla vuosisadalla tilojen määrä oli laskenut yhdellä, ja vuoden 1703 maakirjassa näkyy neljän tilan rakennukset ja kolme tyhjää tonttimaata. Isojakokartassa vuodelta 1785 asuttuja tiloja oli kuusi. Vuoteen 1886 saakka asutus muodosti tiiviin ryhmäkylän, viimeinen vaihe näkyy venäläisten vuonna 1872 tekemällä kartalla. Kylätonttivaiheen jälkeen asumaton alue on ollut etupäässä peltona, viimeksi siellä on kasvatettu puita.

Torttolanmäki 4 ja 5 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä käsittää kuppikiven, röykkiöitä, polttokenttäkalmiston ja asuinpaikan. Torttolanmäki 4 on asuinpaikka, joka sijaitsee Torttolanmäen lounaisrinteellä paikallistien eteläpuolella noin 300 m lounaaseen Torttolanmäki 3 -nimisestä asuinpaikasta ja noin 400 m Lehijärvestä luoteeseen. Suurin osa asuinpaikasta sijaitsee pellolla. Kohdetta rajaa pohjoisessa paikallistie, idässä ja kaakossa röykkiöalue. Löytöinä paikalta on saatu rautakauden keramiikkaa, savitiivistettä ja palanutta savea ym.
Välittömästi asuinpaikan itä- ja pohjoispuolella ja paikallistien eteläpuolella on Torttolanmäki 5 -niminen röykkiökalmisto. Suurin osa röykkiöistä on melko matalia ja niitä on vaikea erottaa kasvillisuuden joukosta. Ne ovat kiven- ja maansekaisia ja niitä on yhteensä 16. Röykkiöt ovat muodoltaan soikeita ja pyöreitä ja osassa on silmäkivi.
Samalla alueella röykkiöiden joukossa on polttokenttäkalmistoa. Se on rakennettu luontaiseen kivikkoon, jossa on kookkaita maakiviä. Välit on täytetty pikku kivillä, joista osa on palaneita. Polttokentän laajuus on noin 800 neliömetriä ja se ulottuu paikallistien reunaan asti. Koekuopista löytöinä saatiin palanutta luuta, myös pari selvää keskittymää, metalliesineiden katkelmia, helmiä, keramiikkaa ym. Tien oikaisun yhteydessä polttokalmistosta tuhottiin osa, ja tuhoutumisjälkiä tutkittaessa vuonna 1993 paikalta tehtiin runsaasti polttokenttäkalmistoille tyypillisiä löytöjä.
Yhden röykkiön silmäkivi on kuppikivi. Siinä on 4 kuppia.

Torttolanmäki 2 ja 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Torttolanmäen itäreunasta noin 20 m itään ja Torttolanmäki 1 kuppikivestä 100 m koilliseen on toinen kuppikivi maantien ja pellon välissä kivikkoisella kaistaleella.
Kiven koko on noin 2 x 1,3 x 1 m, ja sen laella on kaksi kuppia, joista isomman halkaisija on noin 6 cm ja syvyys on 2 cm, pienempi kuoppa on halkaisijaltaan 4 cm ja syvyydeltään 1,5 cm.
Kuppikiven lähellä, paikallistien molemmin sijaitsee asuinpaikka-aluetta, josta on sekä kivi- että rautakautisia löytöjä (mm. nuorakeramiikkaa ja rautakautisia saviastianpaloja, kuonaa, palanutta savea).
Auranjälkiin viittaavia havaintoja on tehty mäen itärinteen juurelta.

Tyrvännön kivisakasti (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Ilmeisesti samassa yhteydessä, kun Kulsiala (Kalvola) liitettiin takaisin Hattulaan [1300-luvun lopulla], muodostettiin Hattulan yhteyteen myös Lehijärven ja Tyrvännön kappelit. Tyrväntö oli aiemmin kuulunut Hattulaan. Asetelma Hattulan kirkkopitäjä sekä Lehijärven, Kalvolan ja Tyrvännön kappelit esiintyy vuodesta 1405 lähtien uudelle ajalle saakka.
Asutuksen jatkuvuus rautakaudesta keskiaikaan on ilmeinen. Tyrvännön seudusta tehtiin luultavasti 1300-luvun loppupuolella Hattulan kappeli, jollaisena se mainitaan vuonna 1455. Seutu mainitaan Kulsiala-nimisenä veropitäjänä vuonna 1405, kun taas nimi Tyrväntö tulee esille ensimmäisen kerran vuonna 1429. Mikäli esitetty arvio kappelin muodostumisesta 1300-luvun lopulla pitää paikkansa, rakennettiin yhteisön ensimmäinen kirkko Lepaan rälssitilan alueelle. Tässä asiassa tilan Tavast-sukuisilla omistajilla lienee ollut paljonkin tekemistä[, mutta ei lähteitä]. (Hiekkanen 2007, 348.)
Ensimmäisen kirkon paikalla tai sen läheisyydessä on saattanut sijaita pakanallinen kulttipaikka, sillä kappeliseurakunnasta vielä 1700-luvullakin yleisesti käytetyn Kulsialan rinnakkaisnimen on arveltu saaneen alkunsa kulhoa tai uhriastiaa tarkoittavasta kulsi-sanasta. Kivisakaristoon liittynyt puukirkko purettiin nähtävästi kesällä 1799.
Itsenäisen seurakunnan olemassaoloon palattiin tyrväntöläisten emäseurakunnan uuden kirkon rakentamisesta vuonna 1840 tekemässä valituksessa. Sen mukaan Tyrväntö ei ollut Hattulan emäkirkosta erotettu kappeliseurakunta, vaan sen pääasiallinen alue ja ikivanha Stjernsundin kartanon lähelle pystytetty kirkko oli liitetty kappelina saman kirkkoherran alaisuuteen paljon sen jälkeen, kun Hattulaan oli rakennettu ensimmäinen kirkko 1200- tai 1300-luvulla.
Kirkkotarha. Ei ole säilynyt muita tietoja, kuin että uusi porttihuone, läpikäytävä tehtiin vuonna 1754. Maanmittari J. Giökerin maaherra Stierncrantzin määräyksestä vuonna 1732 tekemässä kartassa (kuva 336) näkyy kirkko sekä pieni kirkkotarhan aitaan liittyvä rakennelma, mahdollisesti kellotapuli. Kirkkotarhan länsipuolella on kirkonmäellä lähes nykyisen mamsellityyppisen tuulimyllyn paikalla tuulimylly. Mäki mainitaan kirkon tienoilla kiviseksi. Vuodelta 1764 olevassa maanmittari Pehr Kiellmanin tekemässä kartassa (kuva 337) aidan ympäröimä kirkkotarha on epäsäännöllinen monikulmio. Se on alaltaan suurempi kuin sakariston luona nykyisin oleva hautausmaa. Vuoden 1999 koekaivauksen perusteella hautasmaa on jatkunut kirkonpohjoispuolelle, nykyisen kirkkotarhan aidan toiselle puolelle.

Äijälä 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat aivan Äijälän päärakennuksen kaakkoispuolella, vajaan hehtaarin suuruisella entisellä haka-alueella, joka on pääosin nykyistä pihapiiriä. Äärimmäiset röykkiöt ovat vajaan 100 m päässä päärakennuksesta. Joitakin röykkiöitä on purettu tietä tehtäessä. Osa röykkiöistä voi olla hautojakin. Vuoden 2023 tarkastuksessa rajattiin rakentamisessa jo muokatut maat viitteellisenä pidettävän muinaisjäännösrajauksen ulkopuolelle. Alueen röykkiöitä ei ole kartoitettu tarkasti ja Äijälän mäellä on säilynyt myös osia historiallisen ajan kiviaidoista.

Hietanen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöalue sijaitsee Hämeenlinnan ja Tammelan rajamailla, Taljalan kylän Mäyrän alueella entisen Kalvolan kunnan alueella. Paikalla on yli 20 pyöreää tai soikeaa kiviröykkiötä, joiden koko vaihtelee 1 - 5 m. Röykkiökivien koko vaihtelee, mutta suurin osa on kooltaan 10 - 20 cm. Sijainnin, topografian ja muodon perusteella röykkiöt liittyvät kaskeamiseen tai peltoviljelyyn. Lisäksi hakkuualueen keskiosan itäreunassa on pieni kiukaanpohja ja pienen hirsirakennuksen nurkkakivet. Kyseessä saattaa olla niittytupa.
Edellämainituista röykkiöistä lounaaseen sijaitsee lisäksi neljän röykkiön muodostama erillinen ryhmä (alakohde).

Matinvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee lähellä Matinvuoren lakea. Se on selvästi ihmisen tekemä, mutta sen tarkoitus ei tarkastuskäynnin yhteydessä selvinnyt. Sijaintipaikka korkean mäen laella ei viittaa viljelyröykkiöön, rakenne vuorostaan ei viittaa hautaukseen eikä karoilta löydy rajalinjoja paikalta.

Tuomisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Röykkiöt ja torpan paikka sijaitsevat Retulansaarta vastapäätä sen kapean salmen erottamana, jonka yli silta saareen kulkee, Tuomistonkärjessä noin 200 x 100-150 m laajalla alalla. Viljelyröykkiöitä on ainakin 33. Paikalla sijainneesta Tuomiston torpasta on jäljellä ainakin yksi tulisijan kiveys, joka on röykkiöalueen keskustasta jonkin verran koilliseen, rantaan johtavan tien pohjoispuolella. Kyseessä on heinän peittämä, mustan nokimaan ja kivien sekainen kumpare, jonka halkaisija on noin 2,5 m ja korkeus vajaan puolimetriä. Viljelyröykkiöiden koko vaihtelee yleensä metristä noin 2,5 metriin, mutta joukossa on jokunen isokin röykkiö.
Tuomiston torppa on Kuninkaan kartastossa, ja paikka on merkitty viljellyksi ainakin jo vuodelta 1802 peräisin olevalla kartalla. Tuomiston torppa on syntynyt kuitenkin jo 1700-luvun alkupuolella, ja ajoittain siellä oli kaksi erillistä torppaa. Asuinpaikkana se on kuitenkin jo 1700-lukua vanhempi (Eero Ojanen, 2002).

Luolajan leiripaikka (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösryhmä, johon kuuluu kuppikivi ja neljä viljelyröykkiötä, sijaitsee Lehijärven kaakkoisrannalla, Hattulantien ja rannan välissä olevalla muinaisella niemellä. Paikka on lehtomaista tiheäkasvuista vanhaa, tasaiseksi raivattua peltoa, jonka maaperä on hienoa hiesua, paikka ollut peltona jo 1700 luvun lopun isojakokartassa. Paikalla on joitakin isoja maakiviä, muutoin alue on varsin kivetöntä, sillä maakiviä pienemmät kivet on kasattu maakivien nojalle, päälle tai kokonaisiksi röykkiöiksi.
Kuppikivi on kolmiomainen (n. 1,3 x 1 x 0,85 m). Kiven ainoa, mutta varsin selkeä ja syvä (n. 7-8 x 7-8 cm) kuppi sijaitsee kiven kapeimmassa kärjessä. Uhrikiven varaan on kasattu muinaiselta pellolta muutama kivi (Röykkiö A). Uhrikiven varaan kasatun röykkiön lisäksi paikalta löydettiin kolme muuta viljelyröykkiötä.

Mäkelän pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sattulan kylässä Lehijärven lounaisrannan tuntumassa Mäkelän tilan peltosaroilla, uimarannalle johtavan tien molemmin puolin ja pellon yli kulkevan sähkölinjan tuntumassa. Maasto viettää loivasti kohti rantaa. Sattulan historiallinen kylänpaikka on parin sadan metrin päässä lounaassa.
Pellon pinnalla on runsaasti lohkottuja, lohkeilleita ja osin palaneita kiviä. Löydöt tuntuvat keskittyvän kivisimmille alueille. Kumpaiseenkin peltosarkaan kaivettiin yksi pieni koekuoppa, ja molemmissa peltomultakerros oli noin 35 cm paksu. Sen alla oli kova vaalea hieta, hietasavukerros. Tarkastushetkellä pelto oli erittäin kuiva ja väriltään harmaa. Asuinpaikan laajuuden määrittelemistä vaikeutti lisäksi kasvillisuus.
Vuonna 2018 saatu uusia metallinetsinlöytöjä (alakohde "löytö 7").

Marjumäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösryhmässä on kuppikivi, neljä röykkiötä, painanne ja rakennuksen pohja. Kuppikivi, jossa on 15 -17 kuppia, sijaitsee Harvialan kartanon päärakennuksesta noin 450 m luoteeseen, peltojen ympäröimän mäennyppylän luoteissyrjällä (1,4 x 1 x 0,3-0,4 m). Röykkiöt ovat kuppikivestä länteen ja rakennuksen pohja koilliseen samassa peltojen ympäröimässä metsikössä. Mäennyppylän laella on myös asuinrakennus pihamaineen. Alue on kivikkoinen.
Röykkiöt ovat todennäköisesti peltoraunioita, ainakin osa niistä voi olla melko nuoria. Metsikön pohjoisosassa on rakennuksen raunio, joka sijaitsee kutakuinkin samassa paikassa kuin Kuninkaan kartastossa alueelle merkitty torppa.
Vuoden 2020 inventonnissa kuppikiven vieressä todettiin muovinen aurauskeppi, muutoin tilanne muuttumaton. Viljelyröykkiö C havaittiin maastossa, muita voidaan pitää epämääräisempinä. Alueen koilliskulmalla aiemmin havaitun torpanpaikan kohdalla ei pystytty paikantamaan rakennuksen perustuksia. Senaatinkartalla (1884) mäen koilliskulmalla on asuinrakennus ja teksti ”Marjoniemi”.

Vähä-Hiiden lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde sijaitsee Vähä-Hiiden päärakennuksesta 240 m länsilounaaseen, harjun keskellä olevan hyvin jyrkkärinteisen lukon länsipäässä. Rinteet ympäröivät paikkaa puoliympyrämäisesti. Lähde on nykyään kaivona, eikä sen alkuperäisestä ulkonäöstä saa selkoa. Veden sanotaan olleen melkein aina jäässä ja virranneen pohjoiseen.
Vuoden 2019 inventoinnin yhteydessä havaittiin lähteen keskellä olevan pyöreä, halkaisijaltaan 120 cm betonirenkaista tehty kaivo. Tästä noin 20 m itään on pumppuasema, johon kaivosta maahan kaivettua putkea myöten ohjataan vettä ja edelleen johonkin lähitaloon. Kaivosta ja pumppuasemasta huolimatta lähde vaikuttaa säilyneeltä.

Vanha hautausmaa (1000016699) (Hautapaikat)
Historiallinen; Vanha hautausmaa sijaitsee Kaurialan kaupunginosassa entisen Kuivansillan länsipäässä, nykyisen Turuntien, Eureninkadun ja Parolantien muodostamassa neliössä moottoritien länsipuolella.
Kun Hämeenlinnan kaupunki siirrettiin vuonna 1777 annetulla kuninkaan päätöksellä pois linnan pohjoispuolelta, rakennettiin myös uusi kirkko ja perustettiin hautausmaa, joka ei kuitenkaan saanut olla kirkon vieressä. Hautausmaa oli käytössä vuoteen 1872, jolloin hautaaminen sinne määrättiin lopettavaksi Ahveniston hautausmaan käyttöön vihkimisen jälkeen. Seurakunta luovutti vanhan hautausmaan kaupungille vuonna 1906, josta lähtien se on ollut puistona.

Kormu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kormu oli Launosten tytärkylä. Vuoden 1539 maakirjan mukaan Kormuun kuului neljä taloa, ja 1500-luvun lopulta lähtien taloluku pieneni, ja lopulta sinne syntyi Kormun kartano. Rakentamattomilla kohdilla saattaa olla säilyneenä vanhan kylänpaikan rakenteita ja kulttuurikerrosta. Vanha kylätontti on rajattu kartta-analyysin perusteella.

Luhtiala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Luhtialan kylä mainitaan lähteissä ensi kerran vuoden 1539 maakirjassa, mutta löydöt viittaavat kyllä asutuksen rautakautiseen alkuperään. Vuonna 1543 Luhtialassa on ollut 12 taloa, mikä viitta myös huomattavaan ikään. Vuonna 1566 taloluku oli 7. Myöhemmin taloluku pieneni lisää, kun taloja yhdistettiin ja kartanot syntyivät (Katajisto, Mäkelä l. Karlberg ja Maunula). Viimeiset talonpoikaistilat yhdistettiin kartanoihin 1800-luvun aikana. Isojaossa 1700-luvun lopulla kylään perustettiin myös yksi sotilasvirkatalo.
Vuonna 2020 sähkön maakaapelilinjojen valvonnassa muinaisjäännöksen ympäristössä kaivetuissa alituskuopissa tai maakaapeliojissa ei todettu mitään viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kanunki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kanungin tila, josta 1600-luvulla tuli itsenäinen rustholli, sijaitsee Hattulantien varressa, tien itäpuolella. Kanunki oli ilmeisesti Nummin eli Vähä-Luolajan kylän vanhin talo, josta on kirjallisia tietoja 1400-luvulta lähtien, ja joka on luultavasti sijainnut viimeistään tuolloin nykyisellä paikallaan. Talon nimi viittaa siihen, että se olisi ollut kaniikin eli kanungin asuin- tai palkkatila. Vähä-Luolajan kylä vuorostaan mainitaan lähteissä ensikertaa vuonna 1329, ja 1539 siellä oli 12 taloa. Kylän taloista 9 oli 1600-luvun alussa autiona (veronmaksukyvyttömänä).

Pappila (1000018660) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee lähellä Pappilan vanhainkotia Pyhäjärven rannalla, vanhalla rantatörmällä, etelään viettävällä kumpareella. Maata löytöpaikalla on vain noin 15 cm, ja sen alla on peruskallio. Löydöt on tehty heti turvekerroksen alta. Aluskasvillisuus on niukkaa, ja vallitseva puulaji on kuusi. Paikan läpi kulkee metsäautotie, joka lienee tuhonnut asuinpaikan ainakin osittain.

Mustialan opetusmaatila (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee lähellä Mustialan kylän keskustaa, noin 400 m päässä Mustialan lammin rannasta loivasti etelään viettävällä mäentörmällä, laajan laitumen reunalla. Alueella on paljon kivirakennelmia, jotka luultavasti ovat etupäässä historiallisen ajan viljelyröykkiöitä. Paikalta löydettiin koepistoista rautakautista keramiikkaa ja palanut kivi. Maaperä on hiekkaa, eikä aluskasvillisuutta juurikaan ole, valtapuina ovat iäkkäät kuuset ja männyt. Vartiavuorella, joka on 400 m päässä lännessä, kasvaa tummaa tulikukkaa.

Sipilä 1 (1000018662) (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Paikka on Hykkilän kylässä lähellä keskiaikaista kylätonttia ja noin 100 m Kuivajärven rannasta. Paikka on loivasti luoteeseen viettävää lehtomaista rinnettä, ja se ulottuu todennäköisesti tasanteelle saakka. Alue lienee vanhaa peltoa, ja siellä on kaksi aitamaista kivirakennelmaa. Koekuopista löytyi saviastian paloja ja palanutta luuta sekä savitiivistettä.

Torrojoki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Torron kylän keskustasta noin 250 m etelään.
Pintapoiminnassa löydettiin paljon hyvänlaatuisesta kvartsista iskettyjä iskoksia ja ytimiä, ja pellon länsipuoliselle metsäiselle tasanteelle tehdystä koepistosta löydettiin savitiivistettä.

Torrojoki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Torron kylä keskustasta 250 m etelään ja 200 m itään Torrojoki 1 -nimiseltä asuinpaikalta pellon keskellä olevalla saarekkeella. Pellon pinnasta löytyi paljon hyvänlaatuista kvartsia. (Paikalle on haudattu koiria.)

Komionvuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Komionvuoren lounaisrinteellä Sikaliskon suunnasta tulevan metsätien itäreunassa, noin 5 m päässä tiestä. Hyvin säilynyt kohde erottuu hyvin ympäristöstään, jossa kasvaa mäntymetsää. Tervahaudan jäännös on pyöreä, ja haudan ympärysmitta on noin 6 m, vallien paksuus noin 2 ja korkeus 0,3 - 0,4 m. Tervahaudan tarkka ajoitus ei ole selvillä, mutta se lienee yli sata vuotta vanha.

Palosuo 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Oikkaanmäen eteläpään tuntumassa loivalla rinteellä, Palosuon reunasta noin 50 m itäkoilliseen ja noin 35 m luoteeseen Komion luonnonsuojelualueen rajasta. Miilun päällä kasvaa kuusia ja ympäristössä mäntymetsää. Miilu erottuu maastosta pyöreänä kumpareena, jonka halkaisija on noin 10 ja korkeus 0,7 m. Kohde on hyvin säilynyt, ja se lienee yli sata vuotta vanha.

Palosuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Oikkaanmäen eteläpään tuntumassa loivalla rinteellä noin 30 Palosuon reunasta itään ja noin 50 m Palosuon hiilimiilusta pohjoiseen. Kohde erottuu hyvin maastosta, se on hyvin säilynyt ja sen ympärillä kasvaa mäntymetsää. Sen ympärysmitta on noin 6 m, vallien korkeus alarinteen puolella on noin 1,1 ja ylärinteen puolella noin 0,3 m.

Oikkaanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pyyntikuopat sijaitsevat Oikkaanmäen luoteispäässä kapeahkolla terassilla Rautasuon itäreunan tuntumassa. Hyvin säilyneet kuopat ovat mäntymetsässä, jossa aluskasvillisuutena on jäkälää. Kuopista muodostuu noin 25 m pitkän ketju. Kuopat ovat pyöreitä ja halkaisijoiltaan 1,2 - 2,7 sekä syvyydeltään 0,3 - 0,7 m. Kahden kuopan ympärillä on matalat vallit. Kuopat saattavat olla peräisin jopa esihistorialliselta ajalta, koska niissä on suhteellisen paksu huuhtoutumiskerros.

Tuhkanummi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Tuhkanummella laajahkon mäkialueen kaakkoispään tuntumassa jyrkähkön lounaisrinteen alareunassa, noin 20 m Rautasuon reunasta itään, mäntymetsässä. Kyseessä on pyöreä tervahauta (halk. n. 6 m), jota alarinteen puolella ympäröi valli, lounaaseen suuntautuvan laskurännin ympärillä. Kohde on hyvin säilynyt, mutta sen päällä kasvaa mäntyjä ja se on osittain hakkuutähteiden peittämä. Sen ikä lienee yli sata vuotta.

Tuhkanummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Tuhkanummen mäkialueen keskivaiheilla, loivan rinteen alaosassa Rautasuon reunassa ja Komion luonnonsuojelualueen länsirajan tuntumassa. Sen itäpuolitse kulkee metsätie, jossa tervahauta on aivan kiinni. Ympäristössä kasvaa mäntymetsää. Tervahauta on pyöreä, ja sen ulkokehän halkaisija on noin 8 m. Alarinteen puolella vallin korkeus on noin 0,5 m, mutta ylärinteessä valli on olematon. Haudan päällä kasvaa mäntyjä, ja se on muuten hyvin säilynyt, mutta tie on ilmeisesti tuhonnut hiukan vallia. Tervahauta lienee yli sata vuotta vanha.

Tuhkanummi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Tuhkanummen mäkialueen keskivaiheilla, lounaisrinteen alaosassa melko tasaisella mäntykankaalla. Rautasuon reuna on muutaman kymmenen metrin päässä, ja miilujen länsipuolitse kulkee metsätie. Miilut ovat lähekkäin olevia hyvin erottuvia kuoppia, joita peittää sammal ja jäkälä. Niiden koot ovat 2,5 x 5 x 1, 2,5 x 4 x 0,7 ja 2 x 3,5 x 0,7 m. Tien reunassa olevan kuopan ja kahden muun kuopan välissä on kokouhma, joka on ilmeisesti hiilikasan pohja. Kohde on hyvin säilynyt, ja sillä lienee ikää yli sata vuotta.

Kalajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee tasamaalla kuusimetsässä noin 20 m Purinsuon reunasta ja reilut puolikilometriä Tammelan rajasta itään. Kyseessä on hautamainen, hyväkuntoinen ja sammaloitunut painanne (1,2 x 2 x 0,5 m), jonka lounaispuolella Kalajärven rannassa on vanhaa metsitettyä peltoa. Ympäristön ja rakenteen perusteella kyseessä on vanha nauriskuoppa.

Verkkokopinlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Kerityn järven kaakkoisrannalla, noin 10 m rannasta ja Kanavasuolta tulevan polun vieressä, sekametsässä. Kyseessä on pyöreä tervahauta, jonka ulkokehän halkaisija on 7 ja vallien korkeus 0,5 m. Hauta erottuu hyvin maastossa ja se on hyvin säilynyt, vaikka sen päällä kasvaa puita.
Sen ikä lienee yli sata vuotta.

Suutarinnokka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, joka on merkitty peruskartalle, sijaitsee Haaralammin luoteisrannalla olevan Suutarinnokan takana täysikasvuisessa kuusimetsässä, vajaan 5 km päässä Tammelan rajasta. Kyseessä on pyöreä tervahauta, joka erottuu selvänä sammalen peittämänä kumpuna. Sen ulkokehän halkaisija on noin 15 m, ja vallien korkeus 1,5 - 2 m. Kohde on hyvin säilynyt, ja se lienee yli sata vuotta vanha.

Iso-Melkutin (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eräsija sijaitsee lahden pohjukassa, noin 7 m Iso Melkutin -järven rannasta, loivalla etelärannalla. Kyseessä on tulisijallisen rakennuksen perustus, joka erottu tasaisena ja hieman ympäristöstään kohoavana suorakulmaisena hahmona (3 x 6 x 0,3 m). Perustuksen luoteiskulmassa on luonnonkivistä tehty, maatunut kivilatomus (2 x 2,4m), josta on otettu kiviä rannan nuotioihin. Perustuksesta noin 1,5 m itään on toinen kivilatomus (2,2 x 2,2 x 0,3 m). Kohde on suhteellisen hyvin säilynyt, ja se lienee kiukaallisen eräsijan tai kalamajan jäännös. Ikää sillä lienee yli sata vuotta.

Lehtimäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöalue ja hauta sijaitsevat Salon kartanosta 1,3 km luoteeseen, Kaartjärven itärannasta 300 - 400 m itään. Röykkiöt ovat erikokoisia ja ne ovat todennäköisesti pelto- tai kaskiröykkiöitä. Osa röykkiöistä on epävarmoja. Inventointihetkellä ne olivat matalina ja kasvillisuuden peittäminä vaikeasti havaittavia. Röykkiöt jakaantuvat kahteen ryhmään, joista Antiniementien vieressä on kuusi röykkiötä (GPS pkoo 6740977, ikoo 3346565, röykkiöt 1, 2, 3, 4, 5 ja 8), ja niistä koilliseen on yksi röykkiö ja yksi hauta (GPS pkoo 6740976, ikoo 3346577, röykkiö 6 ja hauta 7).

Savijärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken.

Savijärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken.

Säkkijärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee mäntykankaalla, peruskartalle merkityn Säkkijärven pohjoispuolitse kulkevan metsätien pohjoispuolella, noin kuuden metrin etäisyydellä tiestä ja noin 350 metriä luoteeseen Hokajärven entisestä torpasta. Kyseessä on maljamainen kuoppa, jonka halkaisija on noin kolme metriä ja syvyys noin 0,6 metriä. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa maaperä oli hiilensekaista hiekkaa 30 cm:n syvyyteen saakka. Kyseessä lienee hiilimiilu. Kohde on täysin säilynyt.

Onkimankangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken. Kohde sisältää 12 hiilimiilua ja yhden tervahaudan.

Leipäsuonaho 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu 29 kaskiröykkiötä ja kolme naurishautaa jotka sijaitsevat Vähä-Vehkajärven pohjoispuolella olevan Leipäsuon koillispuolisen laajahkon mäen etelärinteellä, jolla on sijainnut 1900 -luvun alkuvuosikymmenille Leipäsuon torppa.
Lähes kaikki röykkiöt sijaitsivat vuon a2008 hakkuuaukealla, pieni osa hakkuualueen
eteläpuolisessa kuusivaltaisessa metsässä, jossa myös torpan jäännökset sijaitsevat. Inventoinnissa alueelta kartoitettiin 29 kaskiröykkiötäja kolme ryhmässä sijaitsevaa nauriskuoppaa noin 150 x 250 metrin kokoiselta alueelta. Alueen kaikkia röykkiöitä ei kartoitettu, pääasiassa vain rajaalueilla sijaitsevat kohteet, joten röykkiöiden todellinen lukumäärä on alueella inventoinnissa saatua tulosta suurempi. Osa hakkuualueen röykkiöistä alueen länsiosassa oli tullut yliajetuiksi, mutta suurin osa oli täysin kunnossa.
Alueen kaskiröykkiöt ovat pääasiassa pyöreitä tai pyöreähköjä, mutta joukossa oli myös neliskanttisia röykkiöitä. Sammaloituneiden röykkiöiden halkaisijat vaihtelivat 2-3,5 metrin välillä, korkeus 0,5 metrin molemmin puolin. Alueen pohjois-koilliskulmassa oli inventointihetkellä 2008 puunkorjuu käynnissä, mutta se ei ollut aiheuttanut tuhoja ko. alueen röykkiöille, sillä koneen kuljettaja oli osannut varoa röykkiöitä.
Vaikkakin röykkiöt sijaitsevat lähellä 1900 - luvun alkuvuosikymmeniin asti toiminutta torppaa, niin voidaan pitää todennäköisenä, että ne ovat nimenomaan kaskiröykkiöitä ja siten suurella todennäköisyydellä vanhempia kuin sata vuotta, sillä alueen kaskeaminen lienee loppunut 1800 -luvun aikana.

Iso Ruuhijärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee mäkisen maastokohdan kaakkoisreunassa, noin 200 metriä Iso Ruuhijärvestä
itään ja noin yhden kilometrin entisestä Kylökkään torpasta luoteeseen. Neljä nauriskuopaksi tulkittavaa hautamaista painautumaa ovat lähes toisissaan kiinni ja muodostavat "L" muotoisen kuvion.
Nauriskuoppa 1: Koko 1 x 3 x 0,5 metriä. Loivareunaisen kuopan suunta on lounais-koillinen.
Nauriskuoppa 2: Koko 1 x 3 x 0,8 metriä. Sijaitsee edellisestä noin kaksi metriä lounaaseen, suunnaltaan lounaiskoillinen.
Nauriskuoppa 3: Koko 1 x 2,5 x 0,4 metriä. Sijaitsee lähes kiinni edellisessä, suunnaltaan kaakkois-luode.
Nauriskuoppa 4: Koko 1 x 3,5 x 0,6 metriä. Sijaitsee lähes kiinni edellisessä, suunnaltaan kaakkois-luode.

Iso Ruuhijärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Iso Ruuhijärven itäpuoleisen mäen etelärinteellä retkeilyreitistöön
kuuluvasta polusta noin viisi metriä pohjoiseen ja noin kilometrin entisestä Kylökkään torpasta luoteeseen. Kuusimetsää kasvavalla loivalla rinteellä olevan sammaloituneen ja loivareunaisen kuopan mitat ovat 1,2 x 2,7 x 0,5 metriä. Kairaushavaintojen mukaan hiilensekainen likamaa ulottuu noin 20 cm:n syvyyteen, minkä alla on vaalea hieta.

Iso Ruuhijärvi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaskiröykkiöt (82 kpl) muodostavat noin 120 x 270 metrin laajuisen kaakko-luode suuntaisen kuvion Iso Ruuhijärven itäpuolisella melko yläväliä alueella retkeilyreitin varressa. Alue sijaitsee noin 650 metriä luoteeseen entisestä Kylökkään torpasta. Röykkiöt muodostavat alueen kaakkoisosassa kaakko-luode -suuntaisia aitamaisia jonoja, lisäksi alueen koillis- ja kaakkoisosa rajautuvat aitamaiseen katkelmalliseen kivirakenteeseen, jonka yhteydessä on siellä täällä ruostunutta rautalankaa. Alueen röykkiöiden halkaisija vaihtelee noin 1-3,5 metrin ja korkeus noin 0,3-0,6 metrin välillä. Tämän lisäksi alueella on kookkaita aitamaisia röykkiöitä, joiden pituus vaihtelee n. 3-9 metrin, leveys noin 1-2,5 metrin ja korkeus noin 0,5- 1 metrin välillä. Aitamaisten kookkaiden röykkiöiden välisellä alueella maan pinta vaikuttaa hyvin tasaiselta ja sitä on todennäköisesti muokattu auralla. Kairaushavaintojen mukaan ko. alueella oli noin 15 cm paksu tumma maannos, minkä alapuolella oli ruskea hiekka. Tumma maannos merkinnee muokkauskerroksen paksuutta. Röykkiöiden lisäksi alueella on kaksi hautamaista painannetta, jotka lienevät varastokuoppien, todennäköisesti nauriskuoppien jäännöksiä.

Niinimäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laikutetulla kivisellä hakkuuaukealla mäen loivalla etelärinteellä noin 150 metriä entisestä Niinimäen torpasta lounaaseen. Vuoden 1873 metsätalouskartassa Niinimäen torppa on nykyisellä paikallaan ja pellot ympäristössä ovat melko hajallaan. Ko. kartan perusteella vaikuttaa kuitenkin siltä, että kaskiröykkiöalueella ei ainakaan tuolloin olisi ollut peltoa, kuten ei myöskään vuoden 1965 peruskartassa. Alue rajautuu molemmissa kartoissa peltoalueen viereiseen metsämaahan. Röykkiöitä on rinteellä kaikkiaan 30 kpl. Lähes kaikki röykkiöt on kasattu näkyvän maakiven ympärille tai päälle. Röykkiöt ovat muodoiltaan vaihtelevia. Osa on suorakulmaisialaitamaisia, osa pyöreitä. Pyöreiden röykkiöiden halkaisija vaihtelee 1-3,5 metrin ja korkeus 0,3- 1,5 metrin välillä (korkeimmat ovat maakivien päällä olevia röykkiöitä). Suorakulmaisten/aitamaisten röykkiöiden leveys vaihtelee 1-1,5 metrin, pituus 2-5 metrin ja korkeus 0,2-0,7 metrin välillä.
Hakkuuaukean laikutus on osittain vaurioittanut röykkiöitä, mutta kokonaisuutena röykkiöt ovat yllättävän hyvin säilyneitä. Paljastuneessa maaperässä näkyy paikoin erittäin runsaasti hiiltä, mikä liittynee kaskeamiseen. Maaperä on kivistä hietaa ja hiekkaa. Korkeutensa puolesta alue on ns. vedenhuuhtomatonta aluetta ja sijaitsee alueen ylimmän, noin 161 metrin korkeudessa olleen Baltian jääjärven rantaviivan yläpuolella. Kaskiröykkiöt liittyvät todennäköisesti läheisen Niinimäen torpan historiaan, mutta periaatteessa ne voivat oJia vanhempiakin ja kuvastaa esim. Iso-Evon kylän suunnalta harjoitettua kaukokaskeamista. Kaskeamisen päättymisestä lienee yli sata vuotta. Alue kartoitettiin kokonaan. Kohde on melko hyvin säilynyt.

Niinimäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivalla kivisellä etelä-lounaisrinteellä noin 350 metriä entisestä Niinimäen
torpasta itä-koilliseen ja noin 400 metriä entisestä Kankaanmaan torpasta lounaaseen. Vuoden 1873 metsätalouskartan mukaan alue on kuulunut Niinimäen torpan maihin, mutta ko. kohdassa ei ole ainakaan tuolloin ollut peltoa. Alueella kasvoi inventointihetkellä noin seitsemän metriä korkea koivikko.
Kaikkiaan kohteessa oli seitsemän kaskiröykkiötä, joista kuusi oli kasattu maakiven päälle. Röykkiöiden halkaisija vaihteli 1,5-2,5 metrin ja korkeus 0,5-1,2 metrin välillä (maakivi laskettu korkeuteen mukaan). Röykkiöalueen koillisreunassa mäen rinteessä oli vierekkäin kaksi hautamaista painannetta. Läntisemmän koko 2 x 5 x 0,6 metriä (leveys x pituus x syvyys), itäisemmän koko 1,5 x 4 x 0,5 metriä. Molemmat painanteet olivat loivareunaisia ja lounais-koillissuuntaisia. Kuopat olivat noin kolmen metrin etäisyydellä toisistaan. Kairaushavaintojen mukaan läntisemmän kuopan pohjalla on noin 40 cm:n paksuinen likamaa, jonka seassa on hiilenmuruja, itäisemmän kuopan pohjalla on ainakin 50 cm:n paksuinen likamaa, jonka seassa on hiilenmuru ja. Maaperä oli hienoa hietaa. Kaskiröykkiöiden yhteydessä olevat hautamaiset painanteet ovat todennäköisesti
nauriskuoppia.
Korkeutensa puolesta alue on ns. vedenhuuhtomatonta aluetta ja sijaitsee alueen ylimmän, noin 161 metrin korkeudessa olleen Baltianjääjärven rantaviivan yläpuolella. Kaskiröykkiöt liittyvät todennäköisesti läheisen Niinimäen torpan historiaan, mutta periaatteessa ne voivat olla vanhempiakin ja kuvastaa esim. Iso-Evon kylän suunnalta harjoitettua kaukokaskeamista. Kaskeamisen päättymisestä lienee yli sata vuotta. Kohde on täysin säilynyt.

Mikonniittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seiväskorventien varressa, noin 150 metriä Rahtijärventien risteyksestä
peruskarttaa merkityn Mikonniittu - nimisen peltoalueen länsipuolella. Kohteeseen kuuluu
kaksi lamatyyppistä hiilimiilua, joissa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan. Miilut ovat noin 40 metrin etäisyydellä toisistaan, toinen tien länsi- ja toinen tien itäpuolella.
Tie on merkitty jo vuoden 1871 metsätalouskarttaan. Nykyisessä peruskartassa peltona näkyvä Mustajärven torppaan kuuluva Mikonniittu näkyy vuoden 1871 kartassa pääosin niittynä, osin peltona. Kohde on täysin säilynyt.
Miilut saattavat ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evan kylän nautinta-aluetta, jonne kohteesta tulee matkaa noin 6,5 kilometriä, sillä alue kuului Iso-Evan kylään ennen kuin se isojaossa erotettiin valtion "Kruununpuistoksi". Toisaalta miilut saattavat liittyä myös 1800 -luvulla perustetun kruununpuiston torppareiden toimiin ja osin jopa metsäoppilaitoksen toimintaan, jonka koulutusohjelmaan lamamiilujen käyttö sisältyi ainakin vuoteen 1895 asti, minkäjälkeen opetuksessa siirryttiin pystymiilujen käyttöön (Sistola 2002, 114). Lähin entinen torppa oli Mustajärvi, noin 300 metriä lounaaseen. Metsäoppilaitokselle matkaa tulee noin kolme kilometriä. Tarkempia ajoituksia kohteista saataisiin radiohiiliajoituksella.
Hiilimiilu 1: Sijaitsee tiestä noin neljä metriä itään loivassa kuusivaltaisessa itärinteessä, rajapyykistä nro 10 noin 3 metriä pohjoiseen. Rinteen suuntaisen, mutta tasapohjaiselta vaikuttavan loivapiirteisen sammaloituneen kuopan koko 2 x 3 x 1 metriä (leveys x pituus x syvyys). Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 40 cm:n vahvuinen hiilen ja noensekainen ruskea hietamaakerros, jonka alapuolella on vaalea hieta. Kyseessä lienee lamatyyppisen hiilimiilun jäännös.
Hiilimiilu 2: Sijaitsee mäntytaimikossa tasamaalla n. 2,3 metriä korkean ja hyvin erottuvan kiven lounaispuolella, noin neljä metriä tiestä länteen. Loivapiirteisen, neliskanttisen ruohopeitteisen kuopan koko 2,5 x 2,5 x 0,8 metriä. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 30 cm:n vahvuinen hiilensekainen ruskea hietamaakerros, minkä alapuolella on vaalea hieta. Kyseessä lienee lamatyyppisen hiilimiilun jäännös.
Toimenpide-ehdotukset: Hoito- ja käyttösuunnitelmassa kohde tulee huomioida siten, että miilut eivät vaarannu. Kohde sijaitsee hyvien kulkuyhteyksien varressajoten niitä voisi mahdollisesti hyödyntää esim.opetus tai retkeilykohteina. Inventointihetkellä miilujen päällä ei kasvanut puustoa, mutta seuraavan metsän kaadon yhteydessä rakenteiden päällä mahdollisesti kasvava puusto kannattaa myös poistaa.

Rieska (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 130 metriä länteen Rieskan metsäkämpästä. Ympäristö on kuusivaltaista kangasta, jonka seassa kasvaa myös mäntyjä, aluskasvillisuutena on mm. mustikka. Kohteessa on yksi lamatyyppinen hiilimiilu, jossa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan. Kohde on täysin säilynyt.
Hiilimiilu saattaa ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evon kylän nautinta-aluetta, jonne kohteesta tulee matkaa noin 8 kilometriä, sillä alue kuului Iso-Evon kylään ennen kuin se isojaossa erotettiin valtion "Kruununpuistoksi". Toisaalta se saattaa liittyä myös 1800-luvulla perustetun Kruununpuiston torppareiden toimiin. Lähin entinen torppa oli vuoden 1871 metsätalouskarttaan merkitty Kankaanmaa, jonka jäännökset sijaitsevat kohteesta noin 200 metriä etelään ja jonka yksi peltoalue oli juuri kohteen tietämillä. Evon metsäoppilaitos sijaitsee kohteesta noin 4 km länteen, joten periaatteessa hiilimiilun jäännös voi liittyä myös metsäaoppilaitoksella annettuun hiilenvalmistuksen opetukseen, jossa käytettiin lamatyyppisiä hiilimiiluja ainakin vuoteen 1895 asti, jolloin otettiin käyttöön ensimmäiset pystymiilut.
Tasamaalla sijaitsevan kaakko-luode suuntaisen loivapiirteisen, sammaloituneen kuopan koko on 2 x 3,5 x 0,7 metriä. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 10 cm:n vahvuinen ruskean hiedan kerros, minkä alla on 25 cm:n vahvuinen hiilensekaisen nokimaan kerros. Kyseessä lienee hiilimiilun jäännös.

Ryynhuhta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2008: Kohde sijaitsee Ryynhuhta nimisen mäen melko kivisellä terassimaisella etelärinteellä ja tasanteella peruskarttaan merkityn tien etelä ja pohjoispuolella. Noin 50 x 150 metrin kokoiseen röykkiöalueeseen kuuluu 19 kaskiröykkiötä ja kaksi nauriskuoppaa. Korkeutensa puolesta alue on ainakin osittain ns. vedenhuuhtomatonta aluetta ja sijaitsee osin alueen ylimmän, noin 161 metrin korkeudessa olleen Baltian jääjärven rantaviivan yläpuolella. Alue on pientä taimikkoa ja näkyvyys alueella melko hyvä. Suuri osa röykkiöistä on pieniä ja melko heikosti erotettavia. Röykkiöt on kahta lukuun ottamatta kasattu maakiven päälle, niiden halkaisija vaihtelee 1-2 metrin ja korkeus 0,3-1,2 metrin välillä (maakivi laskettu mukaan korkeuteen). Naurishaudat sijaitsevat tien eteläpuolella alueen keskivaiheilla noin 1,5 metrin etäisyydellä toisistaan. Toinen naurishauta on lounais-koillissuuntainen, mitoiltaan 1,3 x 2,5 x 0,5 metriä (leveys x pituus x syvyys), toinen on
kaakko-luodesuuntainen, mitoiltaan 1,5 x 2,5 x 0,7 metriä. Kohde on hyvin säilynyt metsänhakkuusta huolimatta.
Vuoden 1874 metsätalouskarttaan on Vappulan lohkoon kuuluneelle Ryynhuhdan alueelle piirretty kohteen paikalle neliöitä, jotka merkitsevät kaskialoja. Tämä ilmenee inventoinnin yhteydessä Metsäntutkimuslaitoksen arkistoista löydetyistä kaskeamista koskevista vuokrasopimuksista, joita alueen kruununtorpparit ja osin muukin väestö on tehnyt Metsähallituksen kanssa. Kaskisopimukseen sisältyi, että viljansiementen joukkoon kylvettiin puunsiemeniä, esim. männynsiemeniä viimeisen kylvön yhteydessä, jonka jälkeen alue metsittyi. Alue oli ympäröitävä aidalla vielä kahdeksan vuoden ajan, jotta metsässä kulkeva karja ei sotkisi taimia (Evo-Vesijako 1880-1924 historiaa, sopimus nro 43, vaunu 20). Kohde on siinä mielessä harvinainen kaskialue, että siihen liittyy kirjallista lähdeaineistoa, jonka perusteella sen viimeinen käyttö voidaan ajoittaa. Aluetta on tietysti voitu hyödyntää kaskeamalla jo tätä ennen mahdollisesti pitkiäkin aikoja.

Hakamäki (1000018748) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peruskarttaan merkityn Hakamäki nimisen mäen laivalla etelärinteellä
peruskarttaan merkityn tien itä ja länsipuolella. Noin 80 x 80 metrin kokoiseen röykkiöalueeseen kuuluu 16 kaskiröykkiötäja yksi nauriskuoppa.
Alueella kasvaa noin kymmenen metriä korkeaa kuusikkoa, mutta näkyvyys on melko hyvä. Lähes kaikki röykkiöt on kasattu maakivien päälle tai viereen. Röykkiöiden halkaisija vaihtelee 1-2,5 metrin ja korkeus 0,3-1 metrin välillä (maakivi on laskettu korkeuteen mukaan). Kohteen eteläpäässä pienellä mäen harjanteella on loivapiirteinen sammaloitunut etelä-pohjoissuuntainen kuoppa. Sen koko on 1,2 x 2,5 x 0,5 metriä (leveys x pituus
x syvyys). Kuoppa lienee sijaintinsa ja muotonsa perusteella nauriskuoppa. Kohde on hyvin säilynyt.
Vuoden 1874 metsätalouskarttaan on Vappulan lohkoon kuuluneelle Hakamäen alueelle piirretty kohteen paikalle neliöitä, jotka merkitsevät kaskialoja. Tämä ilmenee inventoinnin yhteydessä Metsäntutkimuslaitoksen arkistoista löydetyistä kaskeamista koskevista vuokrasopimuksista, joita alueen kruununtorpparit ja osin muukin väestö on tehnyt metsähallituksen kanssa. Sopimukseen sisältyi mm. alueen aitaaminen (Evo-Vesijako 1880-1924 historiaa, sopimus päivätty 25.7.1880, vaunu 20). Kohde on siinä mielessä harvinainen kaskialue, että siihen liittyy kirjallista lähdeaineistoa, jonka perusteella sen käyttö voidaan ajoittaa. Aluetta on tietysti voitu hyödyntää kaskeama jo tätä ennen mahdollisesti pitkiäkin aikoja.

Valkjärvenkangas (1000018749) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken. Kohteeseen kuuluu 35 hiilimiilua, 1 tervahauta ja 1 kuoppa.

Majajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 130 metriä itäkaakkoon Majajärvestä, loivasti länteen laskevan rinteen terassilla, on rykelmänä kaksi kaskiröykkiötä ja nauriskuoppa. Paikalle johtaa kapea metsätie Majajärven rannasta. Kaskiröykkiöt on kasattu maakiven päälle ja niiden halkaisija on noin 1, 5 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Nauriskuopan koko on 1,3 x 3 x 0,5 metriä (leveys x pituus x syvyys). Loivapiirteisen ja ruohopeitteisen tasamaalla sijaitsevan kuopan suunta on itä-länsi.

Luojala (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alisen Rautjärven lounaispuolisella mäntykankaalla Evojoen länsirannalla, mikä erottaa sen laajasta Valkjärvenkankaan hiilimiilualueesta. Kankaalla on kaikkiaan 5 kuoppaa noin 50 x 200 metrin kokoisella etelä-pohjoissuuntaisella alueella. Inventointihavaintojen perusteella kuopat vaikuttavat hiilimiiluilta (3 kpl) ja tervahaudoilta (2 kpl). Hiilimiilut edustavat tyypiltään ns. lamarniiluja, joissa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan. Tervahaudat edustavat tyypiltään ns. rännihautoja, joissa tervakset ladottiin loivaan rinteeseen kaivettuun pitkänomaiseen kuoppaan, jolloin tulen avulla tislautuva terva juoksi kuopan alapäässä olevaan astiaan. Kuopat ovat maaduttuaan nykyisin alkuperäistä matalampia, mutta kairaushavaintojen mukaan niiden alkuperäinen syvyys on vaihdellut metrin molemmin puolin, leveys on vaihdellut noin 1- 1,3 metrin ja pituus 3-3,5 metrin välillä. Neljä kuoppaa on tyypiltään suorakulmaisiaja yksi pyöreä.
Kuopat sijaitsevat kankaan reuna-alueiden tuntumassa suhteellisen lähellä vettä tai suota. Hiilen valmistukseen kankaalla olisi ollut hyvät olosuhteet raaka-aineen, maaperän ja kuljetusyhteyksien suhteen. Kohteet ovat täysin säilyneitä.
Hiilimiilut ja tervahaudat saattavat ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evon kylän nautinta-aluetta. Toisaalta hiilimiilut saattavat liittyä myös 1800 -luvulla perustetun kruununpuiston torppareiden toimiin ja osin jopa metsäoppilaitoksen toimintaan, jonka koulutusohjelmaan lamamiilujen käyttö sisältyi ainakin vuoteen 1895 asti. Kohde on täysin säilynyt.

Onkimankangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken. Kohteeseen kuuluu 5 hiilimiilua ja 3 tervahautaa.

Arabiankorpi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Arabiankorpi nimisen, suon lähes kokonaan ympäröimän alueen eteläreunassa, jolla kasvaa pientä mäntytaimikkoa. Pienellä alueella on kolme kuoppaa, jotka inven-tointihavaintojen mukaan edustavat tyypiltään ns. lamamiiluja, joissa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan. Kuopat ovat maaduttuaan nykyisin alkuperäistä matalampia, mutta kairaushavaintojen mukaan niiden alkuperäinen syvyys on vaihdellut metrin molemmin puolin, leveys on vaihdellut noin 1,5-2 metrin ja pituus 3-3,5 metrin välillä. Kuopat ovat tyypiltään suorakulmaisiaja ne sijaitsevat kankaan reuna-alueen eteläreunassa. Hiilen valmistukseen kankaalla olisi ollut hyvät olosuhteet raaka-aineen, maaperän ja kuljetusyhteyksien suhteen. Kohteet ovat melko hyvin säilyneitä.

Ruuhijärventorppa 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken.

Leipäsuonaho 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu 16 kaskiröykkiötä jotka sijaitsevat Vähä-Vehkajärven pohjoispuolella olevan Leipäsuon itäpuolisen laajahkon mäen etelärinteellä. Entisen Leipäsuon torpan rauniot ovat kohteesta noin 500 metriä luoteeseen ja Iso-Evon kylä noin 2,5 kilometriä lounaaseen. Suurin osa röykkiöistä on kuusivaltaisessa lehtisekametsässä, aluskasvillisuutena mm. mustikka ja lillukka. Kohteen itäosa ulottuu
hakkuuaukealle, jossa on muutama röykkiö.
Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta kartoitettiin 16 kaskiröykkiötä noin 50 x 150 metrin kokoiselta alueelta Alueen kaikkia röykkiöitä ei kartoitettu, vain raja-alueilla sijaitsevat kohteet, joten röykkiöiden todellinen lukumäärä alueella on inventoinnissa saatua tulosta
suurempi.
Alueen kaskiröykkiöt ovat halkaisijaltaan 1-2 metrisiäja korkeudeltaan 0,3-0,6 metrisiä sammaloituneita ja usein maakiven päälle kasattu ja. Poikkeuksena läntisin muista erillään oleva röykkiö, joka on halkaisijaltaan 3 metriä ja korkeudeltaan 0,6 metriä. Kaskeamisen päättymisestä lienee yli sata vuotta. Kohde on hyvin säilynyt.

Leipäsuonaho 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu 13 kaskiröykkiötä jotka sijaitsevat Vähä-Vehkajärven pohjoispuolella olevan Leipäsuon itäpuolisen laajahkon mäen länsirinteellä ja lakialueen tuntumassa. Entisen Leipäsuon torpan rauniot ovat kohteesta noin 300 metriä luoteeseen ja Iso-Evon kylä noin 2,5 kilometriä lounaaseen.
Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta kartoitettiin 13 kaskiröykkiötä noin 50 x 80 metrin kokoiselta alueelta. Alueen kaskiröykkiöt ovat melko kookkaita, usein suorakulmaisia ja säännöllisesti ladottuja, esim. 2 x 5 x 0,8 metriä (leveys x pituus x korkeus). Joukossa on myös pienempiä ja muodoltaan pyöreitä röykkiöitä. Rinne on luonnostaan melko kivinen. Kaskeamisen päättymisestä lienee yli sata vuotta.
Kohteen kaikki röykkiöt ovat 2000-luvun alussa laikutetulla hakkuuaukealla, laikutus on vaurioittanut muutamia röykkiöitä, mutta yleisesti ottaen röykkiöt ovat hyvin säilyneitä.

Ruokojärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vähä- ja Iso Ruokojärven välisen mäen etelärinteellä, noin 160 metriä
Ruokojärven talosta itään. Kohteeseen kuuluu kaksi kuoppaa ja yksi tervahauta. Kuopat ovat Syväjärventien länsipuolella ja tervahauta tien itäpuolella.
Muodoltaan pyöreät ja sammaloituneet kuopat sijaitsevat tasamaalla Syväjärven tiestä noin kahdeksan metriä länteen. Toinen kuoppa on halkaisijaltaan kolme metriä, syvyydeltään metrin. Kairaushavaintojen mukaan sen pohjalla on noin 20 cm vahvuinen kerros likamaata, minkä alla on vaalea hieta. Toinen kuoppa sijaitsee edellisestä noin metrin itään ja on halkaisijaltaan noin 2,5 metriä, syvyydeltään noin 0,8 metriä. Kairaushavaintojen
mukaan sen pohjalla on 25 cm:n vahvuinen hiiltä sisältävä likamaa, minkä alla on vaalea
hieta. Kuopat lienevät vanhoja varastokuoppia, mahdollisesti nauriskuoppia.
Tien itäpuolella, noin kahdeksan metriä tiestä, suunnilleen kuoppia vastapäätä on pyöreä tervahaudan jäännös etelärinteen terassilla. Haudan ulkokehän halkaisija on noin seitsemän metriä, sisäkehä noin viisi metriä. Tervanlaskuaukko on etelän puolella ja on leveydeltään noin 1, 5 metriä. Se ei jatku kehän ulkopuolelle. Haudan suurin syvyys on ylärinteen puolelle noin 1,5 metriä, alarinteen puolelle noin yksi metri. Kairaushavaintojen mukaan haudan pohjalla on noin 30 cm:n vahvuinen tumma likamaakerros, joka sisältää hiiltä. Kohde on täysin säilynyt.

Punssivuori 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Punssivuoren läntisellä alarinteellä, noin 50 metriä Keskisestä Rautjärvestä
etelään. Kohteessa kasvaa sekametsää, jonka ylispuuna on mänty. Kohteeseen kuuluu kaksi
kuoppaa, joista ensimmäinen sijaitsee tasamaalla noin 35 metriä etelään järven rantaa kulkevasta tiestä ja noin metrin itään tieltä erkaantuvasta polusta. Kaakko-luodesuuntaisen, loivapiirteisen ja sammaloituneen kuopan mitat ovat 1 x 3,5 x 0,6 metriä (leveys x pituus x syvyys). Kuopan reunassa kasvaa arviolta 80 -vuotias mänty ja kuopan päällä pieniä kuusia. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 40 cm:n vahvuinen kerros nokimaata ja hiiltä, minkä alapuolella on vaalea hieta. Kyseessä lienee lamatyyppisen hiilimiilun jäännös, jossa hiillettävät puut laitettiin maahan kaivettuun kuoppaan ja peitettiin turpeella.
Toinen kuoppa on pyöreä ja sammal/heinäpeitteinen, halkaisijaltaan noin 3,5 metriä ja syvyydeltään noin metrin. Se sijaitsee Punssivuoren jyrkän länsirinteen
juuren tuntumassa tasamaalla, pienellä terassilla noin 40 metriä tiestä etelään. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 30 cm:n vahvuinen kerros likamaata, minkä alapuolella on sora. Kyseessä voisi olla yksittäisen pyyntikuopan jäännös.
Hiilimiilu saattaa ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evon kylän nautinta-aluetta, jonne kohteesta tulee matkaa noin neljä kilometriä, sillä alue kuului Iso-Evon kylään ennen kuin se isojaossa erotettiin valtion "Kruununpuistoksi". Toisaalta miilu saattavaa liittyä myös 1800 -luvulla perustetun kruununpuiston torppareiden toimiin ja osin jopa metsäoppilaitoksen toimintaan, jonka koulutusohjelmaan lamamiilujen käyttö sisältyi ainakin vuoteen 1895 asti, minkä jälkeen opetuksessa siirryttiin pystymiilujen käyttöön, joista ensimmäiset rakennettiin Onkimankankaan pohjoispäähän Luutajoen suulle (Sistola 2002, 114).
Pyyntikuoppa saattaa liittyä alueen vanhempaan, mahdollisesti jo esihistorialliseen ajanjaksoon liittyvään pyyntitalouteen. Lähimmät aiemmin tunnetut pyyntikuoppakohteet sijaitsevat paikalta noin kuusi-seitsemän kilometriä pohjoiseen Padasjokeen kuuluvan Jamoinjärven etelärannan harjulla sekä Vähä- ja Iso Rankajärven välisellä kapean salmen erottamalla harjulla ( Sepänmaa 2002).
Tarkempia ajoituksia miilusta ja pyyntikuopasta saataisiin radiohiiliajoituksilla.

Pitkäniemenjärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pitkäniemenjärven pohjois/luoteispäässä harjanteen päällä tasaisella
mäntykankaalla. Kyseessä on suorakulmainen, loivapiirteinen ja sammaloitunut kuoppa, jonka koko on 1,5 x 3,5 x 0,8 (leveys x pituus x syvyys). Kuopan suunta on kaakko-luode. Kohde on täysin säilynyt.
Kuopan päällä kasvaa koivuja ja kuusia. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 30 cm:n vahvuinen ruskea hiilensekainen hiekka, minkä alla on ruskea hiekka. Kyseessä lienee lamatyyppisen hiilimiilun jäännös, jossa hiillettävät puut laitettiin maahan kaivettuun kuoppaan ja peitettiin turpeella.
Hiilimiilu saattaa ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evon kylän nautinta-aluetta, jonne kohteesta tulee matkaa noin 5,5 kilometriä lounaaseen, sillä alue kuului Iso-Evon kylään ennen kuin se isojaossa erotettiin valtion "Kruununpuistoksi". Toisaalta miilu saattavaa liittyä myös 1800 -luvulla perustetun kruununpuiston torppareiden toimiin ja osin jopa metsäoppilaitoksen toimintaan, jonka koulutusohjelmaan lamamiilujen käyttö sisältyi ainakin vuoteen 1895 asti, minkä jälkeen opetuksessa siirryttiin pystymiilujen käyttöön, joista ensimmäiset rakennettiin Onkimankankaan pohjoispäähän Luutajoen suulle (Sistola 2002, 114). Lähin entinen torppa on Mustajärvi, joka sijaitsee kohteesta noin 400 luoteeseen. Tarkempi ajoitus miilusta saataisiin radiohiiliajoituksella.

Vaarinkorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken. Kohteessa on noin 50 - 70 kaskiröykkiötä.

Velssin torppa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Velsissä valtatien 10 eteläpuolella on vanhan kiukaan tai uunin jäännös, joka liittynee paikalla olleeseen Velssin torppaan. Muut alueen torpat (Ruununmyllyn ja Velssin välissä) ovat joko jääneet nykyisen asutuksen alle ja sekaan tai ovat edelleen asuttuina paikoillaan.
Velssin torppa kuului Kankaisille, ja se maintaan kirjallisissa lähteissä viimeistään vuonna 1749.

Kruununmylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kruununmylly l. Ruununmylly sijaitsee Matkolammista Katumajärveen virtaavan Myllyjoen varrella Ruununmyllyllä valtatien 10 eteläpuolella.
Myllyn toiminta liittyi Hämeen linnaan, ja linnan tileissä se mainitaan ensi kerran vuonna 1539, 1600-luvun puolivälin paikkeilla sen yhteyteen rakennettiin vielä linnan saha. Kruunun mylly muodosti myös oman yhden talon kylänsä. Katisten rustholilla oli myllyn käyttöoikeus 1600-luvun lopulta lähtien, ja vuodesta 1751 lähtien Kruununmylly on kuulunut Katisten kartanoon.
Paikalla nykyään sijaitseva kaksikerroksinen tiilinen jauhomylly on rakennettu vuonna 1867. Myllytoiminta lakkasi vuonna 1954. Katisten kartanon omistamissa tiloissa toimii vesivoimalaitos ja myllymuseo.
Myllyn yhteydessä toimi lisäksi vuosina 1927 - 1987 maan suurin lastuvillatehdas.

Vesunnan kartano 3 (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Miekan ja miekan katkelmien löytöpaikat sijaitsevat Vesunnan kartanon päärakennuksesta kaakkoon, pellon koillisosan kulmauksessa ja Vanajavettä kohti viettävässä rinteessä. Paikalla lienee kalmisto, jota on pidetty polttokenttäkalmistona, koska ainakin yksi miekka vaikuttaa olleen tulessa. Nykyään paikka on peltona.
Alueelta ovat maanomistajat löytäneet vuosina 1965 ja 1967 miekan katkelmat puutarhasta ja pellosta. Löytöpaikan tarkastuksen yhteydessä vuonna 1967 paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, vuoden 1985 inventoinissa vuorostaan havaintomahdollisuudet olivat heikot. Samoin syksyllä 2011 kasvillisuuden vuoksi havaintojen teko oli mahdotonta. Syksyllä 2014 paikalla on on etsitty muinaisesineitä metallinilmaisimen avulla ja tehty useita löytöjä (KM 40456: 1-5). Kohdetta on pidettävä kiinteänä muinaisjäännöksenä vaikka paikalla sähkön maakaapelilinjalle kaivetuista koekuopista ei kesällä 2015 havaittu ehjää kulttuurikerrosta, mutta talletettiin kylläkin uusia löytöjä.

Vesunnan kartano 5 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Pronssiesineiden ja hopearahojen löytöpaikka sijaitsee Vanajaveden rantapellolla, Vesunnan kartanon mailla ja kartanon päärakennuksesta noin 250 - 300 m luoteeseen olevalla pellolla, välittömästi sen kumpareen länsipuolella, jossa on Vesunnan kartano 1 -niminen kalmisto.
Ainakin pronssilöydöt saattavat olla kalmistosta peräisin. Hopearahoja on löydetty niin monta ja niin läheltä toisiaan, että ne merkinnevät paikalla olleen rahakätkön. Syksyn 2012 koekaivauksessa havaittiin asuinpaikkaan viittaavaa tummaa kulttuurimaata ja kiveystä pellolla.
Syksyn 2015 tutkimuksissa pellon reunaan Vesunnan kartano 1 -nimisen muinaisjäännöksen kohdalle tehdyistä koekuopista löydettiin vain muutamia tiilen kappaleita, mutta ei merkkejä kulttuurikerroksesta. Sen sijaan samalta alueelta löydettiin metallinilmaisinetsinällä pronssinen ketjunkannattimen ja rannerenkaan katkelma.

Vesunta (Väsunda) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vesunnan kartano on Hattulan vanhimpia ja samalla yksi maamme vanhimmista rälssitiloista. Vanhin kirjallinen maininta kartanosta on vuodelta 1319. Paikalla on kuitenkin asuttu jo rautakaudella, ja kartanon mailla on lukuisia rautakautisia muinaisjäännöksiä ja muinaisesineiden löytöpaikkoja. Kohteen koordinaattipiste on arvio, eikä muinaisjäännösaluetta voida määrittää ilman lisätutkimuksia.
Syksyn 2015 tarkkuusinventoinnissa havaitut merkit kulttuurikerroksista ja mahdollisista rakenteista pellolla kartanon vanhasta päärakennuksesta länteen ja uudesta päärakennuksesta lounaaseen sekä muinaisjäännöksen Vesunnan kartano 1 kaakkoispuolelta liittynevät lähinnä kartanon vanhoihin vaiheisiin. Niiden ikää, säilyneisyyttä ja luonnetta on mahdoton määritellä ilman laajempia tutkimuksia.
Vuonna 2021 suoritettiin sähkön maakaapelointiin liittyen arkeologinen tarkkuusinventointi sekä valvontaa kartanon koillispuolella Tyrvännöntien varressa. Tarkkuusinventoinnissa havaittiin yhdestä koekuopasta merkkejä uuni- tai kivijalkarakenteesta mutta valvonnassa ei voitu todeta merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä tai kulttuurikerrosta.

Ruutikellari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Aulangon luonnonsuojelualueen ja Hämeenlinnan kaupungin maiden rajalla sijaitseva Ruutikellari rakennettiin vuosina 1877 ja 1879 Hämeenlinnan varuskunnan tarpeisiin. Ruutikellarin ja asevaraston ympäriltä metsä oli raivattu paljaaksi noin 100 metrin säteellä. Siihen kuului myös vartiotupa ja kiviaita, ja se purettiin 1900-luvun alussa. Jäljellä on enää rakennusten kiviperustuksia, aluetta ympäröinyt kiviaita ja sen ulkopuolinen vallihauta.

Lepomäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Hämeenlinnan pohjoisrajaa, Ilamoon johtavan tien pohjoispuolella, noin 240 m tiestä, Lepomäen pohjoisluoteispuolisella alueella, pohjoiseen loivasti viettävällä rinteellä. Röykkiöt ovat tasaisen ja aukean alueen reunoilla, ja ne ovat kekomaisia ja hieman sammaloituneita. Röykkiöt ovat melko lähekkäin, ja ne vaikuttavat kaskiröykkiöiltä. Suurin röykkiö on halkaisijaltaan noin 2,5 m, muut 1 - 2 m. Yksi röykkiö on kasattu ison maakiven varaan.

Jokela (1000019998) (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Lammilla Nerosjärven lounaisosassa olevien Hortinlahden ja Haukkavuoren välisellä tasanteella, noin 1,7 km Porraskoskesta luoteeseen. Alue on kuusimetsää, ja maata peittää paksu sammalikko.
Alueella on rakenteita ainakin kolmessa paikassa, joista yksi on harjanteen keskeltä katkaisema kuoppapari (eteläisempi: 1 x 3 x 0,4-0,5 m, pohjoisempi: halk. n. 2, syv. 0,60 m). Rakennetta peittää paksu sammal, jonka alla maa on tummanruskeaa ja nokipitoista. Kuoppaparista noin 40 m pohjoiseen on pyöreä kehä (halk. n. 2 m, kehän paksuus n. 30 - 40 cm, sisäkuopan halk. 1 ja syv. 0,4 m). Rakennetta peittää paksu sammal, jonka alla maa on tummaa ja nokipitoista. Lisäksi lähimaastossa näkyi useita halkaistuja kiviä. Kolmas paikka sijaitsee noin 100 m kaakkoon em. Pohjoisreunalta loivasti kohoavan metsäharjanteen laella on ainakin kolme sammaleen peittämää pyöreää kumpua (halk. n. 1,5 ja kork. 0,5-1 m). Niissä näyttäisi olevan mukana orgaanista ainetta (puuta?). Ne sijaitsevat pienellä tasanteella, jossa näkyy myös muita ihmistoiminnan jälkiä, mm. suurten kivien päälle nosteltuja pienempiä kiviä. Kaski- tai peltoalueesta ei ole kyse, sen sijaan kummut voivat liittyä talonpoikaiseen raudanvalmistukseen ja em. muihin rakenteisiin.
Rakenteiden luonne ei ole varmuudella selvillä, mutta puuston ja kasvillisuuden perusteella niillä on ikää yli sata vuotta. Alueella sanotaan olevan runsaasti rautapitoista kuonaa ja kiveä, ja siksi kuoppapari voi olla raudanpelkistysuunin perusta ja muut rakenteet voivat liittyä alueelta lohkotun malmikiven pasutukseen.

Juotolanmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Kyynäröisen kaakkoisrannalla, Juotolanmäen luoteisrinteellä. Maaperä on melko kivistä, ja paikalla kasvaa kuusimetsä. Paikalla on noin 70 m leveä ja 170 m pitkä kaskiröykkiöalue. Röykkiöt ovat melko vaatimattomia ja toisinaan kasattu maakiven päälle. Koska inventoinnissa pyrittiin rajaamaan alue, saattaa olla, että niitä rajatun alueen sisäpuolella on enemmän kuin havaitut 13 kpl. Kaskiröykkiöalueen ikä on luultavasti yli 100 vuotta.
Alueelle on kaavoitettu mökkitontteja, ja niihin liittyen siellä on tehty rakennustöitä. Sinne johtaa mm. uusi tie, joka kulkee röykkiöalueen läpi. Vuonna 2018 alueella tehdyssä maastotarkastuksessa voitiin todeta, että osa röykkiöistä on tuhoutunut alueelle rakennetun tien ja sähkökaapelin rakennustöissä.

Hommosenkärki eli -saari 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Hommosenkärki -nimisen niemen länsipäässä, Äimäjärven itärannalla. Paikka on heinää kasvavalla joutomaalla, aivan viljellyn peltoalueen länsipuolella, loivasti koilliseen vietävässä maastossa. Kalmistokumpu on vahvan turpeen peittämä. Sen koko on 14 x 11 m, korkeus on 2 - 3 m. Kumpuun on vuonna 1963 tehty koekuoppa, jossa todettiin 20 cm:n syvyydessä nokista, tiivistä kiveystä ja keramiikkaa.
Muinaisjäännöksen aluerajaus perustuu kesän tarkastusmatkan yhteydessä tehtyyn hautakummun GPS-paikannukseen ja topografiaan. Kumpua ympäröivä, paikoitellen vankka puusto aiheutti mahdollisesti epätarkkuutta paikannusmittauksiin. Kohteen vanha, vuoden 1985 inventointiin perustunut koordinaattipiste jäi hiukan aluerajauksen ulkopuolelle.

Kuumola 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Turengin taajaman keskustasta noin 800 m eteläkaakkoon, luodekaakko-suuntaisen Uhrikivenpolun varrella, sen ja Emännänkujalla olevaa asuinrakennusta reunustavan pensasaidan välisellä penkalla. Kiven koko on 2,7 x 1,6 m, ja siinä on 4 varmaa ja yksi epävarma kuppi. Kuppien halkaisijat ovat 5 cm ja 4 cm. Kolme kuppia on yhdessä rivissä ja kaksi niistä erillään. Kivi erottuu hyvin ympäristöstään, joka on hoidettua polunvarsinurmikkoa. Kiven koordinaatteja muutettiin hiukan vuoden 2012 tarkastuksen mittauksen perusteella.

Kivikautinen; Asuinpaikka on löytynyt vuoden 2011 inventoinnissa. Asuinpaikka sijaitsee Järvensuon kaakkoisreunalla, kallioisella moreenikumpareella, voimajohtolinjan vieressä, sen koillispuolella. Asuinpaikka on kumpareen melko tasaisella laella. Kolmesta koekuopasta 10 m matkalta löydetty paljon kvartsi-esineitä ja -iskoksia sekä vähän palanutta luuta. Maa on hyvin tummaa, punaruskeaa likamaata, joka on vähäkivistä hiekkaa. Koekuopissa havaittu löytöalue on hyvin pienialainen, noin yksi aari, mutta löytötiheys on suuri. Löytöalueen lounaisreunassa, 3 m etelään runsaslöytöisimmästä koekuopasta, on noin 2 m läpimittainen ja noin puoli metriä syvä pyöreä kuoppa. Se saattaa liittyä asuinpaikkaan.
Vuonna 2022 kaivettiin koneellisesti koekuoppia ja koeojia suoalueelle suunnitellulle sähköpylvään alueelle. Tutkimukissa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Suttenhaka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hämeenlinnan Hauholla, Eteläisten kylästä noin 1,5 km pohjoiseen, valtatien 10 länsipuolella matalahkolla ja pyöreällä tasalakisella kumpareella, joka kohoaa ympäristöstään alle 2 metriä. Melko tasainen lakialue on halkaisijaltaan noin 15 m ja sen juurelta mitaten halkaisija on noin 30 m. Kumpare laskee loivemmin luoteen suuntaan, muihin suuntiin hieman jyrkemmin. Maaperä on hiekkaa, jonka seassa on paikoin pääosin nyrkkiä pienempiä kiviä. Lisäksi alueella on joitakin suurempia, halkaisijaltaan alle metrisiä kiviä. Puusto on nuorta kuusi-, mänty- ja koivumetsää.
Kumpareelle tehdyistä kaivetuista koekuopista löytyi vuonna 2012 pala nuorakeramiikkaa ja tummaa likamaata.
Vuonna 2022 asuinpaikkaa tutkittiin avaamalla siihen kaksi ristikkäistä koeojaa, joiden laajuus oli yhteensä 17 m2. Löydöt koostuivat keramiikasta, hioinlaa’asta, kvartsi-iskoksista sekä yksittäisistä palaneen luun ja kivilaji-iskosten kappaleista. Alueelta ei löydetty radiohiiliajoitukseen kelpaavia näytteitä, mutta kaikki kaivauksen löytöaineisto voitiin liittää nuorakeraamiseen kulttuuriin.
Koekaivauksessa asuinpaikka todettiin hyvin säilyneeksi ja tutkimuksellisesti arvokkaaksi.

Raitalammi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösalue, mahdollinen historiallisen ajan ja/tai rautakautinen asuinpaikka sijaitsee Hämeenlinnan Rengossa, molemmin puolin tietä 2871 (Topenontie), puron luoteisrannalla, pellolla. Peltokerroksen alla on hietaa.
Puronotkon viereiseltä peltotasanteelta löydettiin yhdestä koekuopasta tulenpidon merkkejä punaiseksi palanutta hietaa, runsaasti nokea ja hiukan hiiltä muokkauskerroksen alta. Toisesta koekuopasta löytyi piikiven kappale ja normaalia paksumpi sekoittunut kerros. Sen vierestä löytyi lisäksi metallinilmaisinetsinnässä astian suuosasta leikatun pronssipellin kappale. Läheltä löytyi lisäksi rautavarras. Muita merkkejä asuinpaikasta ei tehty lukuisista koekuopista huolimatta.
Kyseessä saattaa olla asuinpaikan reuna-alue, topografian perusteella asuinpaikka voi jatkua laajempana tutkitun kaava-alueen ulkopuolelle eli Topenontien koillispuolelle.

Vesunnan kartano 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vesunnan kartanon laajan peltoalueen pohjoispuolella on useita eri kokoisia osin maansekaisia kiviröykkiöitä metsässä. Röykkiöt sijoittuvat Vanajaveden Mervenselän vanhan rantatörmän päälle. Metsittyneen alueen maaperä on pääosin savea. Röykkiöalueen pohjoispuolella on näkyvillä ojien rajaamia kapeita peltosarkoja. Alueella on mahdollisesti myös historiallisen ajan asuinpaikka.

Vesunnan kartano 9 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Vesunnan kartanon kohdalla peltoaukean reunassa Vanajaveden vanhan rantatörmän päällä havaittiin koekuopituksessa yli 50 cm paksu muokkauskerros ja mahdollisia auranjälkiä koekuoppien profiilissa. Muinaispellon koko ei ole selvillä, mutta sen pituus luoteesta kaakkoon on yli 150 metriä. Muinaispellon läheltä on löydetty useita rautakautisia pronssikoruja metallinilmaisimella.

Ajoittamaton; Vesunnan kartanon peltoaukean pohjoisosasta löytyi koekuopituksessa nykyisen muokkauskerroksen alta kaksi fossiilista peltokerrosta sekä ristikkäisiä auranjälkiä. Maaperä alueella on hienoa hiekkaa tai hietaa. Pellon kokoa ei ole määritelty.

Ajoittamaton; Koekuopasta löydettiin noin puolen metrin syvyydestä kivetty liesi, jossa oli muutamia paloja palanutta luuta. Alueen maaperä on savista hiesua tai hietaa. Tulisija voi kuulua laajempaan asuinpaikkaan.

Iso Räkkälammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Ison Räkkälammin kaakkoispuolella, Portaantieltä kohti lampea johtavan metsätien varressa, aivan sen vieressä.
Miilu on pyöreähkö, ja siinä on matalat vallit (halkaisija 1,5, syvyys 0,5 m). Kairanäytteessä turpeen alla oli paljon hiiltä noin 30 cm paksuudelta, huuhtoutumiskerros puuttui.

Kirkkotie, Kankainen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tie sijaitsee Kankaisten peltojen koillisnurkalla, nykyisen maantien itäpuolella. Portaasta alkanut Kirkkotie johti mm. Saaren kartanon sivuitse Tammelan kirkolle ja sieltä eteenpäin. Tien kulkua siltoineen ja paikannimineen on kuvattu jo 1640 luvun kartalla, 1700-luvun kartoilta tiedetää, että Saaren jälkeen Kirkkotie kääntyi pohjoiseen kohti Kankaisten kartanoa. Vanhaa tietä on kärrytienä jäljellä jonkin verran Kankaisten peltojen koillisnurkan tuntumassa. Linjausta on siellä myöhemmin suoristettu. Kyse on noin 3 m leveästä kärrypolusta, jota ei ole korotettu ympäröivää maanpintaa korkeammaksi.

Kartanonmäki 2 (Hautapaikat)
Historiallinen; Muistomerkki sijaitsee Kartanonmäen kaakkoispuolella, rinteen alapuolisella tasanteella, mökkitien kaakkoispuolella ja Portaantien lounaispuolella.
Kyseessä on pysty harmaakivipaasi (85 x 60 x 18 cm), johon on kaiverrettu teksti "Kolmen soturin hauta 1949". Paikkaan liittyy perimätieto, jonka mukaan kiven tienoille olisi haudattu kolme Isonvihan aikaan kuollutta sotilasta. J. V. Hirsjärvi kirjoittaa (v. 1949), että Saaren kartanon tyköä maantien varresta löytyi jokin aika sitten nelikulmaisia vaskirahoja sekä ryssänkirves. Samasta paikasta hän sanoo löydetyn usein ihmisluita.

Lepistö 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talonpaikka sijaitsee Lepistön kylässä, nykyisen Juhalan talon eteläpuolella, noin 18 m tiestä.
Juhalan talon eteläpuolelle on isojakokarttaan vuodelta 1782 merkitty yksinäistalo. Paikkaa tarkastettaessa havaittiin pienellä peltoalueesta erottuvalla kumpareella asuinrakennuksen perustusten jäännökset. Paikalla on hyvin säilynyt talon perustus (10 x 5 m). Se on tehty lohkotuista kivistä ilman sementtiä, ja se sijaitsee jokseenkin samalla paikalla kuin 1792 kartalle merkitty ja nykykartoille asemoitu yksnäistalo. Perustusten keskellä kasvaa lisäksi 150 - 200 vuotias mänty.

Kirkkotie, Porras (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kirkkotie lähti Portaan kylästä kohti Tammelaa. Tien kulkua on kuvattu jo 1640-luvun kartassa. Myöhempien vanhojen karttojen perusteella tiedetään, että Kirkkotie haarautui Härkätiestä Portaan kylän tonttimaan länsilaidalla. Osa maantiekäytöstä pois jääneestä Kirkkotiestä näkyy edelleen maastossa Portaanraitin ja Portaantien välisellä osuudella piha- ja peltotienä. Jäljellä on noin 3 m levyinen ja 250 metrin mittainen osuus. Parhaiten tielinja sitä reunustavine vanhoine rakennuksineen on säilynyt luoteessa.

Kirkkotie, Saari 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Portaasta alkanut Kirkkotie johti mm. Saaren kartanon sivuitse Tammelan kirkolle ja sieltä eteenpäin. Tien kulkua siltoineen ja paikannimineen on kuvattu jo 1640-luvun kartassa. Vanha tielinjaus kulki kartanon länsipuolella vanhan pellon reunaa, sen jälkeen tien kulku seurasi Ison Riihenmäen itälaitaa Venesillalle saakka. Osa maantiekäytöstä pois jääneestä Kirkkotiestä näkyy edelleen maastossa Ison Riihenmäen reunassa, pellon ja metsän välisellä alueella kulkevana metsä/peltotienä. Jäljellä on noin 3 m levyinen ja 300 metrin mittainen osuus, joka molemmista päistään rajautuu nykyiseen maantiehen. Tieura näkyy peruskartalla.

Lamala (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikalla on maahan kaivettua 1. maailmansodan aikaista taisteluhautaa Lamalanlahden koillispuolella, Portaantien kahden puolen. Kaivanto Portaantien itäpuolella lähtee heti pihatien vierestä ja päättyy omakotitalon ulkorakennuksen kohdalle. Taisteluhauta jatkuu tontin toiselta reunalta kohti pohjoista, jossa kaivannon lisäksi on tiettävästi bunkkereitakin. Kaivannon leveys 2,5 - 3 ja syvyys 1,3 m. Pihatien vieressä kaivantoa on täytetty risuilla ja viereisen omakotitontin kohdalla se on osin tuhoutunut. Maaperä on moreenia, puusto mäntypuuvaltaista sekametsää. Kaivanto on kohtuullisen hyvin säilynyt. Taisteluhauta on Portaantiestä, asfaltin reunasta, lähimmillään 23 m itään.
Kaivanto Portaantien länsipuolella on lähimmillään maantien reunasta noin 8 m etäisyydellä. Kyseinen osa on osittain peitetty oksilla ja jonkin verran myös rojuilla. Lähempänä rantaa, kesämökin pihassa, on kallioon louhittua kaivantoa pesäkkeineen.
Kohteelle tehty aluerajaus perustuu Lidar-aineistosta tehtyihin havaintoihin. Kohdetta ei ole kokonaisuudessaan tarkastettu maastossa.

Kartanonmäki 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kyseessä on ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusvarustus.
Maahan kaivettua taisteluhautaa on ylhäällä mäessä Kartanonmäen kaakkoisosassa, lähes harjun laella. Kaivantojen leveys on runsaat kolme metriä ja syvyys 1,3 m. Maaperä on hiekkaa, puusto iäkästä mäntyvaltaista sekametsää. Kaivannot ovat varsin hyvin säilyneet. Itäisimmät osat sijaitsevat Portaantiestä lähimmillään runsaat 50 m länteen.

Iso Riihenmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kyseessä on ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusvarustus.
Maahan kaivettua taisteluhautaa ampumapesäkkeineen on Iso Riihenmäen luoteisosassa, suhteellisen alavalla kohdalla, Portaantien länsipuolella, alkaen noin 20 m päässä tiestä. Pesäkkeet eli puolustussuunta on Venesillalle päin, kaivannon leveys 3,5 ja syvyys 1,1 m. Maaperä on hiekkaa, puusto on vanhaa kuusimetsää. Kaivanto on kohtuullisen hyvin säilynyt.

Iso Riihenmäki 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kyseessä on ensimmäisen maailmansodan aikainen puolustusvarustus.
Maahan kaivettua taisteluhautaa on ylhäällä mäessä Iso Riihenmäen kaakkoisosassa. Kaivantojen leveys on runsaat kolme metriä ja syvyys noin 1,5 m. Maaperä on hiekkaa, kasvillisuus on nuorta taimikkoa ja tiheää aluskasvillisuutta (2023). Kaivannot ovat varsin hyvin säilyneet. Itäisimmät osat sijaitsevat Portaantiestä lähimmillään runsaat 50 m länteen.

Ojanen (Ois/Oijas) 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ojanen 2, historiallisen ajan asuinpaikka sijaitsee pellolla, matalalla kumpareella Ojaistentien ja Portaan tien risteyksen lounaispuolella. Paikalta löydettiin vuoden 2012 inventoinnissa asuinpaikkaa merkitseviä löytöjä, kuten vanhaa tiiltä, fajanssia, punasavikeramiikkaa ja pronssiesineen katkelma, kulttuurikerrosta ja kiveystä. Katso myös Ojanen 1000005341. Kylätontin paikkaa ei ole pystytty tarkasti määrittelemään vanhan kartta-aineiston perusteella.

Tervavuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervavuoren länsipuolella on kuusi hiilimiilun pohjaa. Jyrkkärinteisen Tervavuoren (moreenikumpare) koillispuolella on rinteen alaosassa, länteen kurottuvan harjanteen kärjen etelärinteellä kaksi hiilimiilun pohjaa (4: ovaali, alarinteeseen suippeneva, 6 x 8 m ja 5: vaurioitunut, läpimitta 7 m). Niiden kaakkoispuolella, noin 40 m päässä on yksi hiilimiilun pohja tasaisemmalla alarinteellä (6: läpimitta 6 m). Näistä kolmesta noin 50 - 60 m lounaaseen on toinen kolmen miilunpohjan ryhmä tasaisella kankaalla.
Miilun pohjat ovat kaikki halkaisijaltaan noin 6 - 8 m laajuisia, pyöreitä tai pyöristyneitä nelisivuisia. Kaikkia kiertää matala oja, jonka keskellä on matala, tasainen kumpare tai kohouma, jossa turpeen alla on hiilen kekäleitä ja nokista maata. Miilut ovat kaikki avattuja, hiilet viety pois, ja jäljellä ovat vain pohjat. Miilujen ikä ei ole tiedossa. Hiiliä on tämän kaltaisissa miiluissa viimeksi poltettu tiettävästi sota-aikana häkäpönttöjen tarpeisiin, mutta myös ainakin 1600-luvulta alkaen pajojen ja ruukkien tarpeisiin. Nämä miilut vaikuttavat ainakin sota-aikaa vanhemmilta niiden maatuneisuuden takia: miiluja ympäröivät ojat (joista kaivettu maata miilun peitteeksi) ovat tuskin havaittavia ja hyvin sortuneita. Karkea oletus niiden ajoituksille voisi olla 1800-luku - 1900-luvun alku.
Maa-aineksen ottamisen vuoksi vuonna 2014 Tervavuoren hiilimiilukohteessa tutkittiin, dokumentoitiin ja pois kaivettiin hiilimiilut 4, 5 ja 6 (alakohteet). Kaikista kolmesta hiilimiilusta paljastui hiiltyneitä puurakenteita.
Radiohiiliajoitus yhdestä vuonna 2014 tutkituista hiilimiiluista (teetetty 6.4.2020 Mikroliitti Oy:n toimesta): Beta-555740 110 +/- 30 BP IRMS δ13C: -25.7 o/oo (ajoitettu näyte hiiltä).

Kynnysharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pääjärven länsiosassa, järven poikki kulkevan Kynnysharjun niemen tyvessä, sen etelärannalla. Paikalla on harjussa notkelma ja rannan puolella tasanne. Maaperä paikalla on hiekkaa, jossa on hieman kiviä, kasvillisuus on mäntyvaltaista sekametsää. Kahdesta noin 4 m etäisyydellä toisistaan olleesta koekuopasta löytyi muutama kvartsi-iskos ja palanutta luuta. Rannan tasanne kapenee ja hiipuu lännessä harjun rinteeksi. Idässä harjanne jatkuu luoteeseen erkaantuen nykyisestä rannasta. Samalla tasanne kapenee harjun ja rantasuon välillä. Maaperä muuttuu luoteessa hienoaineksisemmaksi ja metsä tiheäksi kuusimetsäksi. Rannasta erkanevalle tasanteelle tehdyistä koekuopista ei ole löytöjä. On ilmeistä, että asuinpaikka rajoittuu harjun notkelman alueelle, painottuen etelärannan puolelle. Asuinpaikan rajaus perustuu topografiaan ja koekuoppiin.

Kivilä NE (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pääjärven länsiosan pohjoisrannalla, pienen lahden koillispuolella, lahden ja puron välissä olevan laakean harjanteen kaakkoispäässä.
Paikalla on loivasti kaakkoon viettävä harjanteen pää. Sen kärkiosa kapenee ja hiipuu suohon. Kärjestä muutama kymmenen metriä luoteeseen tehdystä koekuopasta löytyi runsaasti palanutta luuta. Kuopassa oli myös vahva, noin 20 cm paksu kulttuurikerros. Maaperä paikalla on lähes kivetön hiekka. Löytöjä sisältäneen koekuopan koillispuolella on matala suohon laskeva törmä (kuopasta n. 10 m). Lounaispuolella harjanne laskee loivasti rantakosteikkoon. Lounaisreunalle tehdyssä koekuopasa ei ollut löytöjä, mutta kyse voi olla sattumasta. Luoteessa rinne nousee ja maaperä muuttuu kivisemmäksi. Asuinpaikan rajaus perustuu topografiaan ja koekuoppiin.

Kivilä N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Pääjärven pohjoispään länsipuolen pohjoisrannan tuntumassa, pienen lahden luoteispuolella, rannasta 150 m, harjanteella olevassa matalammassa kohdassa. Tervahauta, jonka halkaisija on 9 m, on pyöreä, laakean suppilomainen ja vajaan metrin syvyinen keskeltä. Siinä ei ole ränniä, ja kyseessä on ns. keskuskuopallinen "alkeellinen" tervahauta, josta terva on nostettu lippoamalla.

Tulokas (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on I maailmansodan aikaisia taistelukaivantoja, joiden havainnointia haittasivat metsänhakkuun aiheuttamat taistelukaivantojen täytöt hakkuutähteillä ja tukkipinot. Liikkuminen paikalla oli osittain hankalaa.
Taistelukaivannot jatkuvat ainakin luoteeseen kohti Portaan kylää ja siitä edelleen Saareen ja Lamalaan.

Tupala (1000023057) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Hyvikkäläjoen pohjoispuolella olevalla peltoniemekkeellä. Paikalta on löytynyt ruumishauta ja viitteitä laajemmasta ruumiskalmistosta. Peltoalueelta on löytynyt runsaasti myöhäisrautakautisia esineitä.

Mäskälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäskälän kylä oli yksi entisen Vanajan pitäjän vanhimmista kylistä, ja se mainitaan jo vuoden 1329 lähteessä. Alueella, jossa kylänpaikka on sijainnut, on asuttu kuitenkin jo rautakaudelta lähtien. Vuonna 1566 Mäskälässä oli 8 taloa, ja 1630-luvulla sen kolmesta talosta muodostettiin Katisten ratsutila. Mäskälän kylä hävisi lopullisesti 1880-luvulla isonjaon seurauksena. Suuri osa vanhasta kylätontista tuhoutui 1980-luvulla Patailan kerrostaloaluetta rakennettaessa. Kylätontin rakenteita ja kulttuurikerrosta on todennäköisesti kuitenkin jäljellä vielä ainakin Idänpääntien kaakkoispuolella, mäen korkeimmilla kohdilla, Pokrinniementien ja Pokrin peltoalueen välissä.
Kylätontin rajaus on tehty vuoden 2013 Pokrin alueen tarkkuusinventoinnin yhteydessä. Inventoinnissa selvisi, että kylätontti rajautuu Pokrinniemen peltoon. Pellon viljelyhistoria vuorostaan ulottunee jo keskiajalle tai jopa rautakaudelle, vaikka muinaispeltoa paikalla ei havaittukaan.

Ratasniitty (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ratasniityn siltaportaan perustus sijaitsee metsässä, noin 250 m etelään valtatiestä 10. Perustus on pituudeltaan noin 50 metriä ja leveydeltään noin 5 metriä. Se koostuu halkaisijaltaan 30 - 100 cm olevista kivistä, jotka on asetettu kosteaan notkelmaan kulkuväylän vahvistukseksi. Siltaporras liittynee Hämeen Härkätien varhaisempaan, aina 1600-luvulle saakka Alajärven kaakkoispuolelta kulkeneeseen linjaukseen.
Maasto kohteen ympäristössä on kosteaa ja lettoista koivikkoa ja kuusimetsää. Kohteen pokki virtaa myös pieni puro. Huomiotavaa on, että siltaportaan kohdalla on endurorata.

Hannula 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Iso-Roineen itärannalta Hannulan päärakennuksesta noin 300 - 350 m länteen ja länsi-lounaaseen olevalta peltoalueelta löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löydöksiä, kvartsi-iskoksia kolmesta eri kohdasta. Löydöt noudattelevat Iso-Roineen 2 - 3 m korkeaa törmää, muutaman metrin päässä törmästä. Maaperä alueella on savea. Löytövyöhyke on noin 400 metriä pitkä.

Sauvala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sauvalan kartanon maalta on metallinetsinharrastajien toimesta löytynyt useita rautakautisia esineitä. Kartanon päärakennuksesta noin 300 metriä koilliseen, peltosaarekkeelta, löytyi pronssiketjua ja saarekkeen ja Sauvalantien väliseltä pellolta lisäksi mm. kankiketjun nivel sekä pronssihela (KM 39589). Toinen löytöalue sijaitsee Sauvalantien itäpuolella, pääasiallisesti yksityistien pohjoispuolella. Täältä on löydetty on mm. kirveenterä, ketjunkantaja sekä hevosenkenkäsolki (KM 39760 ja 39761). Tien eteläpuolelta, pellosta taas on kupurasolkia ja ketjunkantaja (KM 39759). Lisäksi noin 130 metriä kohteelta lounaaseen on löytynyt pyhäinjäännösriipuksen tai -rasian kansi (KM 41039, ks. alakohde).
Museoviraston koekaivausryhmä on käynyt paikalla, mutta muinaisjäännöksen luonteen ja laadun selvittäminen vaatii lisätutkimuksia. Paikan sijainti hienossa kulttuurimaisemassa ja topografia sopivat hyvin rautakautiselle asuinpaikalle ja kalmistolle.
Vuonna 2019 alueelta on tehty lisää metallinetsinlöytöjä (ILM29217). Peltokerroksen alla mahdollisesti säilyneiden kulttuurikerrosten laajuuden tarkempi selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia.

Heraharju (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heraharju (1000023221), Heraharju 2 (1000047218), Heraharju 3 (1000048740) sekä Takamaa (1000038168) löytöalueet on yhdistetty muinaisjäännökseksi nimeltään Heraharju. Muinaisjäännös on moniperiodinen ja alueelta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia ja merovingiaikaisia hautauksiin viittaavia esineitä sekä historialliseen aikaan ajoittuvia löytöjä. Aluetta ei ole tarkastettu maastossa, ja peltokerroksen alla säilyneiden kulttuurikerrosten tarkempi paikantaminen edellyttää koekaivausluonteisia tutkimuksia.
Heraharju (löytöpaikka): Soikean kupurasoljen kappale ja pronssihela (KM 39778:1-2) löytyivät metallinilmaisimella Janakkalan Kernaalasta, Niemelän tilan pellosta, aivan Kernaalantien eteläpuolelta Esineet löytyivät noin 10 cm syvyydestä peltomullasta. Löytöpaikka sijaitsee noin 120 metriä Makasiininmäen kalmistosta (165010047) kaakkoon.
Heraharju 2: Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt useita myöhäisrautakauden esineitä, kuten sulanut soikea kupurasolki, ilmeisesti Ailion I-tyyppiä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM24916, ILM25076, ILM25886, ILM26076, ILM26237.
Heraharju 3: Pellosta on lokakuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä rautakauden esineitä, kuten kiilanmuotoinen riipus, punnuksia sekä merovingi- ja viikinkiaikaisten tasavarsisolkien katkelmat. Ilppari ILM28348, ILM28355, ILM28474.
Takamaa: Metallinetsinnässä löytynyt spiraalipäisen ketjunkannattimen katkelma ja pieni tasavartinen solki.

Tytärtynnänkallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; A.O.Heikel mainitsee 1895 Tytärtyynänmäestä löydetyn luita. Vuonna 1909 J.Rinne toimitti rautavanteen osia ja vihreää lasia (KM 5456:3-4) "Tytärtyynyn kallion mäen soikeista ryssänhaudoista".
Vuonna 2013 löytyi metallintesinlöytöinä kankiketjun nivel, pronssihela ja avoin rautarengas (KM 39779) löytyivät metallinilmaisimella Janakkalan Kernaalasta, Heraharjun tilan maalta. Esineet löytyivät pellon ja kallion välisestä metsiköstä noin 5 cm syvyydeltä. Löytöpaikka sijaitsee noin 160 metriä koilliseen Kukkomäen muinaisjäännösalueesta (165010046).
Vuonna 2014 löytyi metallinilmaisimella lisää esineitä kallion ympäristöstä, laelta ja pellon puolelta: KM 40181:1-4, KM 40208 ja KM 40431 (ks. alakohteet).

Melkkola (1000023233) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Rautakauteen ja mahdollisesti historialliselle ajalle ajoittuvia esineitä (KM 39769, 39780-83) löytyi metallinilmaisimella elo-syyskuussa 2013 Janakkalan Melkkolasta, Kivipellon tilan ja Kuusmäen tilan maalta. Esineet löytyivät peltomultakerroksesta. Pohjoinen löytöalue sijaitsee noin 70 metriä Perttulan talosta itään ja eteläinen löytöalue noin 250 metriä etelään, Tervajoen rantapellolla. Eteläisellä löytöalueella on Tervajoen rannassa kivi, johon on hakattu risti.

Hauhon kirkkoherran pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pappilan nykyinen rakennuskanta sijaitsee Kotkonharju-nimisellä soraharjulla ja
Hauhonselän itärannalla, Hauhon Kirkonkylässä, Hauhon myöhäiskeskiaikaisesta
kivikirkosta noin 200 metriä luoteeseen. Pitkään samalla paikalla olleen miespihan itä- ja
koillisreunassa kulkee Kotkontie, jonka toisella puolen on Saunalammi-niminen kookas
lampi. Miespihan lounais- ja länsipuolella maasto laskee jyrkästi kohti järveä ja
Kotkonharju nousee pihan luoteispuolella. Pappilan ympärillä on laaja puisto
omenapuineen, alempana rinteessä on sijainnut kasvimaa. Pellot ovat olleet tonttimaan ja
Saunalammin itäpuolella. Pihapiirissä on säilynyt 1840-luvulla rakennetun
päärakennuksen lisäksi pihan luoteisreunassa kaksi ulkorakennusta ja niiden välistä
lähtevä, nousevaan rinteeseen rakennettu kaksihuoneinen maakellari.
Hauho tunnetaan seurakuntana jo 1300-luvulla, mutta pappilaa koskeva lähde on vasta 1500-luvulta. Pappilan rakennukset luetellaan piispankäräjien pöytäkirjassa 1536. Uusi pappila on rakennettu 1598 ja se on palanut 1662. Tämän jälkeen on rakennettu uusi pappila, jonka rakennukset mainitaan 1692. Vuonna 1760 paikalla on ollut kaksi pappilarakennusta, vanha ja uusi (1747-1748). Seuraava pappila valmistui ja purettiin 1823-1837. Nykyinen päärakennus valmistui vuonna 1842.
Historiallisten lähteiden perusteella pappila nykyisellä paikallaan viimeistään 1748-1749, ehkä jo aikaisemminkin. On myös mahdollista, että pappila on sijainnut aikaisemmin kirkon vierellä. Inventoinnin 2012 perusteella kulttuurikerroksen laajuutta tai säilyneisyyttä ei voi arvioida. Havaintojen mukaan pappilan miespihan sisäosissa lienee kuitenkin säilyneitä kulttuurikerroksia, mahdollisesti muun muassa jälkiä vuoden 1662 tai isovihan aikaisesta tulipalosta. Sen sijaan nykyisen päärakennuksen takana kulttuurikerrokset ovat terassirakennelmien vuoksi joko tuhoutuneita tai erittäin syvälle hautautuneita. Alueella on säilynyt myös puutarhaan liittyviä rakenteita. Historiallisten karttojen perusteella rajatun vanhan tonttimaan ydinalueen

Janakkalan vanha pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Janakkalan vanha pappila jää Kuotolanjärven ja Kernalanjärven yhdistävän joen sekä
Hakoistentien väliselle alueelle. Pappila sijaitsee Lystimäen etelärinteellä, Rantalahdentien
varrella, Janakkalan myöhäiskeskiaikaisesta kivikirkosta noin 400 metriä länsilounaaseen. Janakkalan itsenäistyttyä vuoteen 1431 mennessä oli pappilalle todennäköisesti
varattu jo tonttimaa, pellot ja niityt. Pappilan – samoin kuin kirkon – maiden kerrotaan
olevan entistä Hakoisten kartanon aluetta. Ensimmäinen maininta Janakkalan
kirkkoherrasta on vuodelta 1471. Pappilan vanhin säilynyt irtaimistoa koskeva
inventaarioluettelo on vuodelta 1622. Pappilan päärakennus paloi 1709 ja seuraava 1733. Uusi valmistui 1735. Toinen päärakennus rakennettiin edellisen (vuoteen 1771) viereen 1753. Seuraava ja viimeisin päärakennus valmistui 1842. Pappilan maat kuuluvat edelleen seurakunnalle, mutta rakennukset ovat nykyisin yksityisomistuksessa.
Historiallisten lähteiden perusteella pappilla on sijainnut nykyisellä paikallaan viimeistään 1700-luvulla. Karja- ja ulkorakennuksia on sijainnut myös nykyisen tien pohjoispuolella. Inventoinnin 2012 perusteella pappilan päärakennus on rakennettu ainakin osin kalliopohjalle, joten tulipaloissa tuhoutuneitten rakennusten jäännökset on todennäköisesti raivattu paikalta. Inventoinnissa ei ole voitu arviodia kulttuurikerroksen laajuttaa tai säilyneisyyttää, mutta miespihan alueella saattaa olla jäljellä rakenteita. Koska miespiha on pääosin hiekka- ja sorapohjainen, topografisesti suppea ja selvärajainen, mahdolliset rakenteet olisi luultavasti hyvin paikannettavissa maatutkalla.
Historiallisten karttojen perusteella rajatun vanhan tonttimaan ydinalueen
E=369070-369169 (karjapihaa/ulkorakennuksia) (ETRS-TM35FIN)
Lystinmäeltä, Vanhasta pappilasta noin 90 metriä pohjoiseen on löytynyt 3.10.2012 metallinetsinnässä hansakannun kansiosa (KM 41040, ks. alakohde).

Lammin vanha pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lammin vanhin tunnettu pappilanpaikka sijaitsee Pääjärven länsipäässä, sen
luoteisrannalla, noin kolme kilometriä kaakkoon Lammin keskiaikaiselta kirkolta.
Nykyään täällä on Lammin biologisen aseman rakennuskanta ja tontti. Tutkimusaseman ympäristössä on useita erittäin vanhoja lehmuksia (100-200 vuotta), jotka periytyvät pappilan ajalle, kuten myös tontin eteläreunalla kasvavat vanhakantaiset, kookkaan puumaiset valkoiset syreenit.
Pappila on sijainnut samalla alueella ainakin vuodesta 1435 alkaen. Varhaisin dokumentti pappilan asuintontin rakennuksista on vuodelta 1640. Pappila paloi vuonna 1689 ja 1761. Pappilan viimeisin päärakennus valmistui vuonna 1899. Helsingin yliopisto perusti 1953 pappilan vanhoihin rakennuksiin biologisen tutkimusaseman. Vanhan pappilan päärakennus purettiin 1970, jolloin aseman uusi rakennus ja asuntolat otettiin käyttöön. Viimeisin pappilan päärakennus sijaitsi nykyisen päärakennuksen sekä tutkija- ja henkilökunta-asuntolan väliin jäävällä alueella, jossa on edelleen em. kivijalan osa. Kiveys kuului päärakennuksen lounaisnurkkaan ja jätettiin paikalleen muistomerkiksi puretusta pappilasta.
Pappilan ja siiehn kuuluvien rakennusten sijainti on merkitty 1700-1800-lukujen kartoille. Inventoinnissa 2012 paikannettiin 1810-luvulla rakennettuun päärakennukseen kuuluva kiveys. Inventoinnin perusteella kulttuurikerrokset ovat Pappilanmäen alueella säilyneet heikosti uudisrakentamisen ja maanvaihtojen takia. Toisaalta 1700- ja 1800-luvun tontin ydinaluetta ei ole tutkittu tarkemmin. Keskiaikaisen tonttimaan sijaintia ei tunneta.
Historiallisten karttojen perusteella rajatun vanhan tonttimaan alue: N=6770296-

Kytö vanha pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tammelan vanhin tunnettu pappilanpaikka sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannalla
Pappilanlahden ja Loimijoen suun välisellä niemekkeellä, Kydön kylässä,
Tammelan kirkolta noin kolme kilometriä lounaaseen. Asuintontti on
moreenikerrostumien ja kallion päällä, ympäröivät pellot ovat savipohjaisia. Vanha pappilan päärakennus sijaitsee entisen pappilan pihapiirin korkeimmalla kohdalla.
Vanhimmat säilyneet tiedot pappilasta ja sen irtaimistosta ovat 1500-luvun alkupuolelta, mutta kirkkopitäjä ja pappila ovat voineet olla olemassa jo 1400-luvulla. Rakennuskantaan kuului holvattu kellari jo vuonna 1648. Vuoden 1695 tiedoissa pappilaan kuului useita rakennuksia. Pappila on palanut 1808 ja sen tilalle tehty päärakennus on edelleen käytössä. Pappilan rakennukset omistaa Tammelan kunta, joka on käyttänyt kiinteistöä vanhainkotina.
Tammelan pappilan alueesta on myös säilynyt maakirjakartta vuodelta 1649. Tonttimaa on sijainnut tuolloin samalla paikalla kuin myöhemminkin. Varhaisimpaan karttaan on merkitty (asuin)rakennukset pihan pohjois- ja itäreunoille. Vuoden 1784 kartalla pappilan päärakennus on kuvattu pihapiirin pohjoisreunalle. Inventoinnissa 2012 pappilan pihapiiriin tehdyistä koekuopista todettiin kulttuurikerrokseen kuuluvaa kiveystä. lÖytöinä saatiin talteen muun muassa kivisavikeramiikkaa, joista yksi voidaan lasituksen perusteella ajoittaa 1600-luvulle.
Tammelan vanhan pappilan tontin kulttuurikerroksen laajuutta ei ole voitu arvioda inventoinnissa luotettavasti, mutta ainakin osia siitä näyttää miespihassa säilyneen yllättävän hyvin rakentamisesta huolimatta. Inventoinnin mukaan vanhimmat pappilarakennukset, miespiha ja karjapiha ovat saattaneet sijaita ryhmänä nykyisen pihamaan tasanteella, päärakennuksen lounais-ja eteläpuolella.
Historiallisten karttojen perusteella rajatun tonttimaan alue: N=6744945-6745035,

Kankkainen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kouhijärven Kankkalahdesta 110 m itään ja pienestä Kankkajärvestä noin 430 m pohjoisluoteeseen, maantiestä noin 35 m itään. Röykkiön halkaisija on noin 3 - 4 m ja korkeus on noin 60 cm. Keskellä röykkiötä on syvä kuoppa, sen muoto on kraaterimainen. Röykkiö on kasattu kivilohkareista, joiden halkaisija on enemmillään 40 - 50 cm. Paikka on kivisen moreeniharjanteen pohjoisosassa, hyvin loivalla rinteellä. Kasvillisuus on havupuita. Paikan luonteen perusteella röykkiö ei vaikuta kaskirauniolta.

Vanajan vanha pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanajan vanha pappila sijaitsee hieman alle puolentoista kilometrin verran Vanajan
keskiaikaiselta kivikirkolta kaakkoon, Vanajaveden Miemolansalmen itärannalla. Pappilan
itäpuolella kohoaa mäki, jota pitkin ennen on kulkenut tie kirkolle.
Vanajan seurakunta lienee syntynyt jo 1200-luvulla, vaikka sitä koskevia lähteitä
tunnetaan vasta 1300-luvun alkupuolelta. Oletetaan, että pappilan maat olisi lohkottu
aikanaan suuresta Turun piispalle kuuluneesta Vanajan kartanosta, joka mainitaan
vuonna 1324. Pappila lienee perustettu viimeistään 1300-luvulla, mutta varhaisimmat maininnat siitä ovat vasta 1500-luvulta, jolloin pappilan tiedetään palaneen (1579). Samoin 1707 pystytetty päärakennus on palanut heti valmistuttuaan. Uusi asuinrakennus on pystytetty 1729 ja 1832. Pappila on yksityisomistuksessa.
Historiallisten karttojen mukaan Vanajan pappila on sijainnut nykyisellä paikallaan ainakin 1600-luvulta lähtien. Inventoinnin 2012 mukaan pihapiiristä eri aikoina talteen saatujen löytöjen (muun muassa Siegburgin kivisavikeramiikka, astialasia, rahoja) perusteella paikalla on asuttu viimeistään 1500-luvulla, ehkä jo keskiajalta lähtien. Alueelle tehdyissä kaivannoissa on havaittu maan alla joitakin kivirakenteiden osia, mutta ei yhtään kokonaisena säilynyttä rakennetta. Nykyisin maan pinnalle näkyvät ja säilyneet kivijalat edustavat pappilan viimeisintä käyttö- ja purkuvaihetta. Pappilassa on tällä hetkellä kaksi uuden ajan tiilikellaria mutta 1760-luvulla täytetyn kivikellarin jäännökset saattavat edelleen olla pihapiirin maan alla.
Pappilan alueelta on saatu talteen myös rautakautisia löytöjä, mm. rautakauden keramiikkaa. Pappilan pihapiiristä pohjoisluoteeseen on todettu myös kaksi röykkiötä, jotka on tulkittu mahdollisiksi rautakautisiksi hautaröykkiöiksi.
Historiallisten karttojen perusteella rajatun vanhan tonttimaan alue: N=6761727-

Kärsälänmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Tyrvännöntien itäpuolella olevan kallioalueen alapuolelta, sen lounaisrinteestä on tehty useita polttokenttäkalmistoon viittaavia löytöjä (KM 39787 ja 39788). Tyrvännöntien länsipuolelta on löytynyt pyöreä kupurasolki, tasavartinen solki sekä koristehela (KM 39789).

Nummi eli Vähä-Luolaja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nummen kylämäki on noin 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä, ympäristöstään selkeästi kohoava kaakosta luoteeseen suuntautuva mäkialue. Sen alueella kasvaa pääasiassa nuorta lehtipuustoa, mutta myös muutama vanha mänty. Mäkeä ympäröivät peltoalueet itä- ja länsipuolilla sekä etelässä aukea maasto, joka on vanhaa peltoaluetta. Pohjoisen puolella on lehtimetsää. Peltoalueet ovat pääasiassa hietaa tms. hienojakoista ja vähäkivistä maalajia.
Kyseessä on autioitunut, keskiajalta peräisin oleva kylämäki, jolla on sijainnut Nummen eli Vähä-Luolaisten kylän keskusalue. Mäellä on edelleen muutamia taloja, jotka on rakennettu noin 1950 -luvulla tai sitä ennen. Alueella on varmasti osittain säilyneenä historiallisia ja jopa keskiajalta peräisin olevia varhaisimpia kerrostumia, sillä uudempi rakennuskanta alueella on harvaa ja kevytrakenteista.
Nummen eli Vähä-Luolajan kylä mainitaan lähteissä ensikertaa vuonna 1329 ja 1539 siellä oli 12 taloa. Kylän taloista 9 oli 1600-luvun alussa autiona (veronmaksukyvyttömänä). Vuoden 1761-1762 isojakoon liittyvän kartan sekä vuoden 1788 kartan mukaan kylän talot sijaitsivat neljässä eri paikassa. Suurin osa taloista sijaitsi samalla mäellä, jossa Nummen kylä nykyisinkin peruskartan mukaan sijaitsee. Kolme taloa sijaitsi varuskunnan nykyisen pääportin alueella, varsinaisesta kylämäestä noin 400 m pohjoiseen. Kolmas alue sijaitsi edellisistä 400 - 500 m pohjoiseen. Neljännellä alueella oli vain yksi talo erillään muista sijaiten kylämäestä 400 - 500 m länteen. Vuoden 1761-62 kartan mukaan varsinaisella kylämäellä on ollut viisi taloa.
Alakohteeksi merkitty myöhäisrautakautinen löytöpaikka KM 36712.

Toivaala (Hautapaikat)
Historiallinen; Löytöalue sijaitsee Suolijärven koillisrannalla, Toivaalantien itäpuolella olevan peltoalueen itälaidalla. Metallinilmaisimella talteen otetut löydöt ovat pääasiassa pronssisia koruesineitä, jotka ovat yleisesti fragmentoituneita. Esineet (KM39808-11) löytyivät savisesta peltomullasta n. 15 cm syvyydestä. Alueelta havaittiin myös sulanutta metallia ja historialliseen aikaan ajoittuvia löytöjä. Löytöpaikoista 450 m länteen sijaitsee Eerola 1 ja 2 hautaröykkiöt (855010003 ja 855010004) Perimätiedon mukaan alueella on ollut röykkiö.
Kuninkaan kartaston mukaan Suolijärven rannassa, Toivaalan kohteen lounaispuolella on ollut historiallinen kylätontti nimeltään Toivaala (ie. Toivaalan kylä 1000027238) Suomen asutusluettelon mukaan Toivaalassa on v. 1566 ollut 6 tilaa. Alueelta on myös plootuja 1700-luvulta.

Monala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Monaalan kartanon tilakeskuksen alueella.
Monalassa arvellaan 1200-luvulla olleen kaksi taloa, ja 1560-luvulle tultaessa kylä oli kasvanut 9 talon suurkyläksi. Kuitenkin jo 1500-luvun lopulta lähtien taloluku pieneni, aluksi autioitumisen seurauksena, mutta 1600-luvulla myös määrätietoisen tilojen yhdistämisen tuloksena. Vuonna 1691 taloja oli enää kolme, jotka kaikki kuuluivat Tyrvännön pitäjän vauraimpiin. Monaalan kartano oli ratsutila ja Huunan kestikievaritoiminta alkoi viimeistään 1500-luvulla. Kylän vanhimman kartan mukaan kylätontti on sijainnut suunnilleen samalla paikalla kuin Monaalan kartano tilakeskuksineen nykyään.
Aluerajaus tekemättä.

Kalliokorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalliokorpi sijaitsee Hämeenlinnassa entisen Kalvolan Ahlajärvellä, aivan Akaan entisen Kylmäkosken rajan tuntumassa jokseenkin asumattomalla seudulla.
Kalliokorpi on noin 500 x 200 m laaja metsäinen mäki, jota ympäröi kuusimetsä ja vanhat niityt. Mäen ympäristö on suomaista.
Tiheän kuusimetsän vuoksi alauskasvillisuus on vähäistä ja kiviröykkiöt, joita on siellä täällä, erottuvat hyvin. Röykkiöiden tarkka määrä ei ole tiedossa, mutta vajaa sata kappaletta niitä on noin 1,5 ha alueella. Röykkiöiden koko vaihtelee (halk. 1 - 4 ja kork. 0,5 - 1,5 m). Röykkiöt on koottu kivistä, ja ne ovat saamloituneita. Röykkiöide lisäksi alueella on kaksi isoa ja suorakaiteen muotoista kellarikuoppaa (4 x 2 x 1 m).
Muutama röykkiö on kylmäkosken puolella.
Kyseessä lienee vanha kaskialue.

Torppa 37 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsässä Tammelassa Tammelan keskuksesta pohjoiseen Saloistenjärven pohjoisrannalla Saloksenmäestä etelään.
Maastossa on havaittu kiviröykkiöitä ja 3 metriä halkaisijaltaan oleva symmetrinen kuoppa. Havaitut jäännökset sijoittuvat pienen maastonkohouman ympäristöön sen etelä- ja lounais-puolelle.
Historiallisten karttojen ja rippikirjojen tarkastelun perusteellä näyttää siltä, että Saloistenjärven pohjoisrantaan on raivattu kaksi torppaa todennäköisimmin viimeistään 1800-luvun alussa. Pitäjänkartan perusteella 1800-luvulla torpat näyttäisivät sijaitsevan samalla tontilla. Sittemmin toinen niistä siirtyy pohjoisemmaksi, mutta alkuperäinen asutuspaikka säilyy käytössä.
Maastossa tehdyt havainnot kivirakennelmista ja kuopasta liittyvät ilmeisesti Saloisen kahden torpan muodostamien asutuspaikkojen välissä oleviin peltoihin ja niittyihin. Kivet lienevät pellon ja niityn raivaukseen liittyviä röykkiöitä ja kuoppa jonkinlainen säilytyskuoppa, erillinen kellari tai talousrakennuksen alla ollut kellari.
Kumpikin asutuspaikka on ollut ilmeisesti asuttu vielä 1920-luvun alussa, mutta ne ovat autioituneet 1960-lukuun mennessä. 1960-luvun kartalla paikalla näyttää olevan vielä niittyä tai ketoa, mutta 1970-luvulla metsää. Tämän perusteella voi arvioida, että autioituminen on todennäköisimmin tapahtunut jossakin vaiheessa 1920-luvun jälkeen jo ennen vuotta 1960.
Historiallisen ajan torpan paikka. Ikä ja laajuus vaativat lisäselvityksiä.

Hangastenmäki (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Hangastenmäki sijaitsee Räikälänjoen lounaisrannalla noin kilometrin Hakoistenlinnasta pohjoiseen. Mäen eteläpuolella kulkee tie 13846. Mäen juurella ja rinteissä kasvaa tiheää sekametsää. Mäen laella kasvillisuus on harvempaa. Mäen eteläreunan kalliosta on louhittu jonkun verran kiveä. Mäki on lounais-, koillis- ja luoteisreunoiltaan hyvin jyrkkä. Kaakkoisrinne on loivempi, paikoin tasanteinen. Melko tasainen laki on paikoin avokalliota, muuten ohuehkon moreenikerroksen peittämä.
Kallion laen lounais-, luoteis- ja koillisrinteiden suuntaisesti kulkee kolme kivivallia, jotka muodostavat suorakaiteenmuotoisen kiviaitauksen /päävarustuksen. Vallit on ladottu suurista (50 - 100 cm Ø), sammalen peittämistä kivistä. Kiviä on pääasiassa 1 - 3 riviä ja 1 - 3 kerrosta. Alempana lounaisrinteessä on ainakin kahdessa kohdassa ladottuja vallinpätkiä. Koillisen vallin alapuolella on lisää vallitusrakennelmia, niillä kohdin on myös mahdollisia porttiaukkoja. Paikalta on hyvät näkymät Janakkalan kirkolle. Mäen itärinteessä on tasanne, joka vaikuttaa raivatun kivistä. Laen kaakkoisreunalla on jyrkänne, jonka reunalla on jäänteitä vallista, vaikka kiviä on vieritelty alas. Laen eteläpäässä on turpeen alla mahdollisesti kivirakenne (6 x 6 m). Luoteispäädyssä on noin 4 x 4 m turpeen peittämä kumpu, josta kairalla paljastui ainakin noin 20 cm paksu savihiesukerros. Siinä oli ohut hiilensekainen palokerros. Löytöjen perusteella varustus on 1200 - 1300-luvuilta peräisin.
Vuoden 2015 syksyllä paikkaa tutkittiin koekaivauksin ja näkyvät rakenteet kartoitettiin. Mäen laen alueella suoritettiin metallisignaalikartoitus, jossa havaittujen metallisignaalien sijainti mitattiin signaalien levinnän selvittämiseksi. Koekaivauksissa kaivettiin kolme koeojaa laen etelä- ja länsipäähän. Ne paljastivat kulttuurikerroksia, kivirakenteita ja esinelöytöjä. Yksi koekuoppa kaivettiin etelärinteeseen. Laen koillisreunalla oleva tuulenkaato tutkittiin kaivamalla, ja siitä paljastui radiohiiliajoituksen perusteella 1300-luvulle ajoittuvan pajan jäännös ja runsaasti pajatoimintaan liittyvää löytöaineistoa. Kaivauksissa löytyneistä luista teetettiin osteologinen analyysi, jossa tunnistettiin yksi palanut ihmisen luu ja yksi palamaton naudan luu.

Portaan maalinnoitus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusvarustuksia sijaitsee Portaan kylän itä puolella, Kellarimäellä, Porrassyrjänmäellä, Kaisankalliolla ja Tulokkaassa. Portaan maalinnoitukset ovat osa suurempaa puolustusvarustuskokonaisuutta, jonka venäläiset rakensivat vuosina 1914-7 Tammelan keskustaajaman itäpuolelle.
Linnoituskokonaisuuteen kuuluu maahan kaivettua taisteluhautaa, sekä erilaisia ampumapesäkkeitä ja muita kaivantoja. Varustukset on pääosin kaivettu paikoin hyvinkin kiviseen hiekkamaahan. Kaivannot ovat osin hyvoin säilyneitä, taisteluhaudan syvyys nykyasussa vaihtelee 70 senttimetristä kahteen metriin ja leveys kahdesta metristä neljään metriin. Alueella havaittiin kolmetoista taisteluhautaan liittyvää kaivantoa.
Puolustusvarustuslinja jatkuu inventointialueelta kaakkoon, Härkätien yli Tulokkaaseen saakka, joka on muinaisjäännösreksiterissä oman kohteenaan.

Yli-Kerälä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Lehijärven pohjoisrannalla, Lehijärvenrantatien eteläpuolisella peltoalueella. Syksyllä 2011 alueelta on löytynyt metallinilmaisimella useita merovingi- ja viikinkiaikaisia esineitä (KM 39909: 1-42), joiden levintä käsittää suhteellisen laajan alueen. Kohteen arvioitu rajaus on täten tehty löytöjen spatiaalisen levinnän perusteella.
On mahdollista, että pellolla on säilynyt esimerkiksi kalmistoon liittyviä rakenteita. Esineiden yhteydessä on lyötynyt myös harvakseltaan palaneita kiviä. Löydöistä useat ovat fragmentoituneita ja kuumuudesta sulaneita, mikä viittaa polttohautaukseen.

Soukonlahti (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vanajaveden itärannalla, Suokonlahden pohjoisrannalla olevalla soraharjanteella. Heinä- ja elokuussa vuonna 2013 harjanteen päältä on löytynyt metallinilmaisimella myöhäisrautakautisia esineitä: nuolenkärki (KM 39911: 1), tasavartinen solki (KM 39912: 1) ja hihnanjakaja sekä siihen liittyvä rautaosa (KM 39913: 1-2).
Kohteelta ei olla havaittu rakenteita. Kohteen rajaus on arvioitu, ja se perustuu metallinilmaisinlöytöihin sekä harjanteen topografisiin ominaisuuksiin. Kohteen luonteen varmentaminen edellyttää lisätutkimuksia.

Ranta-Sipilä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Äimäjärven länsipuolella, Taljalanlahden peltoalueella. Kohteen eteläpuolella, sen välittömässä läheisyydessä sijaitsee Ranta-Sipilä (210010001), josta on dokumentoitu useita rautakautisia röykkiöitä sekä mahdollinen asuinpaikka.
Pellolta on tehty useita metallinilmaisinlöytöjä syyskuussa vuonna 2013: mm. pyöreän kupurasoljen kappaleita, rannerenkaan katkelmia sekä hopearahoja (KM 39914: 1-2, KM 39915: 1-4, KM 39916: 1-3, KM 39917: 1). Paikalta on löytynyt metallinilmaisinlöytönä myös krapusolki (KM 40110).
On mahdollista, että metallinilmaisimella tehdyt löydöt ovat yhteydessä Ranta-Sipilän röykkiöalueeseen. Löytöpaikka on rajattu löytöjen sekä topografisten ominaisuuksien perusteella.

Launosten kartano (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen polttokalmisto sijaitsee Launosten kartanon pohjoispuolella olevalla mäenkumpareella, joka on hevosten laidunaluetta.
Kohteelta on tehty useita metallinilmaisinlöytöjä myöhäisrautakaudelta vuonna 2014: mm. kolmiosainen miekanponsi, kaarevaselkäinen silmäkirves, rannerengas, kulkunen, pyöreän kupurasoljen kappale sekä kaksi ketjunkantajaa. Esineiden löytösyvyys vaihteli 0-15 cm välillä.
Metallinilmaisinlöytöjen yhteydessä on kumpareesta havaittu selkeitä palamisen jälkiä: palaneita kiviä ja nokimaata. Kesällä 2015 paikkaa tarkastettiin. Kumpare on lähes kauttaaltaan hyvin kivinen ja maa on mullansekaista. Paikalla on tuskin lainkaan aluskasillisuutta, vaan paljas multainen maa ja kivet ovat näkyvillä, koska hevosten kaviot kuluttavat maanpintaa. Nokimaata ei maanpinnalta voinut erottaa. Tarkastuksen aikana paikalta saatiin kymmenniä, osittain varsin voimakkaita signaaleja metalliesineistä. Aikaisempien löytöjen, paikan topografian ja maassa selvästi vielä olevien runsaiden löytöjen perusteella paikka on rautakautinen kalmisto. Kalmisto on todennäköisesti rajausta suurempi.

Niemenpään Hamppula (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen kalmisto sijaitsee lähellä Miemalanselän itärantaa ja rautatietä metsässä Harvialan taimitarhan vieressä, Vanajaveden ja Hiidenjoen välisellä niemellä. Metsä on kivikkoinen kuusikko, jossa aluskasvillisuus on matalaa. Maaperä löytöpaikoilla on hienon hiekan tai hiesun sekaista multaa. Metsästä löydettiin useita rautakautisia esineitä metallinilmaisimella. Lisäksi löydettiin luuta ja kuonaa. Pellolta taimitarhan alueelta ei löytöjä ole. Niemenpään kartano ja Niemenpään kuppikivi sijaitsevat lähistöllä.
Vuoden 2016 koekaivauksen perusteella paikalla sijaitsee polttokalmisto, jonka tutkittu
osa ajoittuu rautakauden loppupuolelle, viikinkiajalle. Tähän viittaavat kaivausalueelta löydetyt esinelöydöt ja palanut luu. Osteologisen analyysin mukaan vuoden 2014 löytökohdasta saadut luut ovat kaikki palaneita ja peräisin yhdestä, mahdollisesti naispuolisesta vainajasta. Niemenpään Hamppula on laaja muinaisjäännösalue, ja kohteen alueella saattaa sijaita kalmiston lisäksi myös muita rautakautiseen ihmistoimintaan liittyviä jäännöksiä. Alueelta tehdyt esinelöydöt viittaavat myös melko pitkään käyttöjaksoon aina keskiseltä rautakaudelta historialliselle ajalle saakka. Vuoden 2020 inventoinnissa tilanne oli kohteella muuttumaton.

Suntinniemi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Punelian länsipuolella oleva harjumainen ja kapea niemi on noin 100 m leveässä Suntinsalmessa. Harju kapenee paikoin vain noin 20 m leveäksi, ja sitä pitkin on kulkenut hevostie ja salmessa oli tuolloin kapulalossi. Niemen kärjessä on viisi hiilimiilua ja niemen keskivaiheilla kuudes, avaamaton hiilimiilu.
Lisäksi niemen kapeimmilla kohdilla on mahdollisesti pyyntikuopan jäännöksiä pohjoisrinteellä - eteläosa on näiltä kohdin hiekan otossa hävitetty jo ennen sotia.

Väärän Vastamäen nummi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ympäristön kuvaus
Varttunut kasvatusmetsä, hiekkamaa kuopan pohjalla.
Kohteen kuvaus
Alueella on kaksi tervahautaa. Tiedot niistä on lisätty rekisterin alakohteet-välilehdelle.

Pekka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ympäristön kuvaus
Uudistyskypsä lehtokuusikko, loiva kaakkoisrinne,aluskasvillisuutena ketunleipä ja konnanmarja.
Kohteen kuvaus
Kyseessä on viiden sammaloituneen röykkiön kaskialue. Maakairalla kairattiin kaskimaannosta, jota oli noin 15 cm paksuudelta (tummaa hiilensekaista maata). Vuoden 2011 inventoinnissa huomioitiin vain valtion metsätalousmaalla olevat röykkiöt. Alue kuitenkin jatkuu selvästi ainakin yksityismaan puolelelle kohti pohjoista, etelässä luonnonsuojelualueella tuskin on röykkiöitä, sillä maasto muuttuu siellä liian kosteaksi.

Sikalisko (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee supan jyrkällä itärinteellä. Alueella havaittiin vuoden 2011 inventoinnissa tervahautoja ja hiilimiiluja. Tiedot niistä on lisätty rekisterin alakohteet-välilehdelle.

Likolammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maasto on hieman kumpuilevaa hiekkakangasta, jolla kasvaa noin 15 m korkeaa mäntyä, aluskasvillisuutena mm. puolukka, sammal, mustikka ja heinät.
Kohde sijaitsee noin metrin rajasta pohjoiseen ja erottuu hyvin rajalla kulkevalta polulta. Kyseessä on pyöreä ja matala kumpu, jonka halkaisija on noin 11 ja korkeus noin puoli m. Kumpua ympäröi katkonainen oja, joka on noin metrin leveä ja 0,6 m syvä. Noin viisi metriä miilusta luoteeseen on kaakko-luodesuuntainen sammalen peittämä kivinen uunirakenne pienten kuusien ja mäntyjen alla. Uunia ympäröi U:n muotoinen maavalli, jonka korkeus on noin puoli metriä. Rakenne aukeaa miiluun päin, kuten uunin aukkokin. Maavallin ulkosyrjällä on neljä kuoppaa, jotka ovat noin metrin pitkiä, 0,6 m leveitä ja 0,5 m syviä. Kuopat ovat sammaloituneita ja profiililtaan loiventuneita. Maavallirakenteen ulkomitat ovat noin 3 x 4 m. Kyseessä on hiilimiilun jäännös sekä siihen liittyvän mahdollisen miilumajan jäännös.

Isonkivennummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alue on melko tasaista moreeni- ja hiekkakangasta. Puustona on mänty, varttunutta kasvatusmetsää, aluskasvillisuutena mm. puolukka ja sammal.
Noin kymmenen metriä tiestä pohjoiseen sijaitsee mäntyjen ja puolukanvarpujen peittämä, mutta silti selkeästi erottuva tasalakinen kumpare, joka on ojan ympäröimä. Kumpareen halkaisija on noin kymmenen metriä ja korkeus noin metrin. Kumpareessa on heti sammalen alla vahva hiilikerros. Päällä kasvavan puuston lisäksi kumpareen päällä on edellisen puusukupolven isoja sammaloituneita kantoja. Kohteen lähiympäristössä ei havaittu muita rakenteita.

Keihäsjärvi 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivalla lounaisrinteellä. Puusto on uudistuskypsää kuusimetsää, aluskasvillisuus on melko vähäistä.
Kyseessä on yksittäinen sammaloitunut kiviröykkiö, joka on muodoltaan soikeahko. Röykkiön ulkomitat ovat 1,5 x 2 ja korkeus noin 0,3 metriä. Röykkiö vaikuttaa raivausröykkiöltä ja vaikka se onkin yksittäinen, niin todennäköisesti kyseessä on kaskiröykkiö. Puustosta päätellen röykkiö lienee yli sata vuotta vanha.

Paskalampi (1000023565) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maasto on kumpuilevaa moreeniharjannetta, jossa kasvaa mäntykasvatusmetsä. Kyseessä on etelä-pohjoissuuntainen kaksiosainen kuoppa loivassa rinteessä. Kuopan leveys on noin 1,5, pituus noin 4 ja syvyys noin 0,5 m. Kuoppa on profiililtaan loivapiirteinen ja sammaloitunut. Maakannas jakaa kuopan kahtia pituussuunnan puolivälin tienoilta. Kuopan alaosan molemmilla sivuilla on isot sammaleiset kivet. Kuopan molemmissa päissä kasvaa isot kuuset. Kyseessä on ns. rännitervahaudan jäännös, jossa tervaa on valmistettu kuopan ylemmässä osassa ja laskettu se maakannaksen läpi alempaan kuoppaan, jossa on ollut keruuastia. Kuopan ikä lienee yli sata vuotta.

Raunintausta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka on koivua kasvava heinäinen ja kivikkoinen luoteisrinne, joka muuttuu luoteeseen alarinteeseen mentäessä vähempi kiviseksi, multavammaksi ja tasaisemmaksi. Alueen sisällä on koivujen lisäksi vanhoja mäntysiemenpuita.
Kohteeseen kuuluu 15 kivirakennetta ja yksi kellarikuoppa. Kyseessä lienee kaskiröykkiöalue, joka puustosta päätellen on jäänyt käytöstä yli sata vuotta sitten.
Yksittäisten kohteiden kuvaukset tutkimusraportissa.

Talola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Okerlassa, Hauhontaustantien ja Okerlantien risteysksen pohjoispuolella olevalla pellolla. Pellolta on löytynyt metallinilmaisimella kaularenkaan kappale sekä pronssiastian, mahdollisen vaaka-astian, reunapala (KM 39986:1-2). Esineiden kappaleet löytyivät peltomullasta noin 30 cm syvyydestä. Ne sijaitsivat toisistaan noin 10 metrin etäisyydellä.
Syksyllä 2015 alueelta kerätty lisää muinaisesineitä noin 100 metrin säteellä edellisten löytöpaikasta.
Löytöpaikan lähellä, noin 200 metriä itään sijaitsee Talolan kuppikallio (83010043).

Parola-Rinteelä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 2014 metallinilmaisimella löytyi ketjunkantaja, miekansäilän katkelma, kaksi etusivultaan suoraa silmäkirvestä sekä leveä- ja ohutteräinen Petersenin M-tyypin tappara (KM 40062: 1-5). Paikka sijaitsee Lepaan koulusta noin 200 metriä länteen, peltoon pistävällä metsäisellä kumpareella. Esineiden löytyvyys vaihteli 15 - 20 cm välillä. Esineiden yhteydessä kivikkoiselta kumpareelta tehtiin havaintoja myös nokimaasta, palaneista kivistä sekä luunsiruista. Esineet ja niiden yhteydessä tehdyt havainnot viittaavat myöhäisrautakautiseen kalmistoon tai mahdollisesti jo rautakautiseen asuinpaikkaan ja historiallisen ajan talonpaikkaan. Vuonna 2015 kumpareen eteläpuoliselta pellolta löytyi metallinetsinnässä pienikokoisen tasavartisen soljen kappale ja hela (KM 40847: 1-2, ks. alakohteet) sekä raha (Heinrich II, 1002-1024), ketjunkantaja, kankiketjun nivel ja hihnanjakaja (KM 40991: 1-4, ks. alakohteet).
Parola kuului Lepaan kartanolle ei-itsenäisenä lampuotikylänä. Parolaan kuuluneiden kahden talon seutua on tarkastettu maastossa jo vuonna 1997, jolloin sieltä löydettiin yhden rakennuksen perustus (4 x 6 m). Siinä oli heti turpeen alla mm. palaneita kiviä, palanutta savea ja luuta. Tästä noin 100 m pohjoiseen olevalla toisella metsäkumpareella havaittiin kaksi maan ja kivensekaista kumpua.
Vuoden 2023 inventointi keskitettiin vuoden 2015 löytöjen tienoille peltoalueelle, joka vaikuttaa topografisesti hyvin otolliselta rautakautisten asuinpaikkojen kannalta. Pellolta havaittiin muun muassa rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavaa savitiivistettä. Lisäksi metsäkummulta havaittiin kaksiuunisen rakennuksen jäänteet. Paikka voisi olla vuoden 1730 kartalla mainittu Kelmolan talo (ks. alakohde). Muinaisjäännösalue rajattiin pellolla löytölevinnän ja topografian mukaan. Aluerajauksen tarkentaminen pohjoisemmalla metsäkumpareella, jota ei 2023 inventoinnissa tutkittu, edellyttää lisätutkimuksia.

Harjunpää (1000023925) (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Löytöpaikka sijaitsee Kernaalantien ja Saartenmäentien risteyskohdan etelä-ja kaakkoispuolella olevalla mäellä. Paikalta on löytynyt 1.5.2014 metallinilmaisimella väkipuukko ja rautaveitsi (KM 40080: 1-2). Väkipuukko löytyi noin 20 cm ja puukko noin 10 cm syvyydestä. Metallinilmaisimella tehdyt havainnot viittaavat siihen, että paikalla on mahdollisesti muitakin metalliesineitä.
Vuoden 2017 tarkastuksessa todettiin, että mäki oli äestetty voimakkaasti vuonna 1992 tehdyssä metsänuudistamisessa. Maaperä oli kivikkoista ja siellä täällä näkyi isohkoja maakiviä. Äestyksen jäljet näkyivät alueella. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa - rakennetta tai klttuuurikerrosta - ei mäellä näkynyt. Mäen itäreunassa maaperä muuttuu hiekkaisemmaksi ja siellä on vanha metsittynyt sorakuoppa, josta on otettu soraa aikoinaan tiilitehtaan raaka-aineeksi.
Käynnin yhteydessä tarkstetiin myös tien länsi- ja eteläpuoliset alueet, josta ei havaittu mitään muinaisjäännökseen vittaavaa. Tien länsipuolella on iso vanha sorakuoppa, jota on käytetty aikoinaan kaatopaikkana. Tila 9:23 on vuonna 2017 tulleen metsänkäyttöilmoituksen perusteella suunnitelmissa raivata peltomaaksi. Tilan isännän mukaan maa on aikoinaan annettu "viljelykseen kelpaavana maana" ja toiminut ennen metsämaaksi tuloaan hevoslaitumena. Ko. alueella ei näkynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, maaperä alueella on hienoa hiesu-hiekkaa.

Haapahuhta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hyvikkälänjärven itärannan ja Kirrisen etelärannan välisellä peltoniemekkeellä. Paikalta on tehty maaliskuussa 2014 useita metallinilmaisinlöytöjä (KM 39960: 1-9, KM 39961: 1-21, KM 39962: 1-12, KM 39964:1-6, KM 39965: 1-15). Pääosa löydöistä ajoittuu myöhäisrautakaudelle, mahdollisesti viikinkiajalle. Löytöaineistossa on myös keskiajan ja historiallisen ajan esineistöä. Löytöjen yhteydessä on tehty havaintoja myös keramiikasta, kuonasta ja palaneesta luusta. Myöhemmin toimitettu hevosenkenkäsolki (KM 40783:1) sekä sydänsolki (KM 41864).
Löydöt voidaan levinnän perusteella erotella peltoalueella kolmeen erilliseen löytöpaikkaan (ks. alakohteet Haapahuhta 2, 3 ja 4).
Kohde vaatii lisäselvitystä: löytöpaikkoja ei ole tarkastettu maastossa.

Lempola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hauhonselän luoteisosassa, Hyömäenraitin itäpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 16.4.2014 metallinilmaisimella pyöreän kupurasoljen ja rannerenkaan kappale (KM 40162: 1-2), pienikokoinen solki, ketjunkantaja ja hela (KM 40300: 1-3) sekä tasavartisen soljen katkelmia ja kaksi helaa (KM 40503: 1-3). Esineet löytyivät noin 2-15 cm syvyydestä. Löytöpaikalta noin 350 metriä luoteeseen sijaitsee Nisulan kuppikivi (83010015).
Vuoden 2017 tarkastus: Alue oli yläosiltaan kynnöksellä ja havainto-olosuhteet hyvät. Peltomaa on hienoa hiesua ja "puhdasta". Pellon yleisväri oli tumma mutta löytöpaikkojen välissä se oli selkeästi ympäristöään tummempaa. Kynnöksen ala- eli itäreunassa oli erotettavissa noin 15 metrin matkalla selvä musta, nokinen leikkaus josta tuli esille muutama pala rautakautista keramiikkaa. Löydöt ja maan tummuus viittaavat kalmistoon

Niemi (1000024360) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Äimäjärven länsipäässä, Taljalanlahden pohjoispuolella olevalla peltoalueella, noin 400 metriä länteen Niemen kartanon päärakennuksesta. Paikalta on löytynyt 6.9.2014 useita metallinilmaisinlöytöjä: mm. 9 viikinkiajalle ajoittuvaa hopearahaa sekä myöhäisrautakaudelle ajoittuvia koruesineitä (KM 40183, KM 40186, KM 40187, KM 40207). Osa esineistä ajoittuu todennäköisesti historialliselle ajalle. Esineet löytyivät yleisesti peltokumpareelta noin 5-20 cm syvyydestä.
Kohdet vaatii lisäselvitystä: löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Penttilä (1000024432) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hauhialassa, Ronnintien ja Kostilantien risteyskohdan eteläpuolella olevalla peltoalueella, noin 100-200 metriä Penttilän rakennuksesta länteen. Paikalta on löytynyt 27.9. ja 4.10.2014 metallinilmaisimella useita löytöjä: mm. 3 hopearahaa, koruesineitä, veitsi sekä punnuksia (KM 40188: 1-14, KM 40301: 1-5, KM 40302: 1-8, KM 40443: 1-6; KM 41016). Esineet löytyivät noin 5-20 cm syvyydestä. Paikalta löytyi myös putkilukon osa, jota ei ole nostettu maasta.
Löytöpaikalla maa oli löytäjien havaintojen mukaan mustaksi värjäytynyttä ja pellolla oli nähtävissä mahdollisesti palaneita kiviä. Löytäjien mukaan pellolla oli myös viitteitä kivikasasta, joka oli levinnyt maastoon.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Ihamäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ympäristön kuvaus
Mätästetty hakkuuaukea, etelärinne, jonka maaperä on melko kivinen hiekkamaa. Siellä täällä on noin metrin korkeita maakiviä.
Kohteen kuvaus
Mätästyslaikuista löytyi vuoden 2011 inventoinnissa runsaasti kvartsi-iskoksia, joista otettiin osa talteen. Löydöt rajautuivat isojen maakivien ympäristöön muinaisrantaterassin korkeimmalle kohdalle, joka erottuu pienenä kumpareena maastossa, mutta ei näy peruskartan korkeuskäyrissä.
Kohteen rajaus
Alue on rajattu löytöjen perusteella. Havainto-olosuhteet kentällä olivat erittäin hyvät, sillä alue oli laikutettu hiljattain, eikä kasvillisuus peittänyt maastoa. Kvartsia ei alueen maaperässä havaittu muualla kuin rajatulla löytöalueella, vaikka mätästettyä aluetta tarkasteltiin hyvin laajasti ja perusteellisesti ympäristössä.
Tulkinta
Kyseessä on kivikautinen asuinpaikka, joka näyttäisi sijaitsevan Ancylusjärven muinaisella rantaterassilla.

Niihapää 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Ympäristön kuvaus
Kyseessä on kaakko-luode -suuntainen harju, hiekka- ja soramaata. Pääpuulaji mänty.
Kohteeseen kuuluu kaikkiaan 13 kuoppaa, joiden halkaisija vaihtelee noin 2,5-4,5 metrin välillä, syvyys 0,5-1,2 metrin välillä. Kuopat ovat muodoltaan maljamaisen pyöristyneitä tai ovaaleja ja niiden ympärillä on useimmiten havaittava valli. Kuopat muodostavat noin puolen kilometrin mittaisen jonomaisen muodostelman pääasiassa harjun länsirinteen terassilla. Yksi kuoppa on harjun laella. Aluetta tarkasteltiin vuoden 2011 inventoinnissa melko laajasti, mutta on mahdollista, että kaikkia kuoppia ei löydetty. Harjun itärinne on jyrkkä ja kivinen, sitä ei juuri tarkasteltu. Kohteen läheisyydessä on kellarirakennus aivan tien vieressä, sen luoteispuolella tien vieressä, noin 15 metriä kellarista luoteeseen on kaksi perättäistä vanhaa maanottokuoppaa, ne eivät kuulu kohteeseen.

Ojanperä (1000024667) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pyyntikuopat sijaitsevat harjun pohjoisrinteen terassilla. Paikka on mäntyhiekkakangasta.
Paikalla on kolme pyyntikuoppaa loivassa harjurinteessä aluetta halkovan tien molemmin puolin. Kuopat ovat loivapiirteisiä ja sammaloituneita ja niitä ympäröi heikosti erottuvat vallit.
Tiedot kuopista on lisätty rekisterin alakohteet -välilehdelle.

Rantakallio (1000024669) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on nelikulmainen, sammalen peittämä kivilatomus, joka on kooltaan 2,7 x 2,9 metriä ja korkeudeltaan noin 0,3 metriä. Latomus on tehty luonnonkivistä. Latomuksen keskelle tehtiin vuoden 2011 inventoinnissa koekuoppa, josta selvisi, että latomus koostuu 2- 3 kerroksesta kiviä, jotka olivat alempana murenevia ja vaikuttivat palaneilta. Latomuksen koilliskulmassa kasvavan koivun ikä on 75 vuotta lustokairauksen perusteella. Latomuksen ympäristöä kairattiin, mutta esim. kulttuurikerroksia ei tavattu vaan vaaleaa hietaa ja kivistä maata. Latomus erottuu nykyisellään melko hyvin, mutta voi peittyä kasvillisuuden alle helposti mataluudestaan johtuen. Latomus sijaitsee sekä tieltä että rannasta noin 15 metrin etäisyydellä.

Kiipunjärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivassa koillisrinteessä noin 10-15 metriä tiestä. Kyseessä on loivapiirteinen, sammaloitunut, kaksiosainen kuoppa, jonka leveys on 1,8 ja kokonaispituus 4,5 metriä. Kuoppa on kaakko-luodesuuntainen. Kuopan pituussuunnassa on poikittain maakannas 2,5 metrin kohdalla, mikä jakaa rakenteen kahteen osaan. Ylemmän osan syvyys on 0,3 ja alemman osan syvyys 0,5 metriä. Alempaan osaan tehty kairaus paljasti sammalen alaista likamaata noin 0,4 metrin vahvuudelta. Kohde erottuu melko huonosti maaperän heinäisyyden ja kuopan loivapiirteisen profiilin vuoksi.

Sepänaho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ympäristön kuvaus
Kohde sijaitsee mäntyvaltaisen alueen lounaisrinteen alaosassa, kostean notkon tuntumassa. Aluskasvillisuutena mustikka, käenkaali ja sammal.
Kyseessä on pyöreä lieriömäinen vallien ympäröimä kuoppa, jonka halkaisija on seitsemän metriä. Vallien korkeus alarinteessä on noin metrin, ylärinteessä valli on maantasainen. Lieriömäisen kuopan syvyys on noin 1,2 metriä ja kuopasta lähtee kaivanto eli halssi lounaaseen alarinteen suuntaisesti. Ympäristöstä poiketen kohteen päällä kasvaa kuusta, pihlajaa, koivua ja pajua. Halssin päällä on tuore, noin 80 vuotiaan kuusen kanto. Vallien ulkokehä on merkitty sinisellä nauhalla. Rakenteen itä- ja koillispuolella on lisäksi kolme kuoppaa n. neljän metrin etäisyydellä haudasta.
Tulkinta
Kyseessä on yli satavuotiaan tervahaudan jäännös. Kuopat koillis- ja itäpuolella lienevät haudan rakentamiseen ja peittämiseen liittyviä maanottokuoppia.

Antinnummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee suon reunassa, kovalla maalla. Tervahaudan päällä kasvoi tarkastushetkellä vuonna 2011 täysikasvuista kuusikkoa ja jokunen mänty. Aluskasvillisuutena mustikka ja sammal.
Tervahauta erottuu kraaterimaisena kehänä, jonka halkaisija on noin 18 metriä ja korkeus noin 0,5 - 1,5 m alarinteen puolella, ylärinteen puolella maantasainen. Tervahaudassa ei näy laskuaukkoa. Tervahaudan koillisreunassa, haudassa lähes kiinni on vallien ympäröimä suorakulmainen kuoppa, jonka sisämitat ovat 3 x 5 ja syvyys 0,5 metriä. Kuopan lounaiskulmassa on pieni, syvempi kuoppa aivan tervahaudan vallinreunassa kiinni. Tämä pienempi kuoppa on kooltaan 1 x 2 ja syvyydeltään 0,5 metriä. Tervahaudan valleissa on mäyrän kaivamia koloja, joista on noussut runsaasti hiiltä ja palaneiden puiden kappaleita. Tervahaudan reunuspuut on merkattu sinisellä nauhalla.
Kyseessä on tervahauta, iältään luultavasti yli sata vuotta. Terva on saatettu laskea haudasta puuränniä pitkin koillispuoliseen pienempään kuoppaan, jossa olisi voinut olla laskuastia. Isompi kuoppa on saattanut olla katettu tervamaja, jonka sisällä tervanlaskuastia siis olisi ollut.

Lehtimäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee jyrkän koillisrinteen terassilla. Puustona koivu, kuusi ja leppä. Aluskasvillisuutena sammal, puolukka ja mustikka.
Kyseessä on lieriömäinen tervahauta, joka on halkaisijaltaan 15 ja syvyydeltään 1,5 metriä. Laskuaukko eli halssi on koillisessa, alarinteen puolella. Se on hieman kulunut sadeveden huuhtomana. Alueen valtapuuston ikä on noin 80 vuotta (laskettu tuoreesta kannosta tervahaudan ulkokehän vierestä). Tervahaudan ulkokehä on merkattu sinisellä nauhalla.
Tervahaudan lähiympäristössä sen eteläpuolella on epämääräisiä pienehköjä kuoppia, joista on saatettu ottaa esim. katemaata tervahaudan polton ajaksi. Rakenteella lienee ikää yli 100 vuotta.

Rajala 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kuusivaltainen etelärinne, seassa mäntyä. Aluskasvillisuutena käenkaali, sammal, mustikka, koiranheinä ja metsäimarre.
Kyseessä on kraaterimainen vallien ympäröimä rakenne, joka erottuu sammaleisena kumpuna tielle. Vallien halkaisija on 10 ja korkeus 1,5 metriä. Kraaterin syvyys on 1,2 metriä. Kraaterin pohja oli ontto. Vaikutti siltä, että pohjassa on ollut kuopparakenne, joka on hiljalleen osittain täyttynyt ja sammal on kasvanut osittain kuopan päälle. Kairalla tutkittiin kuoppaa hieman, eikä sen pohjaa tavattu. Sieltä pilkotti myös vettä. Vallista otettiin kairanäyte, jossa oli koko kairan terän paksuudelta hiiltä (ainakin siis 70 cm). Kohteen päällä kasvaa kuusia ja pajua. Rakenteen ulkokehän vieressä on noin 70 vuotta vanhan kuusen kanto. Vallikehän ympärillä on neljä sammaloitunutta matalaa kuoppaa.
Tulkinta
Kyseessä on tervahaudan jäännös, jossa ei ole havaittavissa laskuaukkoa. Mahdollisesti haudan terva on laskettu suoraan alla olevaan astiaan (kuoppahavainto) tai sitten johdettu esim. puuputkea pitkin haudan ulkopuolelle.

Karhukaski 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Karhukaski-nimisen mäen etelärinteellä mäntyvaltaisessa metsässä. Aluskasvillisuutena sammal ja mustikka.
Kyseessä on selkeästi erottuva pyöreä kohouma, jonka keskellä on kraaterimainen kuoppa. Sen pohjalla on vielä pienempi kuoppa. Rakenteen ulkomittojen halkaisija on 12 metriä, reunausvallien korkeus on noin 0,5-1 metriä. Vallien sisäpuolisen, kraaterimaisen kuopan syvyys on noin 1,5 metriä. Kohteen päällä kasvaa ympäristöstä poiketen kuusta. Rakenteen ympärillä olevat puut on merkitty sinisellä nauhalla. Rakenteen ympäristössä on lisäksi sammaloituneita kuoppia. Rakenteen päältä kaadetun kuusen ikä on ollut 60 vuotta, lisäksi vallien päällä ja ulkokehässä kiinni on vanhoja lähes täysin maatuneita kantoja.
Kyseessä on tervahaudan jäännös, ikä yli 100 vuotta. Terva on mahdollisesti laskettu haudan pohjalla olevaan kuoppaan, josta on lisäksi saattanut lähteä puinen laskuränni haudan ulkopuolelle.

Kivijärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Kivijärven länsirannan tuntumassa pienellä kumpareella. Puusto varttunutta, kuusivaltaista kasvatusmetsää, lisäksi paikalla kasvaa mäntyä ja koivua. Aluskasvillisuutena sammal, mustikka ja lillukka.
Kohde sijaitsee noin 15 metriä rannasta. Kyseessä on kraaterimainen kumpare, jonka halkaisija on 10 metriä ja korkeus 1,5 metriä. Kumpareen keskellä olevan kraaterikuopan syvyys on 1,5 metriä. Rakenteesta lähtee etelään laskuoja eli halssi, jonka koko on 2 x 2 metriä. Rakenteen päällä kasvaa edellä mainitun puuston lisäksi myös pihlajaa. Rakenteen ulkokehä on merkitty sinisellä nauhalla. Rakenteen päällä kasvaa noin 60-70 vuotiasta puustoa. Halssin sisällä iäkkään puun maatunut kanto. Ikää tervahaudalla lienee yli 100 vuotta.

Levoniemi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Mäntykangas, loiva kaakkoisrinne. Aluskasvillisuutena sammalta, heinää, varpuja.
Kohde sijaitsee noin 20 m ladosta luoteeseen. Kyseessä on pyöreä vallien ympäröimä lieriömäinen kuoppa, jonka ulkomittojen halkaisija on noin 10 metriä. Vallien korkeus alarinteen puolella on 2 metriä ja ylärinteen puolella 0,5 metriä. Lieriömäisen kuopan syvyys on noin 1,5 metriä. Kuopasta lähtee laskuoja eli halssi etelän suuntaan alarinteen puolelle. Rakenteen päällä kasvaa ympäristöstä poiketen, pajua, pihlajaa, koivua ja kuusta sekä aluskasvillisuutena käenkaali, metsäimarre, mansikka ja sudenmarja. Rakenteen pohjalla on runsaasti ruostunutta peltiromua. Ulkokehällä on sininen nauhoitus. Tervahauta lienee iältään yli 100 vuotta.

Rekimiilunnotko 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee loivan etelärinteen terassilla, rinteen alaosassa. Alueella kasvaa sekametsää,
aluskasvillisuutena mustikka ja sammal.
Kyseessä on vallien ympäröimä lieriömäinen kuoppa, joka on halkaisijaltaan 6 metriä. Rakenteen korkeus alarinteen puolella 1,5 m, ylärinteen puolella rakenne on maantasainen. Vallien sisäpuolisen kuopan syvyys on 0,8 metriä. Rakenteesta lähtee laskuoja eli halssi etelään, jossa on neliskanttinen kuoppa, kooltaan noin 1 x 3 metriä ja syvyydeltään noin 0,5 metriä. Rakenteen päällä kasvaa mäntyjä ja pari koivua. Lisäksi rakenteen pohjoispuolella on 3 neliskanttista muutaman metrin kokoista ja puolen metrin syvyistä kuoppaa. Rakenteen vallien päällä kasvavan puuston ikä on noin 60-70 vuotta.
Kyseessä on tervahaudan jäännös, iältään yli 100 vuotta. Kuopat haudan pohjoispuolella lienevät haudan polton yhteydessä syntyneitä. Ne voivat olla esim. haudan kattamiseen käytetyn maan nostokuoppia.

Metsäsaari 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee kuusta kasvavalla pohjoisrinteellä, suon ympäröimässä isossa metsäsaarekkessa. Aluskasvillisuutena heinä, sammal ja mustikka.
Kohde näkyy hyvin tielle ja sijaitsee tiestä noin 15 metriä etelään. Kyseessä on vallien ympäröimä kraateri, jonka ulkomitan halkaisija on 6 metriä ja vallien korkeus sekä kraaterin syvyys noin metrin. Kohteen päällä kasvaa muutamia kuusia, jotka ovat iältään noin 40-50 vuotta vanhoja. Rakenteen itä- ja pohjoispuolella muutaman metrin etäisyydellä on lisäksi muutama pienehkö kuoppa. Tervahauta lienee iältään yli 100 vuotias.

Torolammi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Torolammin siltaporras sijaitsee suolla, noin 60 m itäkoilliseen Janakkalan, Riihimäen ja Lopen yhteiseltä rajapisteeltä, joka on keskellä Torolammia. Torolammi on pieni suolampi Torolamminsuon pohjoisosassa.
Hyväkuntoisia hirsiä on havaittu suoturpeen seassa noin 25 cm syvyydessä pienessä esiinkaivetussa ja uudestaan peitetyssä kuopassa. Kuinka leveä tai pitkä puurakenne on, ei ole toistaiseksi tiedossa, mutta vanha kirkkotie on kulkenut suon yli lounaasta koilliseen. Nykyään vanhaa tienpohjaa suolla myötäilee polku, joka on etupäässä helppokulkuista, sillä suo on ojitettua. Erään ojan vieressä koordinaattipisteestä etelään, polulla, on ilmeisesti siltaportaan hirsiä/puita näkyvissä. Ne ovat ilmeisesti ojituksessa esiin nousseita.
Ainakin suon pohjoispuolella, missä kirkkotie on noussut kiinteälle maalle, se on täysin tuhoutunut maankäytössä. Suon lounaispuolista osaa ei tarkastettu. Kirkkotie on johtanut Hiivolasta (nyk. Riihimäkeä) Punkan kautta Janakkalan kirkolle. Tieura on merkitty vielä vuoden 1954 peruskartalle. Se näkyy myös vuosien 1884 ja 1855 kartoilla sekä Kuninkaan kartastossa.
Vuoden 2018 inventoinnissa kohde oli ennallaan.

Ristiinanhovi 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Miekanhiontakiveksi alun perin oletettu kivi sijaitsee Tokeensuunlahden eteläosasta 400 m etelään vanhan rantatörmän päällä. Kiven ja nykyisen rannan välinen alue on hyvin alavaa maastoa. Muu ympäristö on heinää kasvavaa, aukeaa ja kumpuilevaa joutomaata, joka viettää kohti rantaa.
Kiven koko on noin 2 x 1,1 x 0,6 m. Kiven pohjois- eli rantatörmän puolella on kaksi pystysuuntaista uurretta. Pitemmän uurteen pituus on noin 90 ja leveys suurimmillaan on 9 - 10 cm. Uurteen vieressä on loivaseinämäinen, halkaisijaltaan 30-40 cm painanne jonka syvyys n. 1-2 cm. Toisen uurteen pituus on noin 40 ja leveys 3 - 3,5 cm. Kivessä ei ole havaittavissa sileiksi hioutuneita pintoja.
Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin, että kiven urat eivät vaikuta hiotuilta. Molemmissa urissa on ulokkeita, johon itse hiontaprosessi olisi pysähtynyt tai hionta olisi vähintään hankaloitunut merkittävästi. Lisäksi ulokkeet olisivat hioutuneet pois hionnan yhteydessä. Urat ovat karheita eikä hiomisen jälkiä ole. Urat tulkittiin luonnonmuodostumiksi ja kiveä esitettiin poistettavaksi kohteeksi.
Urien ominaisuudet tai kiven sijainti maastossa ei vastaa muita tunnettuja miekanhiontakiviä, joten kyseessä ei suurella varmuudella ole miekanhintakivi. Vuosien 1991 ja 1993 tarkastuskertomuksessa esitettyjen argumenttien valossa (merkit hionnasta lyhemmässä urassa) kiveä on kuitenkin tutkittava vielä tarkemmin ennen suojelustatuksen mahdollista muutosta. Kiven lyhemmässä urassa on havaittu merkkejä ihmisen tekemästä hionnasta.

Tokeensuu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tokeensuunlahteen viettävällä jyrkähköllä rinteellä, rantaan vievän tilustien pohjoispuolella, noin 100 x 50 m laajalla alueella sijaitsee kaskiröykkiötä. Vuoden 2023 inventoinnissa ilman aluerajausta olleen kohteen röykkiöt kartoitettiin, röykkiötä havaittiin kuusi. Röykkiöt ovat hyvin epäselviä ja matalia (korkeintaan n. 30 cm). Rinteeseen tehdyt röykkiöt lienevät kaskiröykkiöitä. Alarinteessä olevista jotkut voivat liittyä myös myöhempään kasvimaan raivaukseen (etenkin röykkiö 6).

Vuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ruununmyllyltä Hätilän ampumaradalle johtavan tien itäpuolella noin 700 - 800 m Matkolammi -nimisen järven pohjoispuolella Hätilänvuoren lounaisrinteellä. Maasto on kivistä moreenia, paikoin sekametsää. Alueella on ainakin toistakymmentä kivilatomusta, jotka ovat pyöreitä tai soikeita erikokoisia huolellisesti koottuja kaskiraunioita. Joukossa on myös pitkänomaisia ladelmia, jotka saattavat olla kaskipeltoja ympäröineitä aitarakennelmia.
Vuoden 2012 inventoinnissa löydettiin vain yhdeksän latomusta, joten osa saattoi jäädä havaitsematta, johtuen keskikesän tiheästä kasvillisuudesta ja kaatuneista puista. Alueen rajat tulivat kuitenkin selvästi esiin, eikä alue jatku niin pitkälle itään kuin muinaisjäännösrekisteriin oli merkitty. Maaperä muuttuu ko. suunnassa kolukkoiseksi ja kosteaksi eikä siellä ole ollut edellytyksiä kaskiviljelyyn.

Sepänaho 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kumpareen etelärinteessä kuusimetsässä. Siihen kuuluu kolme rinnakkaista kuoppaa, jotka sijaitsevat noin kahden metrin välein.
Läntisin on leveydeltään 1,5 ja pituudeltaan neljä sekä syvyydeltään 0,4 metriä. Profiililtaan kuoppa on loivareunainen ja sammaloitunut. Kairaus paljasti sammalen alta likamaata noin 30 sentin syvyyteen.
Keskimmäisen kuopan leveys on 1,9, pituus 3,8 ja syvyys 0,5 metriä. Kuoppa on profiililtaan loivareunainen ja sammaloitunut. Kuopasta ei saatu kunnon kairausnäytettä, sillä maaperä oli löysää ja kaira upposi maahan kokonaan.
Itäisin kuoppa on leveydeltään kaksi, pituudeltaan 3,8 ja syvyydeltään 0,5 metriä. Profiililtaan kuoppa on loivareunainen ja sammaloitunut. Kuopan reunassa on vanha tervaskanto sekä kuusi, josta otettiin ikäkairaus, mikä paljasti kuusen noin 70 vuoden ikäiseksi.

Sepänaho 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kuusivaltaisessa metsässä loivassa luoteeseen viettävässä painanteessa kahden matalan harjanteen välissä. Siihen kuuluu seitsemän sammaloitunutta kiviröykkiötä,
jotka ovat halkaisijoiltaan 1-3 metriä ja korkeudeltaan 0,3-0,5 metriä. Ne on kasattu maakivien päälle ja ympärille. Röykkiön nro 1 päällä kasvavaan kuuseen tehtiin ikäkairaus, joka paljasti sen 70 vuoden ikäiseksi. Röykkiöiden kaakkoispuolella on myös nauriskuoppa. Lisäksi alueella oli edellisen puusukupolven lahoja isoja kantoja, joten alueella ei ole kaskettu ainakaan kahden viimeisimmän puusukupolven aikana.

Sepänaho 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kuusimetsässä vanhan peltoalueen reunassa, metsän puolella loivassa itä-koillisrinteessä. Siihen kuuluu kolme sammaloitunutta kiviröykkiötä, joiden halkaisija on suunnilleen 1.5-2 metrin ja korkeus 0,3-0,5 metrin välillä.

Karhunlähteenkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivassa etelärinteessä tieleikkauksen päällä. Puustona mänty, koivu ja kuusi, aluskasvillisuuteena mustikka, puolukka, valkovuokko, oravanmarja, kielo, käenkaali, kevätpiippo ja seinäsammal. Alueella on myös armeijan kaivantoja.
Kyseessä on kolme melko lähekkäin sijaitsevaa kuoppaa.
Kuoppa 1 on kuopista eteläisin ja sijaitsee tieleikkauksesta noin neljä metriä pohjoiseen. Kuoppa on etelä-pohjoissuuntainen, leveys 2,2, pituus neljä ja syvyys 0,7 metriä. Kuopan reunat ovat loivat ja sammaloituneet. Kuopan reunassa kasvaa kuusi. Loivat sammaloituneet reunat, reunassa kasvaa kuusi.
Kuoppa 2 on kuopista pohjoisin. Se on lounais-koillissuuntainen, leveydeltään kaksi, pituudeltaan viisi ja syvyydeltään 0,6 metriä. Kuoppa on loivareunainen ja sen reunassa on vanhoja kantoja.
Kuoppa 3 on kuopista keskimmäisin. Se on lounais-koillissuuntainen, leveydeltään 1,5, pituudeltaan neljä ja syvyydeltään 0,4 metriä. Kuoppa on loivareunainen.
Nauriskuoppia, ikä yli 100 vuotta. Ajoitus perustuu arvioituun vähimmäisikään mm. puuston ja vanhojen kantojen sekä kuoppien maatuneen muodon perusteella.

Ruttanmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivalla etelärinteellä matsämaastossa mänty- ja kuusimetsän rajalla.
Kohteessa on kaksi rinnakkaista rinteen suuntaista loivapiirteistä ja sammaloitunutta kuoppaa. Molempien kuoppien koko on 1,8 x 4,2 metriä ja syvyys noin 0,7 metriä. Kuoppien välissä on noin kaksi metriä. Kuoppien päältä kaadettu hiljattain puut ja ne sijaitsevat harvennusalueen reunassa. Kairauksessa kuopista ei löytynyt hiilikerrosta.

Ruttanmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivalla etelärinteellä nuorehkossa kuusikossa. Siihen kuuluu kuusi sammaloitunutta maakivien päälle kasattua pienehköä röykkiötä. Röykkiöiden halkaisija vaihtelee noin metrin - kahden metrin ja korkeus noin 30-60 sentin välillä. Maaperä on melko kivinen, mutta vaikuttaa rehevältä.

Lautakorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Alue sijaitsee loivassa lounaisrinteessä ja harjanteella. Puustona on noin. 80 -vuotias kuusikko (lustokairanäytteen mukaan), jossa on paljon mukurakuusia. Kuusikon alla on lahoja edellisen puusukupolven kantoja. Aluskasvillisuutena käenkaali, valkovuokko, kuusama, sudenmarja, sinivuokko, taikinanmarja, imikkä ja kielo.
Alueelta kartoitettiin 20 röykkiötä, mutta alue jatkuu länteen yksityismaan puolelle. Röykkiöiden koko vaihtelee halkaisijaltaan noin 1-3 metrin ja korkeudeltaan noin 0,3-0,6 metrin välillä. Röykkiöt ovat. sammalen peittämiä ja osa niistä on isojen kuusten alla. Röykkiöt ovat pääosin muodoltaan pyöreitä, mutta joukossa on myös muutama suorakulmainen röykkiö.

Pohjanmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kuusivaltainen loiva länsirinne, aluskasvillisuutena mustikka, valkovuokko, sinivuokko, oravanmarja, puolukka, käenkaali, seinäsammal, kerrossammal, metsäimarre, taikinanmarja, metsäliekosammal ja kevätlinnunherne.
Kyseessä on kaksi pitkänomaista loivareunaista sammaloitunutta kuoppaa. Kuoppa nro yksi on kaakko-luode suuntainen, leveydeltään 1,6 pituudeltaan 4,3 ja syvyydeltään noin puoli metriä. Kuoppa nro 2 sijaitsee edellisestä noin kahdeksan metriä itään ja on etelä-pohjoissuuntainen. Kuopan leveys on 1,4, pituus 3,6 ja syvyys noin puoli metriä. Se on pienien kuusien alla.

Lautakorpi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivassa lounaisrinteessä, kuusivaltaisessa metsässä, jossa kasvaa myös haapaa ja koivua. Kyseessä on selkeästi erottuva lounais-koillinen suuntainen loivareunainen sammaloitunut kuoppa. Kuopan leveys on kaksi, pituus 4,5 ja syvyys 0,5 metriä. Todennäköisesti nauriskuoppa.

Vuori 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Hätilänvuoren loiva länsirinne, uudistuskypsä kuusikko. Aluskasvustossa pähkinäpensaita, taikinanmarja, sinivuokko, mansikka, käenkaali, mustikka, kerrossammal, lillukka, ylempänä mäessä myös imikkä. Nykyisen puuston alla on edellisen sukupolven isoja kantoja, jotka ovat osin tervaskantojakin, muutoin sammaloituneita ja lahoja. Yhdestä alueella kasvavasta kuusesta saatiin ikäkairauksella 80 vuoden ikä.
Kohteen kartoitus aloitettiin alarinteestä noin 135 metrin korkeudelta, jossa havaittiin ensimmäiset sammaloituneet röykkiöt. Niistä vaatimattomimmat olivat maakiven päälle kasatuista muutamista kivistä muodostettuja, mutta jo hieman ylempänä, noin 140 metrin korkeudessa röykkiöt muuttuivat huomattavasti isommiksi halkaisijaltaan esim. 3-4 metrisiksi ja 0,5 -1 metrin korkuisiksi. Joukossa oli myös neliskanttisia röykkiöitä. Isoin röykkiö oli halkaisijaltaan noin kuusi metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Alue laajeni kohti Hätilänvuoren lakea kuljettaessa ja osassa aluetta vaikutti siltä, että alueella on saattanut olla jopa pieniä peltotilkkuja. Esim. alueen koillisreunassa on kivistä kasattu aitamainen rakenne, joka rajoittaa röykkiöalueen ja röykkiöttömän metsäalueen sen koillispuolella. Kohteen yksittäisten röykkiöiden lukumäärä on arviolta noin sata, joten niitä ei kartoitettu yksittäin vaan pyrittiin etsimään alueen rajat, jotka inventoinnissa varsin luotettavasti kyettiinkin saamaan selviksi.

Vuori 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee Hätilänvuoren länsi-lounaisrinteellä kuusivaltaisessa metsässä melko tasaisella terassilla.
Kohteessa on viisi hautamaista painannetta, jotka erottuvat selvästi. Ne ovat leveydeltään noin metrin - puolitoista metriä, syvyydeltään noin puoli metriä ja pituudeltaan 3-4 metriä. Kuoppien profiili on loiva ja ne ovat sammaloituneita. Yksi kuopista sijaitsee alueen eteläpäässä, yksi keskiosassa aivan Metsähallituksen ja yksityismaan rajalla (rajalinjalla) ja kolme ryhmänä alueen pohjoispäässä muutaman metrin etäisyydellä toisistaan.
Kohteen länsipuolella alarinteessä yksityismaan puolella havaittiin kaskiröykkiöitä, mutta niitä ei tässä inventoinnissa dokumentoitu. Lisäksi yksi kaskiröykkiö sijaitsee ko. alueen itäpuolella Metsähallituksen mailla.

Laarinaho 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee hakkuuaukealla, sen länsireunan tuntumassa. Alueelta on kaadettu puut todennäköisesti edellisenä talvena. Puustona on ollut kuusi, aluskasvillisuutena valkovuokko, käenkaali, ahomansikka, vatukka metsäimarre, nuokkuhelmikkä, metsäkurjenpolvi, mustikka, puolukka ja sammal.
Kohteeseen kuuluu kolme sammaloitunutta kiviröykkiötä.
Röykkiö nro 1 on hakkuuaukean rajan tuntumassa. Sen reunan päältä on ajettu metsäkoneella ja röykkiö on hieman litistynyt. Sammaloituneen röykkiön halkaisija on kaksi ja korkeus 0,6 metriä.
Röykkiö nro 2 sijaitsee noin kymmenen metriä edellisestä etelään. Sen halkaisija on 3,8 ja korkeus 0,8 metriä. Röykkiön päällä on kaadetun kuusen kanto, jossa on vuosirenkaita 60.
Röykkiö nro 3:n yli on myös ajettu metsäkoneella, ja se on litistynyt. Röykkiö sijaitsee hakkuuaukean rajan tuntumassa. Sen halkaisija on 2,5 ja korkeus 0,5 metriä.
Metsähallituksen mailla ei enempää röykkiöitä ole, mutta alue jatkuu länteen yksityismaan puolelle, jossa on nostettu kantoja, nostoalueella ei näy enää röykkiöitä, mutta sen ja MH:n alueen välisessä kapeassa metsäkaistaleessa on muutama röykkiö, joten yksityismaan puolella lienee tuhoutunut röykkiöitä kantojen noston yhteydessä.
Röykkiöiden joukossa on myös yksi kuopparakenne, joka sijaitsee röykkiön nro 2 eteläpuolella.

Laarinaho 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Hakkuuaukea, jolta on edellisenä talvena korjattu puut. Näkyvissä on isojen kuusien kantoja. Maasto viettää loivasti lounaaseen. Aluskasvillisuutena mustikka, puolukka, oravanmarja, valkovuokko, kerrossammal, lillukka. Maaperä lienee moreenia.
Kohteessa havaittiin kolme vaatimatonta kiviröykkiötä. Röykkiö nro 1 on pohjoisin. Se on heikosti erottuva ja muodoltaan suorakulmainen ja sammalen peittämä. Röykkiön sivujen mitat ovat 1,5 x 2 ja korkeus 0,4 metriä. Röykkiön yli on ajettu korjuukoneella ja se on hieman litistynyt. Röykkiön vierestä kaadetun kuusen kannossa on 70 vuosirengasta.
Röykkiö nro 2 on halkaisijaltaan metrin ja korkeudeltaan 0,3 metriä. Se on kasattu matalan maakiven päälle. Myös sen päältä on ajettu korjuukoneella ja se on litistynyt.
Röykkiö nro 3 on halkaisijaltaan noin kaksi ja korkeudeltaan noin 0,6 metriä. Röykkiö on sammaloitunut ja se on kasattu maakiven päälle.
Alueella ei havaittu muita röykkiöitä, mutta niitä saattaa olla hakkuutähdekasojen alla.

Mäkelä 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Loiva lounaisrinne, uudistuskypsä kuusimetsä. Aluskasvillisuutena käenkaali, mustikka, ja sudenmarja.
Alueella on yksitoista sammaloitunutta kivistä kasattua kaskiröykkiötä, joiden halkaisija vaihtelee noin metrin - kolmen metrin välillä. Korkeus vaihtelee noin 30-70 sentin välillä. Poikkeuksena röykkiö nro 11, joka on aitamainen, metrin leveä, 70 senttiä korkea ja noin viisi metriä pitkä.

Mäkelä 2 (1000025595) (Työ- ja valmistuspaikat)
Lehtipuuvaltainen loiva etelä-lounaisrinne. Aluskasvillisuus rehevää, heinää ja saniaisia. Alue rajoittuu pellon reunaan.
Kohteessa havaittiin neljä röykkiötä, joista kaksi oli aitamaisia (röykkiöt 2 ja 4). Isompi (röykkiö nro 2) oli leveydeltään metrin, korkeudeltaan noin 0,6 metriä ja pituudeltaan noin kahdeksan metriä. Alueella saattaa olla muitakin röykkiöitä, jotka jäivät aluskasvillisuuden rehevyyden vuoksi havaitsematta.

Mäkelä 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kuusivaltainen metsä, etelärinne. Aluskasvillisuutena mm. sammal, mustikka ja käenkaali.
Kohteessa on kaksitoista kaskiröykkiötä ja kaksi aitamaista rakennelmaa (röykkiöt 2 ja 11), jotka sijaitsevat lähes kiinni tiessä. Röykkiö 2 on metrin leveä, noin puoli metriä korkea ja 12 metriä pitkä. Röykkiö 11 on kaksi metriä leveä, 0,4 metriä leveä ja yhdeksän metriä pitkä. Muut röykkiöt ovat pyöreähköjä, halkaisija vaihtelee metrin ja kolmen ja puolen metrin välillä, korkeus 0,4-0,8 metrin välillä. Röykkiöt ovat sammaloituneita, mutta erottuvat melko hyvin.

Pikku-Parola 1 (Puolustusvarustukset)
Kyseessä on korkean mäen lakialue. Mäkeä kutsutaan Ruutikellarinmäeksi, mutta paikannimi ei ole peruskartassa. Mäen rinteessä on ollut venäläisillä ruutivarasto, josta paikka on saanut nimensä. Mäen päällä kasvaa harvakseltaan vanhaa mäntyä, arviolta vähintään sata vuotta vanhoja sekä sen alla lehtipuustoa ja kuusia.
Mäen päällä koillisen puolella rinteen taitteessa. on noin 30 metriä pitkä lounais-koillinen suuntainen maavalli, jonka luoteispuolella alarinteessä on vallihauta. Vallihaudan leveys on noin 2,5 m ja syvyys alarinteen puolelle noin metrin. Ylärinteeseen valli nousee haudan pohjalta noin kolme metriä. Vallin laki puolestaan on noin 3-4 metriä leveä ja muodoltaan hieman kupera. Vallin päällä kasvaa yksi iso mänty, arviolta vähintään noin 100 vuotta vanha sekä runsaasti nuorempia lehtipuita. Mäen laki sijaitsee vallin eteläpuolella, josta valli kohoaa noin metrin. Valliin on lakialueen puolelle kaivettu pieniä myöhäisempiä poteroita eli tuliasemia. Vallin rintamasuunta on luoteeseen, Lehijärven suuntaan, mutta mahdollistaa ampumisen myös vanhalle Toijalantielle, joka on ollut kulkuväylä Hämeenlinnasta pohjoisen suuntaan kohti pohjoista. Noin 10 metriä vallin eteläpuolelta menee mäen lakea pitkin metsittynyt tieura, joka on saattanut liittyä tykkien kuljettamiseen ko. asemaan.

Pikku-Parola 2 (Puolustusvarustukset)
Kohde sijaitsee vanhan Toijalantien varressa, joka johtaa Hämeenlinnan suunnasta Parolannummelle. Nykyisin tie on asfaltoitu ja sen vieressä menee pyörätie. Lähimaasto on tasaista hiekkakangasta, jolla kasvaa isoja mäntyjä, arviolta yli satavuotiaita. Lisäksi alueella kasvaa lehtipuita ja kuusta.
Kyseessä on pyörätieltä hyvin erottuva noin. 20 metriä pitkä yhtenäinen maavalli, jonka metsän puolella (koillisessa) on kaivanto. Vallin korkeus kaivannon pohjalta on noin kaksi metriä ja tasamaan puolelta noin 1,3 metriä. Kaivannon leveys on noin kolme - neljä metriä. Vallin leveys on alhaalla noin neljä ja vallin päällä noin kaksi ja puoli metriä. Vallin päällä kasvaa arviolta yli satavuotiaita mäntyjä sekä muuta puustoa.

Pikku-Parola 3 (Puolustusvarustukset)
Lähiympäristössä on tasainen hiekkakangas, jolla kasvaa yli satavuotiaita mäntyjä sekä nuorempia kuusia ja lehtipuustoa.
Kyseessä on kaksiosainen suora maavalli, jonka pituus on noin 20 ja leveys noin kolme metriä. Vallin molemmin puolin on pituussuuntaiset kaivannot. Vallin keskikohdalla on noin kolme metriä leveä aukko, jonka kohdalla myös pituussuuntainen kaivanto katkeaa, joten ko. paikassa on tasainen maasilta rakenteen läpi. Vallin päällä kasvaa vähintään 100 -vuotias mänty. Vallin ympäristössä on myös matalampia tuliasemakaivantoja ja valleja, mutta niiden ikää ei puuston perusteella voi arvioida ja ne saattavat olla eriaikaisia ko. vallirakenteen kanssa. Niitä ei inventoinnissa dokumentoitu sen tarkemmin.

Kyseessä on tasainen mäntyhiekkakangas pellon reunan tuntumassa, noin 30 metriä etelään metsän puolella sijaitsevasta talosta. Puustona yli sata vuotiaita mäntyjä sekä vanhoja kuusia ja lehtipuita.
Kyseessä on noin kaksi metriä korkea ja viisi metriä leveä sekä 20 metriä pitkä suora ja kaksiosainen maavalli, jonka keskivaiheilla on noin kaksi metriä leveä aukko. Vallin pohjoispuolella on noin viisi metriä leveä matala kaivanto, josta maa valliin on ilmeisesti kasattu. Vallin päällä kasvaa arviolta yli satavuotias mänty. Kyseessä on yli sata vuotta vanha tuliaseman, mahd. tykkipatterin, jäännös, joka liittyy Parolannummen ruotsalais- tai venäläisaikaiseen sotilasleiriin.

Alue on tasaista mäntyhiekkakangasta lähellä pellon reunaa ja varikkoalueen aidan vieressä. Mäntyjen lisäksi puustona on kuusia ja lehtipuita. Melko lähellä, muutaman kymmenen metrin päässä sijaitsee myös ns. Keisarinmänty, joka on rauhoitettu Suomen paksuimpana elävänä puuna. Siihen liittyy myös Suomen sodan aikaisia ja Venäjän Keisariin liittyviä tarinoita.
Kyseessä on osittain hävitetty suora maavalli, jonka korkeus on noin 1,5 metriä. Vallin leveys on alaosasta noin 4-5 metriä ja päältä noin 2,5 metriä. Pellon puolella vallin edessä on noin metrin syvä ja 3 metriä leveä kaivanto. Vallin pituus on enää noin 10 metriä. Se katkeaa aidan vieressä kulkevan polun kohdalla, jossa erottuu katkaistun vallin profiili. Valli lienee tasattu aidan toiselle puolelle tehtyjen rakennusten alta pois. Alun perin se lienee ollut noin 20 metriä pitkä kuten alueen muut säilyneet vastaavat vallit.

Kamaramäki 1 (Puolustusvarustukset)
Kohde sijaitsee loivalla länsi-lounaisrinteellä, jossa kasvaa vanhoja arviolta sata vuotiaita mäntyjä sekä nuorempaa puustoa kuten kuusta ja lehtipuita.
Paikalla on neljä tuliaseman jäännöstä. Ne liittyvät Parolannummen sotilasleirin ruotsalais- tai venäläisaikakaudelle. Ko. tuliasemat suuntautuvat vanhalle ns. Toijalan tielle, joka oli kulkuväylä Hämeenlinnasta pohjoiseen.

Kamaramäki 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kyseessä on Kamaramäen länteen laskeva loiva rinne, joka kasvaa vanhaa mäntymetsää, seassa kuusta ja lehtipuita. Mäntyjen ikä on arviolta yli sata vuotta. Maaperä on melko vähäkivistä hietaa tai hiekkaa. Mäen lakea kohti kivisyys kasvaa ja alarinteeseen vähenee.
Kohteeseen kuuluu neljä melko vaikeasti havaittavaa pienehköä sammalen peittämää kiviröykkiötä, jotka ovat halkaisijaltaan noin 1,5 ja korkeudeltaan noin 0,3 metriä. Inventoinnissa röykkiöt merkattiin oranssilla nauhalla, jossa lukee "muinaisjäännös".
Alueella ei havaittu muita röykkiöitä, mutta niitä saattaa olla enemmänkin.

Kamaramäki 6 (Hautapaikat)
Historiallinen; Taustatiedot
Alueelta on vanhastaan tiedetty löytyneen luita sekä siellä sijainneen venäläisten leirikirkon ja hautausmaan (Tuomenvirta 1985, s. 182 ja ss. 193-194). Inventoinnin kenttätöissä kaksi henkilöä lisäksi kertoi alueelta löytyneen luita (Heikki Lehtonen ja Jarkko Piekkari). Em. on läheisen Nummen kylän entinen asukas ja jälkimmäinen Panssariprikaatin komendantti, joka näytti luiden löytöpaikan alueella. Aluetta tutkittiin ja kartoitettiin 25.5-26.10. välisenä aikana. Inventoinnin aikana löydettiin Kansallisarkistosta vuoden 1819 venäläinen kartta, johon on ko. alueelle merkitty kirkko ja hautausmaa. Nykymitoiltaan neliskanttisen hautausmaan koko on kartasta mitattuna noin 160 x 230 metriä ja sen keskelle on merkitty punainen neliö, joka merkinnee kirkkorakennusta.
Ympäristön kuvaus
Kyseessä on Kamaramäen loiva länsi-lounaisrinne, jolla kasvaa uudistuskypsää kuusikkoa ja sen seassa lehtipuita sekä vanhoja arviolta noin sata vuotiaita mäntyjä. Alueella on eriaikaisia sotilaiden tekemiä kaivantoja ja tuliasemia, joista osa on venäläis- tai ruotsalaisaikaisia (Kohde Kamaramäki 1 tuliasemat) ja osa nuorempia 1900 -luvun aikana tehtyjä. Lisäksi alueella on neljä viljelyröykkiötä (Kohde Kamaramäki 5).
Alueen maaperä on alarinteellä (esim. tuliasemien kohdalla) hietaa ja vaikuttaa melko kivettömältä, ylempänä rinteessä maaperä on kivisempää (esim. viljelyröykkiöiden kohdalla).
4.10.2012 Panssariprikaatin komendantti Jarimo Piekkari näytti maastossa paikan, josta noin 10-12 vuotta sitten oli sotilaiden harjoitellessa löytynyt alaleuka ja käsivarren luu. Paikalle oli tuolloin kutsuttu poliisi, jotka olivat Piekkarin muistin mukaan ottaneet luut mukaansa. Luut olivat tulleet esiin kohteen Kamaramäki 1 tuliasema 2 -kaivannon keskivaiheilta, sen sisäreunasta aivan pinnasta kun varusmiehen kenkä oli hieman sorruttanut kaivannon reunaa. Tuliasemien alueella on sittemmin armeijan toimesta noudatettu kaivuukieltoa.
Kohteen tarkka rajaaminen maastossa on mahdotonta ilman tarkempia tutkimuksia. Rajaus on tehty vuoden 1819 kartan mukaan ja se saattaa poiketa alueen todellisesta koosta. Luultavasti todellinen alue on nyt rajattua pienempi.
Ko. alueella on vuoden 1819 venäläisen kartan mukaan ollut hautausmaa ja sen keskellä kirkkorakennus. Kamaramäessä tiedetään myös perimätiedon perusteella olleen leirikirkon ja venäläisten sotilaiden hautausmaan. Kirkko on 1800 -luvun lopulla tietojen mukaan varastettu ja poltettu Katinalan tiilenpolttouuneissa (Tuomenvirta 1985). Myös alueelta tehdyt luulöydöt varmentavat kuvan siitä, että paikalla on tosiaan ollut venäläisten hautausmaa. Vuosien 1875 ja 1899 venäläisissä kartoissa ei alueella ole minkäänlaisia merkintöjä hautausmaasta tai muista rakenteista. Tuomenvirran tallentaman tiedon mukaan Kamaramäen alueelle olisi perimätiedon mukaan haudattu mahdollisesti jo aiemminkin, ehkä 1600 -luvulla. Tiedot vaikuttavat kuitenkin hämäriltä (Tuomenvirta 1985, s. 182).

Isonkivennummi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee mäntyvaltaisessa kasvatusmetsässä moreenikankaalla pienen suon reunassa, noin 30 metriä metsäautotiestä etelään. Aluskasvillisuutena on mm. puolukka, mustikka, heinät ja sammal. Kohteeseen sisältyy kaksi lähekkäistä rakennetta, joista isompi on ojanteen ympäröimä kumpare, halkaisijaltaan noin 14 ja korkeudeltaan noin 0,8 m. Kumpareessa on sammalen alla vahva hiilimaannos. Kumpareen päällä kasvaa kymmenkunta noin 15 m korkeaa mäntyä. Noin viisi metriä kumpareesta länsilounaaseen sijaitsee kivinen tulisija, jota ympäröi U:n muotoinen maavalli. Maavallin ulkomitat ovat 4 x 5 ja korkeus noin 0,5 m. Vallin suuaukko aukeaa miilua kohti. Rakennetta on äskettäin kaiveltu (ihminen tai eläin) ja nokisia palaneita kiviä on noussut aivan maan pintaan.

Keihäsjärvi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee loivassa etelärinteessä vanhassa uudistuskypsässä kuusikossa. Röykkiöalue rajoittuu etelässä sijaitsevan Keihäsjärven tilan maihin, mutta ei näytä jatkuvan sen puolelle.
Kohteessa havaittiin viisi selkeästi erottuvaa sammaloitunutta kiviröykkiötä. Röykkiöistä neljä sijaitsee melko lähellä toisiaan rajatun alueen eteläpäässä. Röykkiöiden mitat ovat seuraavat: R1, leveys vaihtelee metrin - puolentoista välillä, pituus on neljä metriä ja korkeus noin 0,3 metriä. R2 on leveydeltään metrin ja pituudeltaan kaksi metriä, korkeudeltaan 0,4 metriä.R3 on halkaisijaltaan kaksi ja korkeudeltaan 0,5 metriä. Sen reunassa kasvaa iso kuusi. R4 on muodoltaan neliskanttinen, kooltaan 2 x 2 metriä ja korkeudeltaan 0,5 metriä. Viides röykkiö on aivan alueen pohjoisrajalla ja muodoltaan pyöreä. Sen halkaisija on oin kaksi ja korkeus noin 0,5 metriä.

Keihäsjärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohde sijaitsee lounais-koillissuuntaisen harjanteen eteläreunassa loivassa etelärinteessä. Puusto on kuusitaimikkoa, aluskasvillisuutena runsaasti heinää.
Kyseessä on harjanteen kylkeen rakennetun tervahaudan jäännös. Haudan halkaisija on noin 10 metriä, vallien korkeus noin 1,5 metriä. Hauta aukeaa alarinteeseen, jossa on iso laskuaukko kaakon suuntaan. Vallin sisäreunassa on arviolta 60-80 -vuotiaan kuusen laho kanto.

Tyrinselkä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsänhoitaja Timo Talikka on samassa Museovirastolle tekemässään ilmoituksessa kuin kohde Äijälamminmäki ilmoittanut toisenkin röykkiön (Talikan kohde 3.), jota ei tiettävästi ole arkeologisesti tarkastettu. Kohde tuli vuoden 2013 inventoijien tietoon vasta maastotöiden jälkeen.
Kohteen koordinaatit on otettu Talikan ilmoituksen liitteenä olleen karttaotteen perusteella. Talikan kuvauksen ja valokuvan perusteella kyseessä on ihmistekoinen kiviraunio, jonka funktio on tuntematon. Kyseessä on mahdollisesti kiuas.
Röykkiö tulee tarkastaa maastossa sijainnin varmistamiseksi sekä säilyneisyyden ja funktion selvittämisesksi.

Minkiön radan aallopit (Kulkuväylät)
Historiallinen; Museorautatiehen kuuluu kaikkiaan 11 aalloppia eli kivirumpua, joista toistaiseksi vain Saustilasta tarkka sijaintitieto. Aallopit ovat yhtä vanhoja Minkiön rata eli vuodelta 1897.
Saustilan aalloppi sijaitsee Lähdeojaan laskevan Raiskionojan kohdalla.
Saustilan kohde ja muut 10 aalloppia vaativat arkeologisen tarkastuksen maastossa niiden sijaintitietojen ja säilymisasteen selvittämiseksi. Ainakin kahdessa kivirummussa sisällä modernit rumpuratkaisut veden kulun varmistamiseksi.

Rautakosken ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Rautakosken harkkohytti ja vasarapaja ovat sijainneet Keritystä Puneliaan laskevan joen varrella, Myllylammen alapuolella olevassa Rautakoskessa. Salon säteriratsutilan omistaja A. F. Sohlman sai privilegion kahden harkkouunin, kankirautavasaran ja kahden ahjon rakentamiseen Rautakosken rannalle vuonna 1850. Rautakosken hytistä tuli eteläisin järvimalmia sulattanut harkkohytti Suomessa. Tammikussa 1851 ruukki oli toiminnassa. Ruukin käyttämä malmi nostettiin pääosin Kerityn-, Punelian-, Sakara- ja Kaartjärvistä sekä monista alueen soista. 1860-luvulla pääraaka-aineina käytettiin takki- ja romurautaa. Raudan taonta Rautakoskella jatkui vuoteen 1905 saakka. Vuonna 1909 Mustion ruukinpatruuna Linder osti Rautakosken lähinnä ruukille kuuluneen metsän vuoksi.
Vuoden 2014 inventoinnissa ruukin alueelle tehtiin muinaisjäännösalueen rajaus. Maastohavaintojen ja topografian perusteella tehty rajaus vastaa hyvin 1800-luvun kartoille merkittyä ruukkialuetta. Rajauksen ulkopuolella ei havaittu mitään rakenteita eikä vanhan ihmistoiminnan merkkejä.
Ruukkialueen halki on kulkenut vanha tie Vojakkalasta Pilpalaan 1800-luvulta lähtien. Joen varressa, alueen länsireunalla on vanhan padon jäänteet. Patorakennelma on tehty lohkokivistä. Joen eteläpuolella rakennelma ulottuu vain hieman joesta etelään. Joen pohjoispuolella kivirakenne ulottuu joen pohjoispuolella nousevan luontaisen harjanteen itäreunalle ja ulottuu joesta pari kymmentä metriä pohjoiseen, jossa harjanne em. kohoaa. Harjanteella on näkyvissä matala kiveys. joka lienee rakennuksen pohja. Sen pohjoispuolella on harjanteen reunalla maakuoppa, mahdollisesti kellarin jäännös. Siitä itään, harjanteen reunalla on nelisivuinen selkeä kellarikuopan jäänne. Kauempana idässä, tien itäpuolella on jyrkästi jokilaaksoon laskevan törmän äärellä nelisivuinen kiveys (n. 5 x 4 m) - rakennuksen perusta. Joen rannassa, padon ja vanhan tien välillä, on erilaisia kivirakenteita ja matalia maakasoja - varsinainen ruukin paikka. Joen tienoilla, vanhan tien itäpuolella, on alavaa ja hyvin kosteapohjaista metsää. Pohjoisempana jokilaaksosta nousee jyrkkä rinne, jonka päällä on rakenteita. Padon länsipuolella ei kuusivaltaisessa metsässä ole minkäänlaisia jälkiä ihmistoiminnasta padon ja länsipuolisen tien välisellä alueella. Pohjoisempana länsipuolella on alava ja kostea laakso, joka on ollut vanhojen karttojen mukaan patoallasta. Joen eteläpuolella ei ole muita rakenteita kuin pienellä alalla padon jäänteet ja idässä vanhan tien pengertä.

Lopen Vanha kirkko (Hautapaikat)
Historiallinen; Lopen vanha kirkko sijaitsee Loppijärven pohjoisrannan tuntumassa, välittömästi Lopen historiallisen kylänpaikan pohjoispuolella, peltojen ympäröimällä mäellä ja noin kilometrin lounaaseen Lopen uudesta kirkosta ja nykyisen kirkonkylän keskustasta.
Lopen vanha kirkko on rakennettu 1660-luvun lopulla, mutta sen paikalla on ollut jo aikaisemmin kirkko (ensimmäinen kirjallinen maininta 1500-luvulta). Kirkon suojeluspyhimys oli Pyhä Birgitta, kansan suussa Santa Pirjo. Kirkkoa käytettiin vuoteen 1805 asti sekä 1860- ja 1880-luvuilla uuden kirkon palojen jälkeen. Kesäkuukausina kirkko on myös nykyään käytössä.
Kirkonmäki kirkon ympärillä on vanhaa hautausmaata, mutta näkyvinä merkkeinä siitä ovat enää Törne-suvun ja Sakari Pälsin hautamuistomerkit. Myös kirkon lattian alle on haudattu.
Arkeologiset tutkimukset ja kartta-analyysit puuttuvat.

Runkomäentie 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Todennäköinen Mustialan kylän/kartanon vanha riihenpaikka sijaitsee noin 200 m kylänpaikan lounaiskulmasta länsilounaaseen. Pellon ja peltotien pohjoispuolella sijaitsevan avokallion eteläpuolella on rakennuksen kivijalka ja tulisijan raunio.
Säilyneen kivirakenteen koko on noin 10 m (itä-länsi) x 8 m (pohjoinen-etelä). Rakenteen keskellä on suorakulmaisen tulisijan jäännös, jonka koko on noin 2 x 2 m ja korkeus noin 20 cm. Tulisijan reunakivet ovat keskustan kiviä suurempia. Uunin edessä on havaittavissa mahdollinen suuaukko. Rakenteen pohjoispuolella kohoaa noin 2 m korkea avokallio. Rakenteen eteläreunan päälle on kasattu pellolta nostettuja kiviä sekä muualta tuotua kiviainesta ja rakennusten osia. Kyseessä lienee riihi, joka saattaa olla melko vanha, mahdollisesti jopa 1600-luvulta.

Nisula (Hannula) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruumiskalmisto, joka löytyi tienteossa, sijaitsee Ormajärvestä 2 km etelään, Nisulan (kartalla Hannula) tilan päärakennuksesta 80 m itäkoilliseen, valtatielle 12 johtavan tieliittymän penkassa. Löydöt (pronssisolki, pronssispiraalin paloja, helmiä, luuta) olivat noin 80 cm syvyydessä ja noin 120 cm pituisella alueella. Maaperä paikalla on hiekkaa. Paikan päällä tehtyjen havaintojen mukaan ruumiskalmistoa on jäljellä noin 30 metriä länteen löytökohdasta, mahdollisesti enenmmänkin. Vuosien 1983 ja 2005 inventoinneissa ei kuitenkaan tehty uusia havaintoja, mutta keväällä 2005 oli muinaisjäännöksen viereen kaivettu vesijohto.

Vittiäntie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vittiäntiestä noin 30 m itään, luoteeseen viettävässä moreenirinteessä on kaksi kiven ja maansekaista röykkiötä. Röykkiöt sijaitsevat muutama metri voimajohtolinjan käytävästä lounaaseen, kuusimetsässä.
Luoteisempi röykkiö 1 on kooltaan noin 200 x 150 ja korkeudeltaan noin 25 cm. Tästä noin 10 m kaakkoon sijaitsee toinen röykkiö (2). Tämä on kooltaan noin 250 x 150 cm ja korkeudeltaan noin 25 cm. Molemmat röykkiöt koostuvat pääasiassa noin 30 cm ja pienemmistä kivistä ja ovat maansekaisia. Röykkiöt saattavat olla viljelyyn liittyviä raivausröykkiöitä, mutta mm. maansekaisuuden perusteella kyseessä saattavat olla hautaröykkiötkin.

Kankariooni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Moreeniharjanteen lakialueen itäosassa havaittiin 7 kpl raivausröykkiöitä, noin 40 x 15 m alueella. Röykkiön 1 läpimitta on 2 ja korkeus 0,5 m.
Alue on täysi-ikäistä mäntymetsää. Ojia tai muita merkkejä pelloista ei havaittu, joten kyseessä lienevät kaskiröykkiöt. Röykkiöt sijaitsevat noin 20 m sähkölinjan linja-aukon itälaidasta itään.

Rauhala (1000027635) (Maarakenteet)
Historiallinen; Hiilihauta on pyöreä, halkaisijaltaan noin 2 m kuopanne, jonka syvyys on noin 30 cm. Tähän tehdyssä koekuopassa havaittiin vahvasti noensekaista maata.
Lisäksi alueella havaittiin neljä pitkänomaista kuoppaa, pituudeltaan 3,5 - 4 m, leveydeltään 1,3 - 1,5 m ja syvyydeltään 50 - 60 cm. Näihin tehdyissä koekuopissa ei ollut havaittavaa podsolimaannosta. Kyseessä lienevät naurishaudat.
Alue on lounaaseen viettävää moreenirinnettä. Kaikki kohteet sijaitsevat voimajohtolinjan aukossa.

Vellikorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Raivausröykkiöitä ja hiilihauta/hiilimiilu. Maaperä moreenia. Kohteet sijaitsevat sekä sähkölinjan linja-aukossa että sen molemmin puolin kuusimetsässä. Röykkiön 7 läpimitta on 100 ja korkeus 15 cm.

Levonkorpi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Raivausröykkiöitä (viisi) moreenimaastossa. Kohteet sijaitsevat sekä voimajohtolinjan aukossa että sen molemmin puolin kuusimetsässä. Kaksi röykkiöistä on koottu ison maakiven päälle. Röykkiöiden halkaisijat ovat noin koko on noin 1,5 m ja korkeus 10 - 70 cm. Röykkiöt on rajattu kahteen eri alueeseen.

Kurjalankallio 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Lehtomaisessa kuusikossa, mäenkumpareen lakialueella on kaksi lähekkäin sijaitsevaa hautamaista painannetta. Eteläisempi on profiiltaan loiva ja sammaloitunut. Painanteen leveys on 2 ja pituus 4 sekä syvyys 0,5 metriä. Painanteen ympärillä on vallit. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa näkyi sammalen alla normaali maannos, ei hiiltä. Vallin päälle tehdyssä kairauksessa paljastui kaksoismaannos, mutta ei huuhtoutumiskerrosta. Kuoppa on etelä-pohjoissuuntainen. Haudan pohjalla kasvavaan puuhun tehtiin ikäkairaus, joka paljasti sen iän olevan 45 vuotta. Kuopasta noin 15 metriä luoteeseen sijaitsee toinen vastaava painanne, joka on leveydeltään 1,5 ja pituudeltaan 4 sekä syvyydeltään 0,3 metriä. Kuopan ympärillä on vallit. Kuoppa sijaitsee tiestä noin 10 metriä etelään ja se erottuu tielle. Kyseessä lienee kaksi yli satavuotiasta nauriskuopan jäännöstä.

Kontuniemi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kontuniemestä oli jo 1950-luvulla löytynyt kaksi rautaista keihäänkärkeä (KM 17147 ja 17148) Hannulan tilan pellolta Kontuniemen alueelta. Kärjet löytyivät parin vuoden välein, mutta samasta kohdasta. Paikka tarkastettiin vuonna 1966.
Suuri joukko rautakautisia esineitä, mm. rahoja, Hauhon Okerlan Kontuniemen alueelta kerätty metallinilmaisimien avulla syksyllä 2015. Löytöjen määrä, levinneisyys ja löytöalueen topografia osoittavat selvästi, että paikalla on kiinteä muinaisjäännös. Osa syksyn 2015 löydöistä on kerätty melko läheltä vanhaa löytöpaikkaa.
Vuoden 2021 maakaapeloinnin valvonnassa muinaisjäännösalueen läpi kulkevan tien länsipuoliesessa kaapeliojassa havaittiin kuoppaan kaivettuja purku- ja/tai täyttökiviä historialliselta ajalta sekä ajoittamatonta palokerrosta.

Vanha kirkko NNW (Maarakenteet)
Historiallinen; Puutarhuri Arvi Linnevuoren tilalleen Kulmala 1955 rakentaman asuinrakennuksen kohdalla (A) ja Kirkkolan talon kaakkoiskulman kohdalla (B) oli mahdollisen keskiaikaisen(?) kuivan puolustushaudan jäännöksiä. Jäännökset ovat tuhoutuneet näiltä kohdin rakennustyössä, mutta niitä saattaa olla jäljellä edellä mainittujen paikkojen läheisyydessä.
Kyseessä voi olla myös Hurttalan historialliseen kylään liittyvät rakenteet, koska molemmat havaitut täytetyn kaivannon paikat sijaitsevat kylätontin alueella.

Gammelgård 1 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löydetty tulusrauta Gammelgårdin päärakennuksesta noin 700 m itäkaakkoon Ormajärveen laskevan puron itärannalla. Maasto on avoin länteen ja etelään laskeva peltorinne. Sen itäpuolella kulkee Kivismäkeen vievä puukujanne. Maaperä on hietaa.
Vuonna 2004 pintapoimittiin maanomistajan luvalla asuinrakennusten etelä- ja kaakkoispuolisia peltoja. Pelto oli hyvin kuiva ja pölyinen. Muutamia löytöjä kuitenkin tehtiin. Talousrakennuksilla vie silta puron yli. Sen lähistöltä löytyi historiallisen ajan keramiikkaa ja tästä noin 300 m etelään, suurin piirtein tulusraudan oletetulta löytöpaikalta, lisää historiallisen ajan löytöjä, mutta myös rautakautisen saviastian pala. Näillä paikoin on siis sijainnut todennäköisesti Vanhakartanon kylä, mutta mahdollisesti jo myös rautakautista asutusta.

Leppänenän pelto (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Vesunnan kartanon pihapiirin länsipuolella, pellon keskellä olevalla pienialaisella viljelemättömällä kalliokumpareella. Kiven- ja maansekaisen röykkiön laajuus on noin 3,5 x 4 m ja korkeus 0,3 m. Se on selvästi ihmisen tekemä ja koottu todennäköisesti kalliopohjalle. Kivien halkaisijat ovat 10 - 20 cm. Rakenteen reunoilla kiviaines on keskustaa suurempaa ja lienee osittain peräisin pellolta raivatuista kivistä.
Pellon keskellä olevan saarekkeen laajuus on noin 15 x 10 m. Röykkiön päällä kasvaa pihlaja ja pensaikkoa, minkä vuoksi sitä on hankala hahmottaa.
Kohdetta, joka löytyi syksyllä 2015 sähkön maakaapelointiin liittyneen tarkkusinventoinnin yhteydessä, ei voi yhdistää alueelta aiemmin tunnettuihin kiinteisiin muinaisjäännöksiin. Sijainnin ja maansekaisuuden vuoksi kyseessä voi suurella todennäköisyydellä olla rautakautinen hautaröykkiö.

Anttila (83010014) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Hyömäen kylän keskustassa, tien 3062 pohjoisreunaan siirrettynä on kuppikivi, jossa on 15 kuppia. Se oli aikaisemmin tien alle kokonaan peittyneenä, mutta kaivettiin ylös ja siirrettiin nykyiselle paikalleen 21.6.1995. Siirron yhteydessä kiven kyljestä lohkesi kolme palaa. Kivi asetettiin vanhalle hakamaalle pienen täytemaasorakerroksen päälle. Kiveä siirrettiin 10 m sen alkuperäiseltä paikalta.

Sakastinmäki 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Puutarhaopiston vanhasta taimipellosta on löydetty kuusi rautakautiseen asuinpaikkaan tai kalmistoon viittaavaa saviastianpalaa. Paikka sijaitsee Lepaan puutarhaopiston alueen luoteisosassa olevalla Sakastinmäellä, puutarhaopiston taimistossa, noin 100 m luoteeseen kivisakastista ja sen yhteydessä olevasta hautausmaasta, luoteeseen laskevalla peltorinteellä.
Vuoden 2023 inventoinnissa pelto oli heinällä. Pintapoimintaa tai koekuoppia ei tehty, joten uusia havaintoja ei saatu. Paikan luonteen ja laajuuden selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia.

Lepaan puutarhaopisto NW (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lepaan puutarhaoppilaitoksesta 500 m luoteeseen, Lepaanvirran itärannan läheisyydessä, Mäenpään eteläpuolisella peltoaukealla. Paikka on pienen moreenimäen loivasti kaakkoon laskevaa rinnettä, jota reunustavat alavat savimaat. Pellossa erottuvan kumpareen kohdalta on todettu muokkauskerroksen pinnasta vuonna 1997 rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, muun muassa saviastianpaloja ja savitiivistettä. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 2023 inventoinnissa lähemmin. Alue on edelleen peltona.

Jurvala (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Alvettulanjoen ylittävältä Alvettulan vanhalta sillalta noin 700 m länsilounaaseen ja Laurilantieltä alle 20 m pohjoiseen, Laurilantie 78:aan johtavan pihatien ja Kiekarankärjentien välissä, niitä yhdistävän tienpätkän etelälaidalla.
Kivi on aivan maanpinnan tasalla, ja sen päällä on yksi matala kuppi (Ø n. 7 - 8 cm). Toinen epävarma kuppi kiven länsilaidalla maanrajassa on ollut näkyvissä vuonna 2003, kun kivi on ollut paremmin esillä viereen kaivetun vesijohdon rakentamisen jälkeen. Syyskesällä 2015 kiven laidat olivat tyystin maan peittämät, ja kiven pintaa oli näkysissä vain noin 80 x 55 cm alue.

Perttula (1000028643) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kernaalanjärven pohjoispuolella, Kukkokalliontien ja Kernaalantien risteyskohdan länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt runsaasti rautakautista esineistöä metallinilmaisinlöytöinä vuosina 2013 ja 2014 (ks. alakohteet).
Vuonna 2013 paikalta on löytynyt metallinetsinnässä kaarisoljen jalka, ketjunkantaja, punnus ja kaksi pronssivartaan kappaletta (KM 49771:1-5) sekä pronssihela (KM 39772) ja kaularenkaan kappale (KM 39773). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli alle 25 cm.
Vuonna 2014 tunnetulta löytöpaikalta tehtiin lisää löytöjä metallinetsijöiden toimesta. Peltoalueelta löytyi mm. rahoja (Konrad II, 1027-1036 ja Otto Adelheid, 983/991-1000-l.) ja kankiketjun niveliä (KM 40309:1-4) sekä mm. useita solkia, sormuksia, riipuksia, heloja (ks. KM 40310: 1-8, KM 40323: 1-12, KM 40442: 1-6 ja KM 40992: 1-2). Löytötietojen mukaan paikalta tehtiin havaintoja myös sulaneesta pronssista ja palaneesta savesta. Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-20 cm.
Maastotarkastuksessa syksysllä 2017 löytöalueella voitiin todeta kyntämättömästä maasta maaperän olevan tummenpaa ja kivisempää kuin ympäristössä. Kyse on todennäköisesti rautakautisesta polttokalmistosta josta voi olla säilyneenä osia kyntökerroksen alapuolella.
Löytöpaikan välittömässä läheisyydessä sijaitsee Kukkomäen (165010046) kalmisto ja kuppikivi sekä Makasiinimäen (165010047) kalmisto.

Männistönmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Alvettulan kylän keskusalueen ns. Männistönmäen koillisosassa, Tapolan talosta 150 m kaakkoon, maantien itäpuolella sijaitsee kalmistoalue, joka koostuu polttokenttäkalmistosta ja ruumishaudoista. Nykyisin Pälsin kaivauskartalla näkyvä hiekkakuoppa on täytetty ja alue on nurmikkoa sekä muuta pihamaata. Kalmistoa saattaa olla jäljellä entisen hiekkakuopan koillis- ja itäpuolella, nykyisen pellon alla ja pihamaan rajoilla. Hiekkakuopan itäreunalta paljastui tutkimuksissa polttokalmistoa, muualla ruumiskalmistoa.
Syksyllä 1999 vesijohdon kaivutyön yhteydessä löydettiin peltoalueen länsireunasta merkkejä useista ruumishaudoista. Niistä vain yksi voitiin tutkia kokonaan. Löydöt ajoittavat haudan 1100-luvulle.

Savola 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Savoaln tilan mailla sijaitseva kuppikivi on tullut esiin kiviröykkiön alta jo ilmeisesti 1980-luvulla, jolloin se oli tarkoitus räjäyttää. Kivi on pellon laidassa kasvillisuuden seassa ja aivan pääradan eteläpuolella. Sen päällä on sammalta, ja kuppela on kolmisenkymmentä (niiden halkaisijat 5 - 8 cm, syv. 2 - 4 cm). Itse kiven koko on noin 2 x 3 x 2 m.
Maastotarkastus tekemättä.

Kinturi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Temmolan tilalta 800 m itäkaakkoon, suon reunassa, jyrkän mäenrinteen alaosassa. Kyseessä on kivistä koottu raunio, jonka koko on 3 x 3 metriä ja korkeus metrin. Sen keskellä on arkkumainen painanne, jonka pituus on noin 2 m, leveys 80 cm ja syvyys 70 cm. Painanteen seinämät ovat pystysuorat. Rakenne on muodoltaan lähinnä pyöreä. Kyseessä on luultavasti jokin historiallisen ajan rakennelma. Alueelta saapuneen metsänkäyttöilmoituksen vuoksi kohteen sijaintitiedot tarkistettiin maastokäynnillä 26.1.2017. Kohteen todettiin olevan maastossa koskemattomana eikä suunniteltu metsänkäyttö ulottunut kohteelle. Kartassa olevan muinaisjäännösmerkin kohdalla mäen laella ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, merkistä noin 10 metriä etelään aivan rajalinjan länsipuolella on pieni ihmisen tekemä matala kuoppa (halkaisija noin 1 metri)

Myllykylän maalinnoitus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia taistelukaivantoja, jotka sijaitsevat etupäässä metsässä Myllykylässä valtatien 10 molemmin puolin Myllyjoen itä- ja länsipuolella. Osa niistä on varsin syviä ja kallioon louhittuja. Alueen eteläosassa ne rajoittuvat tai jatkuvat asutuksen joukkoon, ja niitä on täytetty roskilla ja rojuilla. Myllykylän maalinnoitukseen kuuluu kolme varustusta,Myllykylä 1-2, Anttila ja Rajamäki, joiden aluerajaukset on tehty lidar-karttojen mukaan.
Myllykylän varustukset kuuluvat puolestaan laajempaan puolustusvarustusketjuun Tammelan alueella. Muita ketjun osia ovat Lamala, Saari ja Porras.

Launosten maalinnoitus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lopen Launosten kylän ympäristössä Kesijärven kaakkoispuolella on neljä venäläisten vuosina 1914-7 rakentamaa maalinnoitusta: Järvioja, Patterinmäki I, Takatie ja Jokisilta.
Linnoitukset kuuluvat kokonaisuuteen, johon Lopen alueella kuuluvat myös Joentaan maalinnoitukset.

Joentaan maalinnoitukset (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lopen Joentaan kylän ympäristössä on kolme venäläisten vuonna 1916 rakentamaa maalinnoitusta: Joentaka 3, Äijänmäki ja Eskolanharju. Linnoitukseen kuuluu myös pohjoisempana sijaitseva Patterimäen linnoitus/tykkiasema.
Linnoitukset kuuluvat kokonaisuuteen, johon Lopen alueella kuuluvat myös Launosten maalinnoitukset.

Arvola (1000030516) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee 6,1 kilometriä Hattulan Pyhän Ristin kirkolta länsilounaaseen, Lehijärven lounaisrannalla, Eskolantien itäpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 28.7.2016 metallinetsinnässä rautakautisia löytöesineitä (KM 41216:1-28, ks. alakohteet).
Löytäjien antamien tietojen mukaan peltoalueella on kaksi kivikkoista kumparetta. Kumpareilta löytyneiden esineiden löytösyvyys oli 15-25 cm, peltoalueelta 5-15 cm. Pellon pinnalla oli nähtävissä saviastian kappaleita, kvartsia ja piikiveä.
Löytöpaikalta noin 300 metriä kaakkoon sijaitsee rautakautinen asuinpaikka Mäkelän pelto (1000016581).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kiurula (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinpaljastinlöytöjä metsäsaarekkeesta. Viikinkiaikaisen M-tyypin keihäänkärjen (KM 41282:1) löytöpaikka sijaitsi kumpareisen havumetsän itäreunassa olevan suuren kiven vieressä, lähellä pellon länsireunaa. Pelto ulottuu Kiurulan talon ympärillä ja ulottuu itään Vanajaveden Lepaanvirran rantaan asti.
Löytöpaikalta on 50 metriä nykyiseen Vanajaveden rantaan. Kumpareisessa metsässä on siirtolohkareita ja isojen kivien rykelmiä. Maaperä on multaa ja hienoa hietaa 10 -15 cm:n syvyyteen asti, joka oli löytösyvyys. Löytöalueen ympäristön metsässä kasvaa enimmäkseen kuusta ja jonkin verran koivuja. Alue vaikuttaa kasketulta, mikä voisi selittää eteläosan matalat kuopanteet esimerkiksi naurishaudoiksi.
Tarkastus- ja paikannuskäynnin avulla paikan muinaisjäännöksen laatu eikä laajuus selvinnyt. Löytöalue ja sen ympäristö ovat maastoltaan ja sijainniltaan mielenkiintoisia. Ilman tarkempia arkeologisia tutkimuksia ei voida määrittää mihin muinaisjäännökseen paikalta löytynyt rautakautinen keihäänkärki viittaa. Kyseessä voi olla kalmisto, mutta sitä ei voitu todeta, koska paikalla ei kaivettu eikä metallinilmaisimen signaalipaikkoja tarkastettu yhtä alueen eteläosassa ollutta lukuun ottamatta.
Koekaivauksilla voitaisiin selvittää tarkemmin muinaisjäännöksen laajuus ja myös historiallisen ajan maankäyttö.

Vällä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vällän tilakeskuksen kaakkoispuolella olevassa vanhassa koivua kasvavassa hakamaassa on kaksi isoa kiven - ja maansekaista röykkiötä. Toinen on muodoltaan pyöreä ja sen läpimitta on noin 3 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiö on kasattu 20-30 cm halkaisjoiltaan olevista kivistä, se on sammaloitunut ja tarkastushetkellä risujen peitossa (hakkuutähteitä). Toinen kiven- ja maansekainen röykkiö sijaitsee edellämainitusta noin 10 metrin päässä. Se on muodoltaan soikea, 10 m x 6 m x 0,5 metriä. Se on sammaloitunut ja sen päällä kasvaa pihlajaa. Tämän röykkiön pohjoispuolella vieressä on pienempi, halkaisijaltaan noin 1 m oleva röykkiö. Hakamaalla on myös neljäs röykkiö, joka on kuitenkin epävarma. Se sijaitsee eteläisimmän tilarakennuksen päädyssä päädyn suuntaisesti kumpumaisena rakenteena.
Kohde havaittiin tarkastettaessa keväällä 2017 ilmoitettuja viikinkiajalle ajoittuvia metallinetsinlöytöjä, joita oli tullut Vällän tilan eteläpuolisilta pelloilta (ks. alakohteet; KM 41802). tarkastushetkellä havainto-olosuhteet olivat hyvät, pellot olivat joko juuri kylvettyinä tai viilloksella. Esineiden löytöpaikoilta pelloilla ei ollut merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Vällän itäpuolella oleva pieni peltosaareke osoittautui hyvin kiviseksi.
Sen itäpuolisesta metsämaastosta ei ollut rakenteita lukuunottamatta kahden peltotien välisessä kuusimetsässä olevaa (pelto-)kiviröykkiötä sekä siitä itään olevaa kahta (pelto-)kiviröykkiötä sekä massiivinen kiviaitaa. Kontekstinsä puolesta em. rakenteet ajoittuvat historialliseen aikaan.
Vällän tilan ja havaittujen hautaröykkiöiden eteläpuoliselta metsäsaarekkeella ei ollut selviä rakenteita. Maasto on paikoin kivistä ja vaikeakulkuista mutta muuttuu saarekkeen päässä vanhaksi metsittyneeksi pelloksi. Saarekkeen itäreunalla kulkee massiivinen kiviaita/-penger, joka alkaa Vällän tilan kohdalta. Saarekkeen läpi sekä Vällän tilan länsipuolelta kulkee maakaasulinja, jonka kohdilta on yksi metallinetsin löydöistä.
Vällän tilan länsipuolella Pakarinpellossa oleva peltosaareke osoittautui erittäin kiviseksi ja vaikeakulkuiseksi maastoksi, jossa ei näkynyt mitään rakenteita.

Pietilä (1000030850) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee varttuneessa kuusimetsässä vanhalla hakamaalla Loppijärveen laskevassa rinteessä sijaitsevan tasanteen reunassa. Aivan kohteen eteläpuolella rinne laskeutuu jyrkähkösti alas. Tasanne on ollut rautakaudella veden rannalla. Kalmistosta ei ole selviä maanpäällisiä merkkejä, maasto on suhteellisen tasaista joskin alueella näkyy isohkoja sammaloituneita maakiviä. Noin 15 metriä kalmistosta pohjoiseen sijaitsee iso siirtolohkare. Alue on ollut vanhaa Pietilän tilan karjalaidunta aina 60-luvulle asti, sen jälkeen se on ollut metsätalousmaata.
Kohteesta löytyi vuonna 2017 metallinpaljastinetsinnässä rautakautisia esineitä, mm. miekka, jonka esimerkillisti toiminut löytöjä jätti paikoilleen. Museoviraston koekaivausryhmä avattiin miekan kohdalle 2 m2 laajuisen koekaivausalueen, josta paljastui polttohautauksiin liittyvä kiveys. Kiveyksen tutkittu osuus peitti ainakin yhden polttohaudan, johon kuului vainajan luiden lisäksi miekka, veitsi ja veitsentuppi, luukampa, ripustuslaite ja saviastia. Hautaus ajoittuu esineiden ja radiohiiliajoitusten (Ua-67439: 1019±28 BP, Ua67440: 1011±28 BP) perusteella 900-luvun loppuun tai 1000-luvun alkuun. Koekaivausalueelta löytyi lisäksi kirveen terä, joka saattaa liittyä toiseen samanaikaiseen hautaukseen.

Heikkilä 1 ja 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Heikkilä 1 polttokenttäkalmisto ja Heikkilä 2 (1000031093) löytöalue on yhdistetty kiinteäksi muinaisjäännökseksi Heikkilä 1 ja 2. Kohde sijaitsee Kalailanlahden ja Kenkijärven välillä olevalla peltoalueella, Kalailantien ja Nihtiläntien risteyksen pohjoispuolella. Heikkilä 1 alueelta Nihtiläntien läheisyydestä on löytynyt 6.8.2016 metallinetsinnässä kulkunen, punnus, rusettiaiheinen vyönhela sekä tulusrauta (KM 41275:1-4, ks. alakohteet). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-15 cm. Myöhemmin on saatu kokoelmiin samana päivänä löytyneet hopearaha (piispa Bernold, Utrecht 1046 - 54 jaa.) ja kaksieläiminen pyöreä kupurasolki (KM 41359: 1 - 2, ks. alakohteet) sekä erikoinen viikinkiajan ketjunkannatin, ristiretkiajan korvalusikka ja levymäisen linturiipuksen katkelma (KM 41653: 1 - 3).
Tarkastuksessa 26.10.2020 Heikkilä 1 alueelta havaittiin tummaa maannosta ja palanutta savea sekä mahdollinen matala latomus. Alueella on useampia lohkareita, joista yhden juurella on kiveystä. Maakaapelilinjalle tehdyssä koekuopituksessa 16.–17.11.2020 saatiin useasta koekuopasta löytöinä rautakautista keramiikkaa, palanutta luuta ja palanutta savea.
Heikkilä 2 alueelta heti edellisistä länteen on löytynyt 6.8.2017 metallinetsinnässä kaksiosainen, ristiretkiajan tyylisellä kasviornamentiikalla koristeltu saranallinen metalliesine (KM 41276). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-15 cm. Alakohteissa myöhäisrautakautisia metallinetsintälöytöjä vuodelta 2023 ja 2024 (ILM30303 ja ILM31452-5). Kohde vaatii lisäselvitystä, läntistä 2017 ja 2023-24 löytöaluetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kutinen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Äimäjärven itäpuolella, laajan peltoalueen reunassa, noin 50 metriä Äimäjärven rannasta, etelään suuntautuvalla, hieman maastosta kohoavalla harjanteella. Paikalta on löytynyt 8.10.2016 metallinetsinnässä hopearaha, valmunuppinen hevosenkenkäsolki, pronssiriipus, kaksi punnusta ja korunappi (KM 41331:1-6, ks. alakohteet). Niiden löytösyvyys peltomullassa vaihteli 1-25 cm välillä. Löytöalueelle on löytäjien saamien tietojen mukaan mahdollisesti haudattu kaivinkoneella paikalla ollut maatalousrakennus, puimala tms. Löytäjien havaintojen mukaan pelto oli paikoin kivistä ja tummaksi värjäytynyttä.
Samalta paikalta tehtiin lisää metallinilmaisinlöytöjä 1.5.2017: pyöreä kupurasolki ja kupurasoljen katkelma, spiraalipäinen ketjunkantaja, sulanutta pronssia ja kuonaa (KM 41330:1-5). Metallinilmaisinlöytöjen löytösyvyydet savisessa peltomullassa vaihteli 10-30 cm välillä. Löytäjä on tehnyt peltoalueelta myös 1600-1700-lukujen rahalöytöjä, joista ei ole tarkempia tietoja.
Pelto on todennäköisesti historiallisella ajalla raivattua metsää ja maanpinta on pitkän kyntöajan vuoksi tasoittunut.
Kohteella alkukesällä 2017 tehdyssä tarkastuksessa löytöalue pintapoimittiin ja tarkastettiin, uusia pintahavaintoja muinaisjäännöksestä ei tehty. Pellossa ei esiintynyt muusta peltomullasta poikkeavia maaperän värejä eikä maalajeja.
Vuonna 2018 tarkastettiin tasavarsisoljen (KM43484) löytöpaikka Kankaistentien eteläpuolelta. Heinä oli ajettu niityltä mutta maata ei oltu kynnetty ja havaintomahdollisuudet olivat huonot/kohtalaiset. Löytöpaikalta ja tai ympäristöstä ei ollut havaittavissa mitään erityistä muinaisjäännökseen viittaavaa. Löytöpaikan eteläpuolisessa metsäsaarekkeessa on betonoitu maakellari. Soljen mukana toimitettu kvartsi on todennäköisesti peräisin maantieltä.

Mervi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kaksi kupurasoljen katkelmaa, löytyneet metallinetsimellä keväällä 2017 hietamulta pellosta noin 10 cm syvyydeltä. Paikalla ei näkynyt mitään erikoista, kartassa ko. kohdalla pieni kumpumainen peltosaareke, johon on kivien lisäksi kasattu tiiltä. Saarekkeessa kasvavan pihlajan juurelta löytyi mustasta maasta muutama pala palanutta savea ja rautakautisen saviastian pala.

Puhka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vuonna 2017 tehtyjä metallinetsinlöytöjä, raha ja riipus. Löytöalueen keskellä kiviröykkiö. savi/multa pellolta havaintona myös tummaa maata ja keramiikanpala. Paikasta noin 200 metriä pohjoiseen ojan toiselta puolelta löytyi vuonna 2016 rautakautisia esineitä.
Tarkastus 2017: Em. esineiden löytöpaikalla pienen kallion päälle rakennettu röykkiö, pohjoissivulla isompia kiviä mutta etelälaidalla pienempiä. Pelto ympärilä oli kyntämätön, mutta pinnassa ei näkynyt mitään erityistä.
Em kohteesta itään (tien toisella puolella) noin 200 metriä on kaksi suurempaa peltosaareketta, joille on niin ikään kasattu isoja kiviä. Niiden alla ja väleissä näkyi pienempää (vanhempaa kiveystä). Pellolla näidenkään saarekkeiden ympäristössä ei näkynyt mitään erityistä. Näiden saarekekiden kaakkoispuolella on kivikkoinen laidunalue, jossa on lato. Saarekkella on myöhemmän maankäytön aiheutamia jälkiä erityisesti em. ladon ympäristössä, ja saarekken reunoilla, jonne on kerätty pellolta kiviä (isojakin) ikään kuin aidaksi. Saarekkeella kasvaa joitakin isoja puita mutta laiduntamisen vuoksi maanpinta on hyvin esillä, jolloin alueella on hahmotettavissa useita (5-6) kiven.- ja maansekaisia kumpuja, joista joidenkin keskellä on iso silmäkivi. Pohjoisimmasta, noin 2,5 metriä ja 045 metriä korkeaan muodoltaan pyöreän kumpuun tehdystä kairauksesta tuli esiin mustaa nokimaata ja pieni keramiikan pala. Laidunalue näyttää kalmistolta ja siihen liittyvä asuinpaikka lienee samalla mäellä kuin Puhkan tilakeskus nykyään.
Pelto joen toisella puolen oli tarkastuksen yhteydessä kynnetty, mutta sen reunoilta ei havaittu mitään erityistä.
Vuonna 2017 saatuja metallinilmaisinlöytöjä (KM 42506, KM 42522) merkitty myös alakohteiksi.

Tenhola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vuonna 2017 tuli eräästä tenholan kartanon länsipuolella olevasta kummusta metallinetsimeen signaali. Signaalia kaivettaessa löytyi rautakautista keramiikkaa noin 20 cm syvyydeltä sekä iso kivi, jonka alle signaali johti. Havaintoa ei kaivettu esille.
Alueella suoritetussa tarkastuksessa todettiin, että Tenholan kartanon länsipuolella olevalla laajalla, osittain yhä käytössä olevalla laidunalueella on havaittavissa kymmeniä maan- ja kivensekaisia kumpuja, Vanajaveden ympäristölle tyypillisiä "kääppiä", joista yhdestä tuli esille em. keramikan pala ja etsinsingnaali. Kumpujen seassa on myös kuoppia, todennäköisesti vanhoja kellarinpaikkoja, mkä on myös tyypillinen piirre kanta-hämäläisille kalmistoille.
Kyseessä on rautakaudelle periytyvä röykkiö-kumpukalmisto johon myöhempi asutus ja maankäyttö on jättänyt merkkejä.
Laidunalueen länsipuolella on rannassa Vanajavedenalueelle tyypillinen kivinen alue joka aikoinaan ennen vedenpinnan laskua on voinut toimia suojaisena satamana.

Lahlaja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinlöytöjä, peltomaasta noin 10 cm syvyydestä 17.9.2017. Maa löytöpaikan ympärillä muuta peltomaata tummempaa.
Löytöalue sijaitsee pellolla noin 200 metriä Lyömäen kalmistosta kaakkoon ja noin 250 metriä Simolan uhrikivestä itään. Alueen itäpuolella on korkea vanha rantatörmä.
Tarkastus 2017: Maa löytöpaikoilla oli kynnöksellä ja havaintomahdollisuudet hyvät. Maa alueella on hienoa hiesua, josta löydettyjen esineiden länsipuolelta erottui noin 10 m leveä ja 25 metriä pitkä alue, jossa peltomaa oli kivisempää (soramaata) ja väriltään hieman vaaleampaa. Värieroa korostaa se, että laikun itäpuolella maa on tummempaa. Ikäänkuin kynnettäessä olisi auran kärki puhkaissut/hipaissut kyntökerroksen alaista soramaata ja nostanut soraa ylös. Etsinelöydöt ovat tulleet melko linjassa kyntöjäljen ja tämän "soralinssin" suhteen. Löydöt viittaavat kätköön tai hautaan, johon taas viittaa maan tummuus alueelta, josta löydöt on tehty. Peltomaa muuten on löydöiltään "puhdasta", löytöinä muutama pala tiiltä, punasaviastian reunapala ja pieni pala fajanssia.
Alueesta koilliseen peltotörmän reunassa on iso kivipanos, joka viittaa kohteen pohjoispuoella kulkevaan salaojaan.

Niemelä (1000031623) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Korkean mäen kaakkoisreunalla kallion päällä halkaisijaltaan noin 8 metriä oleva matala röykkiö, 1-2 kivikertaa, kasattu isoista kivistä joiden välit täytetty pienemmillä. Ollut metsämaalla joka avohakattu ja uudistettu 2015, tuolloin röykkiön keskelle on syntynyt kaksi laikutuskuoppaa.
Röykkiö sijaitsee korkealla, näkyvällä paikalla Loppijärven rannalla, ollut aiemmin lähempänä rantaviivaa. Lähistöllä kaksi kivikaudelle ajoitettua asuinpaikkaa, Torkinmäki ja Saukonnokka

Suontaka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Suontaan muinaisjäännösalue käsittää Luolajanportin, Kavituntöytyn löytöalueet sekä Kärämäen ja Vesitorninmäen muinaisjäännösalueet sekä vm. lähistöltä tehdyt esinelöytöpaikat. Kyseessä on laaja, lähinnä pellosta muodostuva alue, josta on tehty noin 40 rautakaudelle ajoittuvaa esinelöytöä metallinetsimellä 2010-luvulla. Löydöt indikoivat Suontaan kartanon alueella vahvasta rautakautisesta asutuskeskittymästä, joista maanalla on hyvin todennäköisesti vielä säilyneenä kiinteitä rakenteita.

Kartanontie 4 (Taide)
Historiallinen; Kartanotien eteläpuolella, heti tienlaidasta nousee korkeahko kallionyppylä, jonka laella eteläpäässä on kiveen uurrettu nimikirjaimet M.G (?) sekä vuosiluku XXIV VIII 1869. Kirjoitus on jäänyt sammaleen peittoon josta ilmoittaja sen oli paljastanut ( Kirjoitus on ollut ilmoittajan tiedossa jo vuosikymmeniä aiemmin).Kirjoitus on kooltaan suuri, kokonaiskorkeus noin 40 cm ja leveys 50 cm.
Kallio on heinän/sammaleen peitossa ja sen laella kasvaa joitain pieniä pihlajia kirjoituksen vieressä. Ilmoittaja oli poistanut kirjainten päältä sammaleet siten että kirjaimet ja vuosiluku ovat näkyvissä. Siten ei ole varmuutta, onko kallion päällä muita kirjoituksia, todennäköisesti ei. Kallion itäsivulla tienreunassa on kallioon hakattu rautainen kiinnityslenkki jonka yhteys nimikirjaimiin on epävarma.

Miemala (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Miemala on on entisen Vanajan pitäjän kylä, joka sijaitsee laakealla Vanajaveteen työntyvällä nimekkeellä, noin 5 kilometriä Hämeenlinnan keskustasta eteläkaakkoon. Alueelta tuneetaan useita rautakautisia muinaisjäännöksiä (Juppala 1-5), kaksi muinaislinnaa sekä lukuisia rautakautisia irtolöytöjä. Ensimmäinen kirjallinen maininta Miemalan kylästä on vuodelta 1383, ympäristön löydöt huomioiden kylä on syntynyt jo rautakaudella. Keskiajan lopulla kylässä on ollut 7 taloa, 1600- ja 1700 -luvuilla 8, jotka karttojen perusteella ovat sijainneet nykyisen kylän paikalla. 1780-luvulla suoritetun isojaon jälkeen kylätontille jäivät vanhoista kantatiloista Juppala ja Tiirikkala.
Osa autioituneesta kylätontista on nykyisin rakentamaton ja vuonna 2018 suoritettujen koekaivausten perusteella maapinnan alla on runsaasti merkkejä vanhasta asutuksesta, jota on säilyneinä myös asuttujen tilakeskusten alla. Kylätontilla sijaitsee myös nykyisin tarkemmin paikantamaton Juppala 1 uhrikivi.

Lehtomäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rehevässä kuusimetsässä kulkevan kallioharjanteen länsipäässä kahdessa eri kohdassa on neljä sammaloitunutta naurishautaa, joiden koot ovat 3 x 1,5 x 05 metriä. Ympäristön ja rakenteiden raunassa kasvavien puiden perusteella haudat ovat yli 100 vuotiaita.
Läntiseen ryhmään kuuluu kolme hautaa, jotka sijaitseevat maastossa loivasti kohoavan harjanteen reunassa, näistä noin 100 metriä länteen kohoavan kallionyppylän laella on neljäs, yksittäinen kuoppa.
Alueella/ympäristössä suoritettiin maastotarkastus ilmoituksen johdosta, että siellä sijaitsisi mahdollisia 1 ms. puolustusvarustuksia. Sellaisia ei harjanteella havaittu.

Metsäkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Läyliäisten Metsäkylä (Heikkilä) on mainittu asutuksen yleisluettelossa 1543. Isojakokartalla v. 1782 (Metzenkylä hemmans åker) on ojan eli purolaakson pohjoispuolisen peltoaukean koillisreunalle merkitty kaksi taloa ja niiden tonttimaat. Talojen ja pellon välissä on tie. Talot paikantuvat nykykartalle melko hyvin. Nykyinen metsätien linja ei kohdalla aivan noudata v. 1782 kartalle merkittyä tietä. Nykyinen tie on koverrettu rinteeseen, sitä leikkaamalla. Vanha tie on mitä ilmeisimmin kulkenut rinteen juurella, nykyisen pellon reunalla.
Tonttimaat on merkitty tien itäpuolelle. Siellä on kuitenkin jyrkkä ja melko korkea rinne. Tien kohdalla ja alarinteessä pellon reunamilla ei ole mitään merkkejä vanhasta talosta tai asutuksesta - pellolta raivattua kivikkoa kylläkin. Tonttimaan ja talojen on täytynyt sijaita rinteen päällä, mäen tasaisella laella. Lakitasanne on n. 15-25 m leveä, loivasti laskien että kaveten etelään. Mäen korkeampi pohjoispää nousee eteläosan lakitasanteesta jyrkähkösti.
Vuoden 1842 kartalle paikalle ei ole merkitty taloja lainkaan. Senaatinkartalla v. 1872 paikalla ei ole taloja. Kummassakin em. kartassa tonttien vierestä kulkeva tie on merkitty samoin kuin 1782 kartalla. Talot ja on siis hylätty ja tonttimaa autioitunut ennen 1840-lukua.

Järventaustan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lopen kylän Järventaustan ulkomaiden Isojakokartalla v.1799 paikalle on merkitty torppa. Siinä torppa sijaitsee 405 svenska alnar eli noin 240 metriä Lopen ja Läyliäisten kylien rajalta etelään. Paikalla on nyt peltolohkojen välissä metsäsaareke, jonka eteläpuolelle nykyiseen peltoon torppa paikantuu. Peltosaarekkeessa ei ole mitään merkkejä vanhasta talosta. Saarekkeen keskellä on betonisen ja siitä erillisen pienen kiviperustan jäännökset. Ne ovat v. 1957 peruskartalle merkityn ulkorakennuksen kohdalla, eivätkä liity vanhaan torppaan.
Metsäsaarekkeen eteläpää on kivikkoista maastoa ja siellä on kaksi isohkoa siirtolohkaretta. On ilmeistä, että torppa on sijainnut saarekkeen eteläpuolen pellossa. Vuoden 2017 inventoinnin aikana pelto oli nyt viljalla eikä sitä päästy tarkastelemaan. Pellon reunassa, metsäsaarekkeen päässä ei havaittu mitään taloon viittaavaa.

Läyliäisten kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1782 isojakokartalle on Läyliäisten kylätontille merkitty 9 taloa (noin 150 x 100 m laajuiselle alueelle). Asutuksen yleisluettelossa 1540 luvulla kylässä on 9 taloa, joista yksi, Metsäkylä Heikkilä, sijaitsee "takamailla".
Kylätontti (Soltinmäki) on edelleen tiivis, yhtenäinen ja se on säilynyt luonteeltaan vanhan kaltaisena - kuusi kiinteistöä joilla rakennuksia. Nykyinen karttakuva on samanlainen kuin v. 1957 kartalla. Rakennusten välissä on rakentamatonta pihamaata, muutamissa kohdin varsin laajastikin yhtenäisenä alueena. Silmänvaraisesti tarkasteltuna pihat vaikuttavat suurimmaksi osaksi olevan varsin kevyesti muokattuja - osin kyllä pihatiet ja -väylät ehkä syvällekin perustettuja.
On siis hyvinkin mahdollista, että talojen ja pihateiden lomassa on voinut säilyä kerrostumia vanhasta asutuksesta ja ehkä vanhimmastakin asutusvaiheesta. Muinaisjäännökseksi voisi katsoa kylätontin alueella rakentamattomat pihamaiden osat.

Halkivahannummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kaksi hiilimiilun pohjaa. luoteisempi on halkaisijaltaan n. 10 m ja koillisempi 12 m. Sen pohjoispuolella on kolme kuoppaa vierekkäin, kooltaan 2,5 x 1,5 m, melko syviä n. 0,7 m. Kuopat liittynevät paikalla harjoitettuun hiilenpolttoon. Hiilimiilujen iästä ei ole tietoa.

Lenninsuo NE (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on isohko ja matala hiilimiilun pohja, sen halkaisija on n. 13 m.

Lenninsuo N1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on melko lähekkäin kolme hiilimiilun pohjaa.

Lenninsuo N2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on hiilimiilun pohja. Se on melko korkea ja hyvin selkeästi maastossa erottuva. Sitä kiertää syvähkö oja. Halkaisija n. 13 m.

Suolasilta RÅ (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nimetty rajamerkki v. 1799 kartalla. Kyseessä on ainoa säilynyt vanha ja v. 1782 kartalla nimetty rajamerkki Läyliäisten ja Maakylän yleiskaava-alueella. Rajamerkki on ojan eteläreunalla ja ojan puolelta "kolhiintunut".
Se on isojaon standardin mukainen, noin metri kertaa metri kiveys jonka keskellä pystykivi. Rajakivi on edelleen voimassa olevan rajan taitekohdassa. Isojakokartalla rajamerkin itäkupeesta on merkitty meneväksi tie ja kohdalla olisi puron (nyt ojan) ylittävä silta. Maasto ympäristössä on aikojen kuluessa niin paljon eri tavoin käsiteltyä, että mitään maan päälle näkyviä merkkejä ei vanhasta tiestä ja sillasta ole näkyvissä.

Terri (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Teväntöjärven koillispuolella kohoavan mäen länteen viettävällä rinteellä on kaskiröykkiöalue noin 250 metriä x 250 metriä kokoisella alueella. Alue on noin 50-vuotiasta kuusimetsää jossa on suoritettu arvioilta 5 vuotta aikaisemmin harvennus. Maanpinta oli osin hakkuujätöksen peitossa, mutta muutoin näkyvyys alueella oli käynnin yhteydessä hyvä.
Röykkiöitä on metsämaastossa yli 30 pääosin 110 metrin ja 125 metrin korkeuskäyrän välisellä alueella. Osa röykkiöistä on isoja, osa pieniä ja muutama on kasattu maakiven päälle. Röykkiötä on kolmionmuotoisella alueella siten että niiden sijainnissa on havaittavissa kolme keskittymää. Röykkiöiden lisäksi 110 metrin korkeuskäyrän muodostaman tasanteen alareunassa on rinnakkain kaksi naurishautaa (3 x 1x0,5 m) ja iso, rinteeseen kaivettu kellarin jäänne (3 x 5 x 2 m). (ne on merkitty alakohteiksi).
Kartassa röykkiöalueen eteläpuolelle on merkitty sana muinaisjäännös ja neljä muinaisjäännösmerkkiä nähtävästi kartoittajan toimesta. Pohjoisimman merkin kohdalla on havaittavissa 6 x 6 x 1 metriä kokoinen maakumpu, josta näkyy isohkoja kiviä. Kyse voi olla talon perustasta. Sen pohjoispuolella noin 15 -20 metriä on kuusi kaskiröykkiö Kumpu oli paksun saniaiskasvuston peitossa. Em. merkistä koilliseen tien laidassa olevan muinaisjäännösmerkin kohdalla on iso, halkaisijaltaan 4 metriä oleva kiven ja maansekainen viljelys/kaskiröykkiö (?). Kaksi muuta muinaisjäännösmerkkiä sijaitsevat asuttujen talojen muokatuilla pihoilla, eikä niillä kohdilla olut havaittavissa mitään erityistä. Etelään viettävällä rinteellä metsässä on kuitenkin muuallakin nähtävissä siellä täällä kaskiröykkiöitä.

Turistonsuo W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vanhan, jo osittain kuivatetun Turistonsuon länsireunalla kohoavan mäen etelärinteessä sijaitsee vanhassa kuusimetsässä yli 50 kaskiröykkiötä. Mäki on ollut aikoinaan saari.
Röykkiöistä tuli ilmoitus keväällä 2017 metallinetsinharrastajien toimesta, etsinlöytöinä alueelta oli tullut vain rautaveitsen terä.
Keväällä 2017 suoritetussa tarkastuksessa todettiin, että alueella oli metsäkone kaatamassa puustoa tulevalta tieuralta. Kesällä 2018 tarkastuksessa alueelle oli rakennettu metsäautotie, jonka alle on todennäköisesti jäänyt muutama röykkiö.
Sammaloituneet röykkiöt sijaitsevat täysi-ikäisessä kuusimetsässä. Osa röykkiöistä on rakennettu maakiven ympärille, Osa röykkiöistä on massiivisia, osa pienempiä, joukossa on muutama neliömäinen röykkiö. Röykkiöt muodostavat hienon kokonaisuuden. Kellarikuoppia tai naurishautoja alueella ei ole, ei myöskään merkkejä rakennuksista.
Topografisesti alue liittyy Salon eli Riihisalon kartanon alueeseen ja on todennäköisesti kartanon kaskialue.

Lammi Tupala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Lammin kirkolta 3 kilometriä itään, Ronnintien etelä- ja Puharinpellontien pohjoispuolella olevan harjanteen länsipuolisella laella.
Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä 21.5.2016 kaksi miekan säilän katkelmaa (KM 41173:1-2) sekä kokonainen miekka, joka jätettiin paikalleen. Miekka sijaitsi paksujen puunjuurien alla, melko lähellä maan pintaa. Löytäjien antamien tietojen mukaan miekan löytöpaikan päällä oli ollut kaksi laakakiveä.
Kohde tarkastettiin Museoviraston koekaivausryhmän toimesta 25.5.2016. Maastotarkastukseen osallistuivat myös löytäjät. Tarkastuksen yhteydessä maasta nostettiin pieni rautainen veitsi (KM 41174), joka oli havaittu aikaisemmin tehtyjen etsintöjen yhteydessä. Koekaivausryhmä jatkoi tutkimuksia löytöpaikalla 27.5.2016. Kokonaisen miekan löytöpaikalla tehty koekuoppa osoitti, että miekka on anastettu. Löydöt viittaavat hautapaikkaan.

Syrjälä (1000034400) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee mäntymetsässä Sälilammentien varrella, sen lounaispuolella. Kalmiston eteläpuolella on metsää ja pohjoispuolella on peltoalue. Paikalta on pohjoispuolella olevalle Hiidenjoelle noin 400 m ja eteläpuolella oleville kahdelle lammelle 350 - 400 m. Maaperä paikalla on hiekkamoreenia.
Joulukuussa 2018 paikalta on löytynyt metallinetsinnässä partakirves, veitsi ja myöhäisrautakautinen vyönhela sekä alakohteiksi merkityt kuolaimet ja miniatyyrikirves. Löytöpaikka on metsää. Löytäjät ilmoittivat havainneensa tummunutta maata ja harvan kiveyksen maan alla.
Vuonna 2019 toteutetussa arkeologisessa inventoinnissa (Mikroliitti Oy) löytöalue tulkittiin rautakautiseksi polttokenttäkalmistoksi. Alue rajattiin vuoden 2018 metallinilmaisinlöytöjen sekä vuoden 2019 inventoinnissa todettujen havaintojen ja metallinilmaisinsignaalien sekä topografian perusteella. Rajatun rautakautisen kalmiston alue - lukuun ottamatta sen läheisyydessä olevia pieniä hiekanottokuoppia - vaikuttaa ehyeltä ja hyvin säilyneeltä.
Inventoinnin yhteydessä, 28.8.2019, havaittiin että alueella oli kaivettu ainakin 3 - 4 pientä kuoppaa kesän 2019 aikana - mitä ilmeisimmin metallinilmaisinharrastajien tekemiä.

Perämäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2019 löytynyt viikinkiajan tasavarsisolki ja rautakautinen hopeasormus. Löytyneet noin 15 cm syvyydestä. Lisää löytöjä ilmoitettu marras- ja joulukuussa 2022 (Ilppari ILM25230, ILM25319).
Alueen runsas löytöaineiston viittaa polttokenttäkalmistoon, jonka laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Seppälä (1000034405) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt nauhapunoskuviolla koristeltu kupariseoksinen veitsenkahva ja muita myöhäisrautakautisia löytöjä (ILM25229 ja 13841).
Alueen löytöaineiston viittaa polttokenttäkalmistoon, jonka laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Ventolan pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Ventolan historiallisen kylänpaikan eteläpuoliselta pellolta on metallinetsinnässä löytynyt viikinkiaikaiselta vaikuttava palmettihela, todennäköinen palmettihelan katkelma, pala rautakaudentyypin keramiikkaa ja kankiketjun nivel (ks. alakohteet; KM 42126, KM 42528). Lisää löytöjä ilmoitettu syksyllä 2022 etelämpää samalta pellolta (Ilppari ILM23633, myöh. vielä ILM25026).
Vuoden 2023 inventoinnissa peltoalue oli sängellä eikä uusia havaintoja tehty. Rautakautiseen asuinpaikkaan tai hautaukseen viittaavien löytöjen perusteella tehty aluerajaus on arvio. Löytökeskittymästä etelään sijaitseva yksittäinen löytö jää alakohteeksi, muinaisjäännösrajauksen ulkopuolelle. Kyntökerroksen alapuolisten kulttuurikerrosten ja rakenteiden säilyneisyyden asteen ja kohteen luonteen tarkempi määrittäminen ja rajaaminen vaatii kohdennetun tutkimuksen, esim. peltokerrosten koneellisen poiston.

Risumäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Risumäen päällä on kalliolle tehty pyöreähkö kivilatomus, joka on kooltaan noin 160 cm x 200 cm, korkeus 40 cm. Latomus on tehty noin 10- 40 cm koisista lohkokivistä, kivikerroksia on näkyvillä 1-4. Latomus on osin sammaloitunut.
Latomuksesta noin 45 m pohjoiseen on kiinteistön rajaa merkitseviä kivisiä rajamerkkejä. Rajamerkkien kohdalla kulkee edelleen voimassa oleva kiinteistöjen raja, kiinteistöraja on nähtävissä myös vuoden 1954 peruskartalla. Vanhojen karttojen perusteella kyseisessä kohdassa ei ole ollut esim. kylän tai pitäjän rajaa, eivätkä rajamerkit siten ole muinaisjäännöksiä.
Latomuksen kohdalla ei ole nykyistä kiinteistörajaa, eikä sellaista ole myöskään vuoden, peruskartalla, vuoden 1842 pitäjänkartalla tai vuosien 1763–1788 konseptikartalla.
Vuoden 1954 peruskartassa Risumäen päälle on merkitty kolmiomittauspiste, nykykartoille sitä ei ole enää merkitty.
Inventoinnissa rakenteen merkitystä tai ajoitusta ei saatu selville. Se voi liittyä kolmiomittauspisteeseen.

Ali-Halila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt nokisesta ja palaneen kiven sekaisesta maasta hieman väännetty G-tyypin keihäänkärki ja pronssihela (ks. alakohde; diar. KM 41984) sekä lähekkäin D-tyypin kupurasolki ja pronssiriipus (ks. alakohde).

Kylmänojanlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Muutoin kivisellä alueella on pienialainen kohta vähäkivistä hiekkamoreenia. Paikalla on säännöllisen pyöreä, halkaisijaltaan noin 2 m kuopanne, syvyydeltään noin 20 cm. Tämän keskelle tehdyssä koekuopassa todettiin noin 25 cm paksuinen noensekainen hiekkakerros, jossa oli lisäksi pieniä 1 – 2 cm:n kokoisia hiilenhippuja. Kohde vaikuttaa ehjältä ja hyvin säilyneeltä.
Havaintojen ja rakenteen perusteella kyseessä on hiilihauta. Tästä noin 2 m itään kulkee etelä-pohjois-suuntainen polku. Alue on pääasiassa kuusimetsää, jossa myös joitakin koivuja

Yösija (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisinharrastaja on löytänyt paikalta rautakautisen tapparan. Tiedot löytöpaikasta saatiin Museoviraston ilmoitus- ja palautepalvelun kautta (ILM13144).
Kohde tarkastettu 27.4.2020. Tammelan Pyhäjärven länsirannan tuntumassa halkaisijaltaan n. 15 m röykkiö kasattu siirtolohkareen kylkeen, sen koillispuolelle. Röykkiö on hyväkuntoinen, kivet sammalkerroksen peitossa. Ympäristö hoidettua kuusivaltaista vanhaa metsää, lähistöllä kaksi kesämökkiä. Röykkiö n. 65 m päässä Pyhäjärven nykyisestä rantaviivasta.

Vahvainnokka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinpaljastinharrastaja on raportoinut kohteesta Museoviraston ilmoitus- ja palautepalvelun kautta (ILM12971) ja lähettänyt uusista havainnoista tiedot sähköpostitse Kanta-Hämeen alueelliseen vastuumuseoon 23.11.2023.
Alueella sijaitsee mahdollisesti noin 10 rautakautista, matalahkoa hautaröykkiötä. Kohde sijaitsee kivikkoisen mäen etelärinteellä n. 130 m Tammelan Pyhäjärven länsirannasta. Alue on avohakattu n. 20 vuotta sitten, ja paikalla kasvaa nyt nuorta kuusitaimikkoa. Koneellinen puunkorjuu on voinut vaurioittaa kohteen mahdollisia arkeologisia jäänteitä. Kohteen tarkempi laajuus ja röykkiöiden laatu voidaan selvittää alueen tarkemmassa inventoinnissa.

Vähä-Hiiden kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhan talotontin paikannus v. 1758 kartalta Vähähiidentien länsipuolelle. Kuninkaankartalle v. 1796 - 1804 kylätontti on merkitty kuitenkin tien itä-koillispuolelle, mutta v. 1842 pitäjänkartalla talo on samassa paikassa kuin 1753 kartalla eli tien länsipuolella, samoin 1885 senaatinkartalla. Vuoden 1910 maanmittaustoimituskartalla talo on edelleen samalla paikalla tien länsipuolella. V. 1962 kartalla kohta on tyhjä ja päärakennus on tien itäpuolella. Vanha tonttimaa ja talonpaikka on siis täysin autioitunut 1910-1960 välillä.
Paikka oli 2019 osin pihamaata sekä osin pihan ja tien välistä pusikkoa. Paikalla on näkyvissä vanhan rakennuksen pohjan jänteitä. Paikka vaikuttaa olevan melko ehjä arkeologisesta näkökulmasta.

Hiiden torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1808 kartalta pellon reunamille paikantuu Iso-Hiiden torppa. Kuninkaankartalla 1796-1804 paikalle ei ole merkitty mitään (tulkinnanvaraisesti) mutta sinne menee vähäinen tie Hiiden kartanolta. Paikalle on merkitty torppa v. 1842 pitäjänkartalle. Vuoden 1885 senaatinkartalla paikalla on asumaton rakennus. 1915 ja 1917 kartoilla paikalle on merkitty taasen asuinrakennus – tosin tulkinnanvaraisesti (kyseessä voinee olla asumaton rakennus). Torppa on ilmeisesti sijannut paikalla vielä tuolloin. 1962 kartalla paikka on tyhjä.
Vuonna 2019 kohteella on jäänteitä rakennuksen perustasta ja siinä uunin raunio, jossa erottuu kappaleita vanhasta tiilestä. Paikalla on myös kuoppia, mahdollinen kellarikuoppa. Muutoin asumisen jäljet ovat hävinneet.

Eskola Vanha tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanhan Hämeenlinna Helsinki tien hylätty osuus, maantie 13842 (Rastilantie) ja 13839 (Siankärsäntien) risteyksen lounaispuolella. Vanha, Hämeenlinnasta Janakkalaan kulkenut tie, joka on merkitty mm. kuninkaankartastoon, on tällä kohdin oikaistu 1700 luvun (ja olettavasti sitä paljon vanhemmalta) linjaukselta v. 1938. Kohdalla on ollut myös risteys josta on erkaantunut tie itään. Hylätty tie osin pellossa (erottuu kohoumana), tilustienä ja pellon ja metsän reunassa. Kohdalla on myös ollut puron ylittävä silta, joka on hävitetty mutta kivirakenteita on siitä vielä jäljellä. Vanha tie on kulkenut Hämeenlinnasta Janakkalan kirkolle ja siitä etelään Lopen kautta Vihtiin. Itään haaraantunut tie on kulkenut Turenkiin, josta Hausjärven kautta etelään Hyvinkäälle ja edelleen Helsinkiin. Itäosassa tielinjaus erottuu kohoumana pellossa, mutta tierakenteiden säilyneisyyttä kyntökerroksen alapuolella ei ole selvitetty. Tielinjaus näkyy selkeästi 1930-luvun lopun ilmakuvissa.

Hakoinen 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Hakoisten muinaismuistoalueella, 2.1 km Janakkalan kirkolta etelään, n. 7 m itä-länsi -suuntaisesta tilustiestä etelään, pienen metsikköisen kumpareen itäreunalla. Kivi on n. 115 x 80 cm kokoinen, sen laakealla ja tasaisella pinnalla on neljä selkeää, halkaisijaltaan 7 cm pyöreäpohjaista tyypillistä kuppia. Lisäksi kivessä kaksi epävarmempaa kupin aihiota. Kiven pinta oli löydettäessä kauttaaltaan paksun sammalkerroksen peitossa.

Huikaja (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kvartsilouhos sijaitsee Humppilan keskustasta noin 2,8 km etelään, kallioisella metsäalueella, jonka halkaisee itä-länsisuunnassa sorapäällysteinen Selkätie. Tiestä noin 30 m etelään ja Seppälän peltoalueen reunasta noin 290 m länteen, on pienehkö kalliokohouma, jonka eteläreuna on jyrkänteinen. Jyrkänteen eteläreunalla on noin 2 x 3 x 3 m laaja luolamainen syvänne ja sen edustalla pitkänomainen, noin 4 x 2 m laaja ja noin metrin syvyinen railomainen kaivanto.
Harmaa liuskeinen kallioseinämä on louhoksen kohdalla noin 5 m korkea ja luolan takaseinämässä ja kallion yläreunassa erottuu noin metrin levyinen, lähes pystysuora kvartsisuoni, jonka joukossa on paikoin maasälpää. Paikoin seinämissä ja erityisesti luolan katossa erottuu noen mustaamaa pintaa. Luolan edustan maaperässä on monin paikoin kvartsia ja muuta louhittua kiviaineista.
Louhos liittyy todennäköisesti Someron Åvikin lasiruukin 1700-1800-luvuilla tekemään raaka-aineenhankintaan.

Wiksbergin kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Wiksbergin kartanon historia periytyy 1539 maakirjoihin, jossa mainitaan sen kantatilan Haudankorven kylän Jaakkolan ratsutila. 1780 se siirtyi Jokioisten kartanon omistaja E.G von Willebrandtille, jonka rakennus- ja laajennustöiden jälkeen se sai nimen Wiksberg. 1850-luvulla se siirtyi Forssan puuvillatehtaan perustaja A.W Wahrenille, joka aloitti 1800-luvun alussa rakennetun päärakennuksen ja puutarhan ja puiston muutostyöt. Päärakennus paloi vuonna 1978. Lukuisista talousrakennuksista on jäljellä vanha meijerirakennus. Kartanoalueen maisematyylinen puisto on nykyisin umpeenkasvanut.

Kenkivuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kenkivuoren korkeimmalla kohdalla luoteispäädyssä kalliopohjalla ja sitä ympäröi kalliopaljastuma, kooltaan noin 12 x 15 metriä. Kenkivuoren lakialue on hakattu, rinteellä kasvaa kuusta ja sekametsää. Ympäristössä kasvaa myös katajaa ja koivua.
Rajamerkki on muodoltaan pyöreähkö ja sen halkaisija on noin 2,5 m. Se on koottu yhden ison maakiven ympärille (maakiven koko noin 1,2 m x 1,0 m x 0,7 m). Maakiveä vasten nojaa pystysuora kivipaasi (viisarikivi), jonka korkeus on noin 80 cm. Loput maakiveen nojaavista kivistä ovat pienempiä, mutta kuitenkin suurehkoja ja teräväsärmäisiä.
Rakenteen ympärillä on kolme muuta isoa kiveä, jotka ovat mahdollisesti peräisin samasta
rakenteesta. Rakenne ei ole siististi ladottu, vaan koostuu kasaan nostetuista lohkareista.
Perimätiedon mukaan rajamerkki on keskiaikainen.

Utterinvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Utterinvuoren laella, lakialueen itäreunassa. Alueella on runsaasti 0,5–2 m kokoisia lohkareita. Näkyvissä ei ole kalliopaljastumia. Lakialue on tasainen, halkaisijaltaan se on noin 25–30 metriä. Ympäröivä metsätyyppi on kuusimetsää.
Rajamerkki on suhteellisen pyöreä muodoltaan. Kolmen suuren maakiven muodostaman alueen sisään on ladottu kolmeen kerrokseen kiviä. Ylimmässä kerroksessa on selvästi havaittavissa neljä pystyyn asetettua kiveä. Keskellä oleva korkein viisarikivi nousee noin 40 cm rakenteen yläpuolelle. Viisarikivessä on hakkaus, joka näyttää numerolta 48. Rakenteen pituus on itä-länsisuunnassa 360 cm ja pohjois-eteläsuunnassa 320 cm. Korkeus on 110 cm maan pinnasta.
Perimätiedon mukaan Utterinvuoren rajapyykissä yhtyvät Alhaisten ja Heikkilän rusthollin
rajat, samalla Lounaan ja Sotjalan neljänneskunnan raja vuodelta 1431.

Rukkoila (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rukkoilan kylässä Hassistenmäen luoteispuolella. Rukkoilantiestä etelään erkanee nimetön tie, joka johtaa Iso-Roine-järven rannassa oleviin taloihin. Kiuas sijaitsee tien itäpuolisella piha-alueella, mainittujen teiden risteyksestä 32,5 metriä etelään. Multava maa ja kasvillisuus peittää suurimman osan kohteesta.
Kiuas on muodoltaan pyöreä ja hieman nyrkkiä suuremmista kivistä muodostuva. Sen korkeus on 60 cm maan pinnasta ja leveys pääilmansuunnissa 4 m. Röykkiön päällä on neljä isompaa, halkaisijaltaan alle 1 m kokoista kiveä, jotka vaikuttavat myöhemmin siihen tuoduilta.
Kiukaan päällä on koivunkanto, jonka halkaisija on noin 50 cm. Lisäksi kiukaan päällä kasvaa nuorta pihlajaa, terttuseljaa ja ruohoa. Kiukaan vieressä tien laidassa on sähkötolppa ja -kaappi. Molemmin puolin sähkötolppaa on havaittavissa kiviä linjassa tien suuntaisesti, todennäköisesti kyseessä on rakennuksen kivijalka. Kartassa vuodelta 1762 paikalle on merkitty ulkorakennus, mahdollisesti riihi.

Vuolteen silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sillanjäänteet sijaitsevat Tourunmäen luoteispuolella, Iso-Roineen ja Hauhonselän välissä virtaavan Vuolteen kaakkois- ja luoteisrannalla. Nykyisin käytössä oleva maantiesilta sijaitsee noin 50 metriä kohteesta lounaaseen.
Sillanrauniot muodostuvat kahdesta osasta, yksi kummallakin rannalla. Sillanjäänteet on rakennettu päällekkäin kasatuista, noin 1-1,5 m pituisista, siististi ladotuista lohkareista. Kivet ovat karkeasti lohkottuja ja paikoitellen niissä on näkyvissä porausjälkiä. Osa ylemmistä lohkareista on romahtanut kohteen vierelle. Molemmilla rannoilla kasvaa lehtimetsää. Sillanjäänteiden päällä kasvaa iäkkäitä koivuja.
Luoteispuoleinen sillanosa sijaitsee talon pihapiirissä. Joen kaakkoispuolella, sillan jäänteen päällä, on yleinen taukopaikka. Tätä varten paikalle on asetettu poikittainen kookas kivi penkiksi.

Lahtarinmäki 1 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Lahtarinmäen laen itäosassa, Tuhkaimenlahden järvestä noin 60 m länteen ja pellonreunasta noin 40 m etelään. Ympäristössä kasvaa kuusimetsää. Aluskasvillisuutta on vähän, mutta paikoitellen sammalpeite on paksua.
Inventoinnissa havaitut viisi röykkiötä sijaitsevat lähellä toisiaan, noin 2400 m2 sisällä. Röykkiöt ovat muodoltaan ja rakenteeltaan vaihtelevia. Useimmiten röykkiöt ovat soikeita tai pyöreähköjä, halkaisijaltaan noin 1,2–2,5 m ja korkeudeltaan noin 40 cm. Röykkiöissä ei näytä olevan silmäkiviä, kehäkiviä tai muuta ulkopuolelta erottuvaa rakennetta Röykkiöt ovat sammaleen ja kasvillisuuden peittämiä (erityisesti röykkiö R1), joten niitä on vaikeaa erottaa maastosta. Röykkiöt R3 ja R5 muistuttavat ulkomuotonsa perusteella kaskiraunioita, mutta röykkiöiden R1, R2 ja R4 tarkoitusta on vaikeampi tulkita. Nämä kolme voivat olla esihistoriallisia röykkiöitä, mutta varmempi tulkinta edellyttää tarkempaa tutkimusta kohteella.
Lahtarinmäellä on perimätiedon mukaan ollut toimintaa Hauhon vuoden 1918 taisteluissa, ja röykkiöistä noin 20 metriä etelään sijaitseva kohde Lahtarinmäki 2 voi liittyä näihin tapahtumiin.

Lahtarinmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahtarinmäen laen itäosassa, järvestä noin 60 m länteen ja pellonreunasta noin 40 m etelään. Kyseessä on noin metrin leveä pitkänomainen (L-muotoinen) ja vallimainen kivirakenne, joka on rakennettu isoista kivistä. Rakenne on ladottu mäen juurelle, josta on täysi näkymä järvelle. Ympäristössä kasvaa kuusimetsää ja aluskasvillisuutta on vähän, mutta paikoitellen sammalpeite on paksu.
Alue on perimätiedon ja historiallisen lähdeaineiston (Suomen vapaussota vuonna 1918:6 (asemapiirros) mukaan liittynyt Hauhon 1918 taisteluihin, ja kohteen kivirakenteiden uskotaan olevan mahdollisia puolustusvarustuksia. Mäen länsiosassa todettiin inventoinnin yhteydessä kaksi muutaman metrin levyistä ja noin 1–2 metrin syvyistä kaivantokuoppaa sekä isoista kivistä koneellisesti ladottu kivikasa. Näitä ei dokumentoitu, mutta erityisesti kuopat ovat saattaneet liittyä kohteen historiallisiin tapahtumiin. Lahtarinmäki 2 -kivirakenne on luonteeltaan poikkeava noin 20 metrin päässä etelään sijaitseviin Lahtarinmäki 1 -röykkiöihin verrattuna.

Vuorennokka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2020 löytynyt putkikirves (KM 45381: 1) 35 cm syvyydestä hiekkamaasta. Maassa havaittiin myös palanutta luuta sekä hiiltä ja nokea. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16856.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä aluerajattu.

Myllypelto (1000039490) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin Hattulanselän koillispuolella pellolla olevassa metsäisessä matalahkossa peltosaarekkeessa. Saarekkeella on muutamia isohkoja kiviä sekä kallioesiintymä sen lounaiskulmassa. Saarekkeella kasvaa pihlajaa ja muuta lehtipuustoa sekä kataja.
Metallinetsinlöytöinä tuli syksyllä 2019 peltosaarekkeesta esille tappikoristeinen tasavarsisolki, pala koverankuperaan rannerengasta, iso kolikko sekä jonkin kahvan nuppi.
Noin 250 metriä etelään tien toiselta puolen löytyi pellolta ketjunjakaja.
Maastotarkastuksessa kesällä 2020 todettiin saarekkeen keskeltä tummaa nokimaata sekä saarekkeen koillislaidalta matala röykkiö, jonka halkaisija on noin 3,5 metriä. Röykkiön päällä kasvaa vanha pihlaja. Röykkiön länsipuolelta heti sen ulkopuolelta löytyi metallinetsimellä rannerenkaan pää, kairauksessa maa oli tummaa ja hiilipitoista. Metallinetsinnän kuopat olivat vielä näkyvissä ja yhden kaivuumaasta löytyi pieni pala palanutta luuta. Yhden kuopan reunalle oli jätetty pätkä (modernia) metallivannetta.
Saareke on ollut aikoinaan kaksiosainen, maanomistajan mukaan sen halki on kulkenut vielä 1950-luvulla sarka, joka on nykyisin metsittynyt saarekkeen luoteispään mukana. Perimätiedon mukaan saarekkeesta olisi löytynyt 1900-luvun alussa hopealöytö, johon nimi Hopeavuori liittyy.

Ketunkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ketunkivi on vanha rajakivi Hausjärvi-Hikiä-Selänoja-Karhi-kylien rajalla. Se on suuri siirtolohkare aivan harjun reunalla.
Rajapiste on merkitty 1705 Karhin kartalle ja nimetty siinä Ketunkiveksi ("Kätunkivi"), samoin 1820 Hausjärven kylän isojakokartalle ja v. 1786 Hikiän isojakokartalle. Kiven päällä on kaiverrus, vuosiluku 1789 ja vanhojen kylien rajoja osoittava "linnunjalkakaiverrus". Jäkäläpeitteen takia kyseistä kaiverrusta ei nähty vuoden 2020 inventoinnissa. Kiven päällä erottui toisessa kohdin kaiverrus KT 1916. Kivessä on myös ontto metallipultti, mahdollisesti vanha kiintopiste.

Rötöranta S (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on Hausjärven ja Hikiän kylien rajan taitekohdassa oleva rajamerkki, ilmeisesti vanha kylärajamerkki. Se on merkitty Hausjärven isojakokarttaan v. 1830. Se sijaitsee pellon ja peltotien välisellä kaistaleella, Rötörannan tilan rajalla.
Rajamerkissä on reunuskivet, joiden keskellä on pystykivi. Sammaloituneiden reunuskivien päälle on kasattu pienempiä kiviä, jotka ovat ilmeisesti pellosta raivattuja.

Pohjarinne (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2020 hiekkakuopan läheisyydessä sijaitsevalta metsärinteeltä ja läheiseltä pellolta löytynyt myöhäisrautakautisia esineitä, kuten epätavallisella kuvioinnilla koristeltu pyöreä kupurasolki. Myös muita rautakautiseen kalmistoon viittaavia havaintoja. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä aluerajattu. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17608, 17610, 17633, 17635.

Klerckerin puisto (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Klerckerin puistossa on Puolan vuoden 1863 kapinan laukaisemiin venäläisten linnoitustöihin liittyvä tykinpaikka suojavalleineen. Puistossa erottuvat rakenteet noudattelevat pitkälti karttaa linnoituslaitteista vuodelta 1879 ”Karta över de inom Tavastehus stads Sairio mark belägna och at ryska artilleriet upplätna krutkällare med omgifningar” (Kansallisarkisto).
Puiston sorapintaisen parkkipaikan reunoilla on nurmialue, jossa erottuu kaksi maavallia. Näistä selkeämpi Harjukatuun rajautuva pohjois-eteläsuuntainen haara on noin 30 m pitkä ja itä-lansisuuntainen noin 20 m. Tylpässä kulmassa toisensa kohtaavien vallien yhtymäkohdassa on luontainen kalliopaljastuma, jonka reunalta on usean metrin pudotus kohti noin 100 m lounaaseen olevaa Vanajaveden rantaa. Noin 0,5-2 m korkeat vallitukset ovat päältä noin 2-2,5 m ja juurestaan noin 6-7 m leveät. Maan- ja kivensekaisten vallien päällä kasvaa muutamia puita ja nurmea lukuun ottamatta itäisemmän vallin jyrkkää ja paljasta etelälaitaa. Tykkipatteri on ollut vallien yhtymäkohdassa pyörehköllä tasaisella 13 x 5 m alueella. Ampumasuunta on eteleälounaaseen kohti Vanajaveden reittiä. Tykinpaikan ja läntisen vallin välissä pistää esiin kolme rautaista I-palkkia noin 50 cm korkeudelle. Näiden, 80-90 cm päässä toisistaan olevien palkkien käyttötarkoitus ei ole selvä, mutta I-palkkeja käytettiin 1800-luvun lopun venäläisessä sotilasrakentamisessa.

Tuomola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pellosta on huhtikuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä spiraalipäinen ketjunkannatin myöhäisrautakaudelta. Löytösyvyys 15 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18374.
Lisäksi peltomaasta on laajahkolta alueelta huomattava määrä lähinnä historialliseen aikaan ajoittuvia metallinetsinlöytöjä (ILM 18376, 18377, 18379, 18381, 18455, 18457-59) vuodelta 2021 sekä rautakauden lopun ja historiallisen ajan löytöjä vuodelta 2022 (25683-4).
Kouvalan kylästä on keskiajalta tietoja kahdesta talosta, 1540-luvulla kolmesta. 1700-luvun kartoilla kylällä oli kolme taloa, joiden perusteella kylätontti on viimeistään 1600-luvun loppupuolella sijainnut nykyisen Anttilan (kartalla Tuomola) tilan pihapiirissä noin 150 metriä löytöpaikan koordinaateista kaakkoon. Myöhäisrautakautisten ja historialliseen aikaan ajoittuvien ilmoituslöytöjen levintä osuu pellolle, joka 1700-luvun kartoilla on alueen vanhinta ja parasta peltomaata. Vuoden 2008 inventoinnissa tai 2021 kaapelityön valvonnassa ei todettu merkkejä kylätontista tai kiinteistä rakenteista Anttilan pihapiirissä tai Härkätien varressa.
Tilakeskuksen kohdalle jääneen Kouvalan kylätontin 1600-1700-luvun vaiheen reuna-alueen irtolöytöjen lisäksi Tuomolan pelolla voi olla säilyneenä runsaasta löytölevinnästä päätellen myös kiinteänä muinaisjäännöksenä pidettäviä kyntökerroksen alapuolisia kulttuurikerroksia kylätontin varhaisemmista vaiheista sekä myöhäisrautakaudelta. Kiinteän muinaisjäännöksen aluerajauksen ja säilyneisyyden varmentaminen edellyttää lisätutkimuksia.

Soukinharju (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Loppijärven eteläosan itäpuolisen Soukinharjun keskivaiheilla olevalla tasanteella, harjun laella kulkevan ajouran tai polun kohdalla ja länsipuolella. Maaperä on kivikkoista moreenia. Paikalta avautuu näkymä länteen Loppijärvelle, itäpuolella maisemoitu maa-aineksen ottoalue. Ajourasta hiukan länteen tuli 2020 metallinetsinlöytönä ilmoitus todennäköisesti viikinkiaikaan ajoittuvasta keihäästä ja tummasta maasta sekä viitteitä muista esineistä. Tarkastuksessa 2021 kohde rajattiin metallinetsinharrastajien avustuksella.

Päivärinne 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallietsinnässä on keväällä 2021 löytynyt myöhäisrautakautisen levymäisen rannerenkaan katkelma. Löytösyvyys 4 cm hiekkamaassa. Löytöpaikalla oli metsätyökoneen jälkiä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18154, alakohteeksi merkitty taivutettu veitsi ILM18169.
Tarkastus- ja paikannuskäynnin avulla muinaisjäännöksen laadusta tai laajuudesta ei saatu tarkkaa kuvaa. Löytöpaikalla on kohtuullisen kivinen hiekkapohjainen tasanne, joka sijaitsee näyttävän louhikkoisen kalliomuodostelman edustalla. Veitsen löytöpaikka on lähempänä kalliota. Löytöaineisto viittaa kalmistoon, mutta sen varmistaminen ja laajuuden tarkka määritteleminen edellyttää koekaivausluonteisia tutkimuksia.

Skytte 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pellolla Lounaantien varrella, Skytten muinaisjäännösalueen länsipuolella, rautakautisesta kuppikivestä noin 70 m länsilounaaseen.
Kaapelilinjauksen alustava inventointiraportti 2021: Paikalta löydettiin kupariseosta olevien esineiden katkelmia, leikattua pronssipeltiä, osittain sulanutta pronssia ja palanutta savea. Löydöt ovat kaapelilinjalta. Löydöt tulivat noin 20 m matkalta, mutta yhdessä kohtaa on selvä keskittymä muutaman neliömetrin alalla. Maaperä muokkauskerroksen alapuolella on hiekka.
Esiintymän laajuutta kaapelilinjasta sivuun ei selvitetty. Maanäytekairauksessa ja koekuopituksessa ei todettu merkkejä varsinaisesta kulttuurikerroksesta eikä myöskään rakenteista, mutta sellaisia saattaa silti olla säilynyt pienialaisina jäänöksinä. Kaapeliojan valvonnassa 2021 ei havaitttu kulttuurikerrosta.

Katajamäki itäpuoli (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pellolla Kyttäläntien varrella Katajamäestä itään, Skytten muinaisjäännösalueen pohjoispuolella, siitä noin 400 m päässä.
Kaapelilinjauksen alustava inventointiraportti 2021: Kupariseosta olevat esineiden katkelmat, leikattu pronssipelti, sulaneet pronssikappaleet ja palanut savi (mahdollisesti rakennusten tai rakenteiden savitiivistettä) ovat tyypillisiä löytöjä rautakautisilla tai varhaishistoriallisilla asuinpaikoilla. Löydöt ovat kaapelilinjalta. Esiintymän laajuutta kaapelilinjasta sivuun ei selvitetty.
Löydöt tulivat noin 25 m matkalta, lisäksi on yksi erillinen löytö edellisistä hieman kauempaa. Löytökeskittymän kohdalla on matala mutta selvästi havaittava tasanne. Maaperä muokkauskerroksen alapuolella on savea tai hiesua. Maanäytekairauksessa ja koekuopituksessa ei todettu merkkejä varsinaisesta kulttuurikerroksesta eikä myöskään rakenteista, mutta sellaisia saattaa silti olla säilynyt pienialaisina jäännöksinä. Kaapeliojan valvonnassa 2021 ei havaitttu kulttuurikerrosta.

Kultavuori 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jaakkolan tilan pohjoispuolisella pellolla, kuivatetun Kalliojärven eteläpuolisella rantaterassilla, reilut 100 tilan päärakennuksesta pohjoiseen ja vajaat 50 m entisen järven kuivatusojasta etelään.
Pellolta tuli kansalaisilmoitus kvartslöydöistä 2020. Kvartseja havaittiin noin 30 x 30 m alueella. Kohde tarkastettiin syksyllä 2021, jolloin ilmoitetusta löytöalueesta noin 20 metriä luoteeseen havaittiin epäämäisten kvartsien ohella muutamia kvartsi-iskoksia. Pelto oli tuolloin kyntämötön. Kohde tulkittiin satunnaisessa käytössä olleeksi pyyntikulttuurin leiri- tai asuinpaikaksi, jolla on hyödynnetty alueella runsaasti luontaisena esiintyvää kvartsia. Kohteen laajuuden ja luonteen varmentaminen vaatii lisätutkimuksia.

Helvetinsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Liesjärven Kyynäränharjun eteläpuolella, Helvetinsuon ja Savilahdenkallioiden välissä. Välittömästi haudan pohjoispuolella kulkee retkeilyreitin polku. Alue on hiekkamoreenipohjaista kuusivaltaista kangasmetsää. Tervahaudan halkaisija noin 1,5 metriä leveiden selvästi erottuvien vallien ulkoreunasta mitattuna on noin 8 metriä, hauvan syvyys on reilu metri. Kaakkoon on metrin levyinen rännikaivanto, joka päättyy metrin vallin ulkopuolelle. Tervahauta on muodoltaan suppilomainen ja siinä kasvaa nuoria kuusia ja haudassa on tuulenkaatoja.

Hyypiönmaja 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Liesjärven länsipäässä järven halki juoksevan Kyynäränharjun pohjoisessa tyvessä, harjun länsipuolella, Hyypiönmaja -nimisen Metsähallituksen kämpän itäpuolella, majasta 160 m itään. Alue on hiekkapohjaista kuusikkoa. Tervahauta on halkaisijaltaan noin 12 metriä matalien vallien ulkoreunasta mitattuna, Hauta on matala ja laakea, syvyys vain puolisen metriä. Rännikaivantoa ei voinut hahmottaa. Välittömästi haudan kaakkoispuolella sijaitsee noin 12 metriä leveä ja noin metrin syvyinen kuoppa, joka on ilmeisesti vanha hiekkakuoppa, joka on mainittu Hyypiönmajan kohdekuvauksessa.
Tervahauta sijaitsee Hyypiönmaja-nimisen kivikautisen asuinpaikan aluerajauksen sisällä ja tervahaudalle ei sen vuoksi tehty aluerajausta. Hauta on havaittu jo asuinpaikan löytymisen aikaan vuonna 2006.

Karhunpesänummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty tervahauta sijaitsee Liesjärven kansallispuistossa noin 2 km Liesjärvestä pohjoiseen, Kaksvetinen-nimisen lammen eteläpuolella olevalla Karhunpesänummella ja kohde käytiin dokumentoimassa vuoden 2021 inventoinnissa. Tervahauta on suppamainen ja siinä on selvät noin 1–2 metriä leveät vallit. Vallien ulkoreunasta mitattuna haudan leveys on 7–8 metriä, syvyys on noin metri. Haudasta lähtee lyhyt, metrin pituinen, rännikaivanto vieressä kulkevan polun suuntaan kaakkoon. Alue on mäntyä ja kuusta kasvavaa hiekkamoreenipohjaista kangasmaastoa.

Korkeakallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakaudelle ajoittuvia esineitä. Ilppari ILM17886, 17887, 17888.
Vaatii lisäselvitystä. Tarkastus- ja paikannuskäynnin avulla muinaisjäännöksen laajuudesta ei saatu tarkkaa kuvaa. Kohteen suuntaa antava aluerajaus perustuu alueen topografiaan, ks. seurantatiedot.

Hakalan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hakalan torppa on sijainnut Hiidenjoen länsipuolella ja nykyisen Harvialantien (tienro 290) pohjoispuolella. Torppa on ollut paikalla 1700-luvun lopun sekä vuosien 1842 ja 1884 karttojen perusteella, joskin myös vuoden 1772 peltokartalla olevien pelto- ja metsäkuvioiden perusteella paikalla on voinut olla torppa/talo. Paikka on nimellä Hakalan torppa vuoden 1842 pitäjänkartalla. Vuoden 1925 pitäjänkartalla tai 1960-luvun perustekartalla paikalle ei ole enää merkitty rakennusta, mutta peltokuviot vielä erottuvat. Nykyisin alueella on istutettua metsää.
Paikalla on noin 4 m kokoinen ja 50-60 cm korkea sammalpeitteinen kivikumpu, joka on mitä ilmeisimmin laonnut liesi. Sammaleen alta erottuneet kivet olivat halkaisijaltaan alle 35 cm kokoisia ja osa niistä vaikuttaa rapautuneilta. Lieden jäännökseksi tulkitun kummun ympäriltä ei erotu rakennuksen perustusta. Kohteen muinaisjäännösrajaus perustuu lieden jäännökseen ja vanhoilta kartoilta tehtyyn torpan paikannukseen.

Ylinen Viipurintie, Siltala (Kulkuväylät)
Historiallinen; Alakiventie noudattaa vanhaa Ylisen Viipurintien linjaa. Vanha tielinja jatkuu Alakiventien käytössä olevan osuuden jälkeen luoteeseen ja on nähtävissä maastossa, jossa se ylittää Ormajärveen laskevan ojan. Tämän jälkeen vanha tielinja jatkuu pellolle, jossa sitä on hankala hahmottaa, mutta se erottuu vielä viistovarjokuvissa. Muinaisjäännöksenä pidettävää käytöstä poistunutta tieosuutta ja sen jäänteitä on noin 200 metrin matkalla. Ojan ylityskohdassa on yhä jäljellä lohkokiviä. Myös vanha siltaramppi on vielä nähtävissä. Lohkokivet ovat hajallaan ojan molemmin puolin, eivätkä enää muodosta ehjää rakennetta.
Hämeenlinnasta Viipuriin johtanut Ylinen Viipurintie mainitaan Jaakko Teitin luettelossa 1555–1556. Tieosuus on jäänyt käytöstä vuoden 1965 jälkeen tehdyssä oikaisussa (noin kilometrin matkalta). Vuoden 1965 peruskartalla, sekä Kuninkaan kartastossa 1776-1805, vanha tie kulkee vielä Alikiventien linjauksen mukaisesti.

Korpela (1000043843) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 1842 pitäjänkartalle kohdalle on merkitty kolmen Lammin pitäjän kylän (Kaitala, Montola ja Paloinen) yhteinen rajapiste. Paikalla on halk. vajaan 2 m, kork. 70 cm kiven päällä n. 40 cm korkuinen pystykivi, johon on hakattu n:o 13.

Kataloinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1842 pitäjänkartalla Kataloisten kylän kylätontti on merkitty tälle alueelle. Maastotarkastuksen perusteella tontin pohjoisosa on edelleen asuttua, mutta sen eteläpuolisko on rakentamatonta, ilmeisen hyvin säilynyttä pusikoituvaa vanhaa laidunmaata. Tällä alueella todettiin vuoden 2021 inventoinnissa rakennuksen- ja uuninperustuksia, mutta niiden hahmottaminen oli korkean ja tiheän kasvillisuuden takia ongelmallista. Vuoden 1539 maakirjassa kylällä on ollut 9 taloa.

Vesunnan kartano 11 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arkeologisen maastotarkastuksen ja siihen liittyvän maatutkauksen perusteella on todennäköistä, että Hattulan Vesunnan kartanon tuulimyllyn ympäristössä on nykyistä rakennuskantaa vanhemman rakennuksen jäännökset maan alla. Rakenteet voivat liittyä kartanon vanhaan kiviseen päärakennukseen, mutta sen varmentamiseen tarvitaan arkeologisia koetutkimuksia.

Mäenpää (1000043873) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäenpään tonttimaa on suuntaa antavasti rajattu maastonmuotojen ja vuosien 1691 ja 1730 karttojen ja 1840-luvun pitäjänkartan mukaan. Kaapelikaivannon valvonnassa 2021 paikalla havaittiin uuninpohjan jäänteet ja rakennuksen kivijalkaa ja vuoden 2023 inventoinnissa toinen uuninjäännös. Pääosin teiden pientareille sijoittuneista kaapeliojista ei 2021 havaittu kulttuurikerroksia. Tonttimaan rajauksen tarkempi määrittäminen edellyttää lisätutkimuksia.
Suomen asutuksen yleisluettelon perusteella Mäenpäässä on vuonna 1539 ollut yksi talo. Tila ajautui rälssitilaksi viimeistään 1600-luvun alussa. Tila on autioitunut 1800-luvun loppupuolella. Heti kohteen eteläpuolelta tunnetaan kaksi maansekaista kiviröykkiötä, joista ainakin toinen on tulkittu rautakautiseksi - Puutarhaopisto NNW, (82010029). Kohteet liittyvät suurella todennäköisyydellä yhteen, jolloin Mäenpään historiallisella asutuksella olisi suora asutushistoriallinen jatkumo rautakaudelta.

Alilaurila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Voutilakeskuksen itäpuolisen pellon länsiosasta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2022 kupurasoljen puolikas ja kankiketjun nivel peltomaan kyntökerroksesta 3-15 cm syvyydestä (Ilppari: ILM21627). Paikan tarkastuksessa havaittiin peltokerroksessa metallinetsinharrastajien avustuksella runsaasti myöhäisrautakautisia ja historiallisen ajan löytöjä: tappikoristeisen soljen katkelma, rauta- ja pronssiesineiden katkelmia, kuparipeltiä, korujen osia ja keramiikan fragmentteja.
Alueen koekaivauksissa 2022 todettiin peltokerroksen alapuolelta rautakautiseen ja historiallisen ajan asuinpaikkaan liittyvää kulttuurikerrosta peltoalueen länsi- ja luoteisosasta, jotakuinkin metallinilmaisinharrastajien tekemien löytöjen alueelta. Hiekkamaassa havaittiin tulenpidon merkkejä, likamaata ja runsaasti historiallisen ajan löytöjä. Rautakauden tyypin keramiikkaa tuli esille yhden koeojan likamaalaikusta ja toisesta otettu radiohiiliajoitus sijoittuu keskiajan alkuun.

Kirstankalliot S (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Neljä (viisi) kuoppaa, jotka voivat olla pyyntikuoppia, sijaitsevat Hakoisten muinaislinnasta 1,7 km luoteeseen ja noin 700 m Kesiäisjoesta etelään. Paikka on tiheässä kuusimetsässä kahden kallioryhmän välissä. Matalalla paikalla kahden kukkulan välissä on neljän - mahdollisesti viiden - kuopan ryhmä, joista kolme (4) on puolikaaressa neljännen (5) kuopan ympärillä. Kuopat ovat soikeita, noin 2 x 1 m ja 80 - 100 cm syviä. Koska yhden kuopan pohjalla on noin 15 cm paksu kerros hiiliä, voi kyseessä olla myös hiilimiilut. Eteläisin kuopista on neliömäinen ja sen funktio voi poiketa muista kuopista. Kuoppien eteläpuolella on iso kivi.

Lassila 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Hattelmalanjärven koillispuolisen Hiilenmäen luoteislaidalla, noin 15 metriä pellon reunasta. Osittain sammaleen peittämän noin 1.0 x 0,8 metriä laajan ja 0,5 metriä korkean tasalakisen kiven laella erottuu kolme selkeää loivapiirteistä halkaisijaltaan noin 5 cm laajaa kuppia sekä kaksi mahdollista epämääräisempää kuppia.

Suontaka 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pellosta on toukokuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä noin 50 x 150 metrin laajuiselta alueelta rautakautiseen hauta- tai asuinpaikkaan viittaavaa esineistöä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 21803 ja ILM21732.
Vaatii lisäselvitystä. Suontaan alueen löytöpaikkoja tarkastettaessa 2022 pelto oli jo viljelyssä.

Laavia (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt toukokuussa 2017 kaareva miekan väistin viikinkiajan lopulta (Z-tyypin miekasta). Väistimen löytöpaikka "märkää suoperäistä maastoa". Esine löytyi 20 cm syvyydestä "kivien välistä ja alta". Läheltä ilmoitettu muita rautakautisia aselöytöjä (ks. alakohteet).
Tarkastus- ja paikannuskäynnin avulla muinaisjäännöksen laadusta tai laajuudesta ei saatu tarkkaa kuvaa. Maaperä on hiukkapohjaista moreenia ja kivikkoa kahden maastokohouman välillä. Pohjoisemmalla kallioisella kumpareella keihäänkärjen löytöpaikasta koilliseen havaittiin mahdollinen kaskiröykkiö ja eteläpuolisella kumpareella vajaat sata vuotta vanhan betoniseinäisen kellarin jäänteet.
Löytöaineisto viittaa kalmistoon, mutta sen varmistaminen ja laajuuden tarkka määritteleminen edellyttää koekaivausluonteisia tutkimuksia. Kalmistoksi sovelias topografia jatkuu löydöistä kauimmas kaakon suuntaan.

Montola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiaikainen Lammin Montolan kylä on mainittu historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran noin 1455 Olavi Tavastin talousmerkinnöissä. 1460- ja -70-luvuilla kylä mainitaan rajankäyntien yhteydessä. Näistä ensimmäinen koski Montolan ja Mulkolan kylänrajaa ja myöhemmin käytiin sekä Montolan ja Mulkolan että Tuuloksen ja Lammin välistä rajaa. Rajankäynneistä käy ilmi myös, että Mulkolan ja Montolan välillä on ollut kylätie jo keskiajalla. Vuonna 1539 Montolassa oli 10 taloa ja ne maksoivat 2 koukkua veroja. 1589 Montolassa oli 6 perintötilaa, eikä ollenkaan kruununtiloja. Montolan henkikirjoitetun väestön määrä vaihteli varsin voimakkaasti 1600-luvulla ilmeisesti merkintätavan eroista johtuen. Vuonna 1745 henkikirjan mukainen väkimäärä oli 27.
Vanha kylätontti on rajattu 1787 isojakokartan ja 1842 pitäjänkartan perusteella Montolantien molemmin puolin. Alue on osin edelleen asuttua ja osin nykyisin rakentamatonta peltomaata. Vanhoilla peruskartoilla ja ilmakuvissa näkyy, että peltoalueilla on ollut myös nykyisin purettuja rakennuksia etenkin tonttimaan koillis- ja kaakkoiskulmissa.
Kylätontin säilyneisyyden ja tarkan rajauksen selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia. Vuoden 2021 maakaapeloinnin valvonnassa dokumentoitiin useita kulttuurikerroksia ja joitakin kivirakenteita. Selkeitä ajoittavia löytöjä ei saatu, mutta etenkin alueen pohjoisosien kaivannoissa oli viitteitä 1800-lukua varhaisempaan toimintaan kylätontin alueella. Epävarmoja viitteitä vanhemmista kulttuurikerroksista havaittiin myös Montolantien pohjoispuolisesta kaapeliojasta reilut 150 metriä tonttimaasta länteen.

Soukonlahti 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt 2019 noin 20 cm syvyydestä rautainen rullapäinen hevosenkenkäsolki. Paikka on Vanajaveden rantaa reunustavan itä-länsi suuntaisen kohouman itäpäässä. Eteläpuolelta toinen löytö, keskiajalta 1600-luvulle ajoittuva solki. Diar. KM 42107. Vuonna 2020 löytyi viskari (Ilppari ILM 17523, KM 45991).
Löytäjä ilmoitti paikalta soikeita kuoppia kahdessa rivissä. Tarkastuksessa 2022 kuopat tulkittiin kaskiviljelyyn liittyviksi nauriskuopiksi. Pitkänomaisia kuoppia on kahdeksan kappaletta kahdessa ryhmässä noin 20x30 metrin alalla. Kuoppien pituudet vaihtelevat 3-7, leveydet 1-2 ja syvyydet 0,3-0,8 metrin välillä. Kairanäytteissä osasta paljastui tummaa nokista likamaata.
Kohtuullisen loivapiirteisen ulkomuotonsa puolesta kuopat ajoittuvat vähintään muutaman sadan vuoden ikäiseksi. Noin 40 m kuopista länteen havaittiin suurehkoista kivistä kasattu kaskiröykkiö, laajuus 3x2 m ja korkeus 70 cm. Alueella ei tehty tarkempaa kartoitusta.

Niemenkylä (Waulambi/Niemis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Niemenkylän vanha kylätontti on sijainnut nykyisen Vaulammin kylän alueella, Loimijoen itärannalla, Haapaniemen kylästä koilliseen. Kylätontin kohdalla on Loimijokeen idästä pistävä niemi, jonka mukaan kylä on epäilemättä saanut nimensä. Niemenkylä on kuulunut yhdessä Haapanimen kylän kanssa Vaulammin jakokuntaan, joka hajosi vasta 1700-luvun lopulla. (Alanen 2004: 49?50.)
Kylän asutuksen juuret ulottuvat viimeistään 1400-luvun lopulle, sillä vuosina 1507 ja 1509 mainitaan asiakirjalähteissä henric persson nemis. Hän oli todennäköisesti tuolloin kylän ainoan talon isäntä. (Alanen 2004:50.)
Vuoden 1709 karttaan Niemenkylä on esitetty sijaitsevaksi kahdelle peltoalueiden erottamalle tonttialueelle, joista pohjoisempaan on merkitty kolme taloa. Eteläisemmällä alueella on tällä kartalla pieniä peltotilkkuja. Vuoden 1731 kartalla pohjoisen tonttimaan asutus on kuvattu samoin, mutta eteläisen alueen keskisiin osiin on piirretty neljä sotilaiten asumuksiksi määriteltyä rakennusta, ks. Niemenkylä 2 (Waulambi/Niemis) mj-tunnus 1000044883.
Pohjoisen tonttimaan luoteispääty on autioitunut viimeistään 1910 mennessä. Vuoden 2022 tarkastuksen yhteydessä suunnitteilla olevan kevyenliikenteenväylän kohdalle tehtiin kolme koekuoppaa, joissa ylimmät kulttuurikerrokset olivat sekoittuneet alueen peltokäytössä. Etenkin autioituneilla alueilla voi olla silti säilynyttä kulttuurikerrosta ja rakenteita.

Ojasi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jokioisten Pappilamuseon paikkeilla on sijainnut Ojasin eli Ojastenkylän vanha tonttimaa. Kylä on hävinnyt 1700-luvun jälkeen, kun suurin osa maista liitettiin Jokioisten kartanoon ja tiluksille perustettiin erillinen Peltosuon sivukartano. Luultavasti Ojastenkylä on muodostanut yhdessä Pellilän kylän kanssa jakokunnan, johon ovat kuuluneet myös Nivan ja Hyrsylän kylät Loimijoen luoteisrannalla. Koska Tammelassa on myös ollut Ojastenkylä, ei yksittäisistä maininnoista voida yksiselitteisesti päätellä, tarkoittaako se Jokioisten vai Tammelan Ojastenkylää. Todennäköisesti Jokioisten Ojasista on ollut kotoisin v. 1510 mainittu michel persson oyis, joka tuomittiin niskoittelusta kyydityksissä. Varhaisin tarkka lähde on v. 1539 maakirja, johon Ojastenkylään on merkitty kolme taloa. (Alanen 2004:90, 91.)
Kylä on sijainnut 1700-luvun karttojen perusteella Ojastenmäen länsilaidalla ja mäen länsipuolisella pellolla. Vuoden 1709 Nils Avanderin Ojaisten kylää kuvaavalla kartalla asutus on merkitty Ojaisten peltoalueen läpi virtaavan ojan molemmin puolin. Lisäksi yksi taloista on sijainnut Ojastenmäen kaakkoispuolella nykyisinkin asutulla paikalla. A. Fattenborgin 1793 kartan mukaan osa taloista on edelleen sijainnut pellon keskellä ojan varressa, mutta asutusta on syntynyt myös vanhalta kylätontilta erillisille talotonteille.
Vuonna 2022 Vaulammintien parannushankkeeseen liittyvissä koekaivauksissa dokumentoitiin heti Vaulammintien pohjoispuolella kolme historiallisen ajan säilytyskuoppaa, joista ainakin yksi on ilmakuvien mukaan ollut katettu vielä 1950-luvulla (ks. alakohde). Lisäksi heti kuopista länteen havaittiin rakennusjäänne ja mahdollinen rakennusjäänne. Tien eteläpuolella, 1709 kartan kylätontin koilliskulmassa, on 1919–1921 kartalla näkyvän rakennuksen kivijalka. Kyseessä on ilmeisesti Miina Sillanpään syntymäkoti (synt.1866), kuten paikalla oleva kivinen muistomerkki tietää kertoa. Rakennusjäänteiden kohdilla koekuopista paljastui kulttuurimaata ilman ajoittavia löytöjä molemmin puolin Vaulammintietä noin 30 metrin matkalla. Myös pellolla kylätontin alueella saattaa kyntökerroksen alla olla säilynyt kylätonttiin liittyviä rakenteita.

Ojasi 2 (Ohias/Oyis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ojoisten kylästä ilmeisesti 1700-luvun lopussa eronnut yksittäinen talo on tunnistettu Ojasin 2022 koekaivausten yhteydessä 1793 kartalta. Kohdetta ei ole tarkstettu maastossa, ks. Ojasi (Ohias/Oyis), mj-tunnus 1000005302.

Janakkalan maalinnoitteet (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Janakkalan kirkon ympäristössä sijaitsee viisi laajaa 1. ms aikaista linnoitusaluetta, joihin kuuluu hiekkamaahan kaivettuja ja kallioon louhittuja taisteluhautoja, korsuja ja ampumapesäkkeitä. Linnoitteita sijaitsee Laurinmäen, Määkynmäen, Säkkäränmäen, Veittosenmäen ja Lystinmäen alueilla.
Linnoitteiden tarkoitus on ollut estää vihollisen eteneminen Räikälänjoen yli Janakkalan kirkonkylän ja Kernaalanjärven alueella.
Kohteen koordinaatit osoittavat vuoden 1918 Tarinmaan taistelun muistomerkkiä.

Peltosaari 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokenttäkalmisto sijaitsee Peltosaaren metsäsaarekkeen laella olevan talon ja itäpuolisen pellon välillä. Paikalta löytyi lokakuussa 2022 taimikon hoidon yhteydessä viikinkiaikainen miekka ja metallinetsinharrastajan toimesta keihäänkärki ja partakirves. Museoviraston koekaivausryhmän tutkimuksissa löydettiin mm. kaularengas, kaksi pyöreää tappikoristeista kupurasolkea, kaksi hevosenkenkäsolkea, spiraalirannerengas, kankiketjua, pronssihelmiä sekä runsaasti palanutta ihmisluuta. Kaikissa koekuopissa oli tummaksi värjäytynyttä
kalmistokerrosta ja kalmistoon liittyvää kiveystä. Kalmisto ajoittuu viikinkiajan lopulle (800-1050 jKr.) ja sen käyttö jatkunee myös ristiretkiajalle (noin 1050-1200 jKr.). Kohde on pahoin vaurioitunut metsänuudistuksen yhteydessä.

Sarvenlähde 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hikiän, Kurun ja Erkylän kylien välinen rajamerkki, joka merkitty mm. v. 1786 Hikiän isojakokarttaan nimellä ”Sarvinlähde”. Myöhemmillä kartoilla (peruskartoilla) paikan nimi on Sarveinlähde. Isojakokartalla rajan etelä-kaakkoispuolella on "Kurun kylän maita” eikä siinä mainita myöhemmissä kartoissa Erkylää, jonka maat ulottuvat etelästä kiilana rajapisteeseen peruskartoilla. Rajamerkki koostuu viidestä, isosta pystyyn nostetusta kivestä. Rajamerkki on edelleen käytössä.
Paikan pohjois-luoteispuolelta on otettu turvetta ja lähteistä on kaivettu oja, joka kulkee rajamerkin kupeesta. Korkea pystykivi on hiemaan kaatunut ja kallellaan. Viisarikivet (ks. kohde Sarvenläde 2, 1000045686) Hikiän ja Kurun rajalla sijaitsevat rajamerkistä 310 m itäkoilliseen.

Sarvenlähde 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Viisarikivet Hikiän ja Kurun rajalla, Sarveinlähteen rajamerkistä 310 m itäkoilliseen (ks. kohde Sarvenlähde 1, 1000045683). Merkitty 1768 Hikiän isojakokartalle (merkinnällä: va). Rajalinjalla on metrin matkalla viisi pystyyn asetettua, litteää kiveä.

Seppäläntienhaara (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on historiallisen ajan hiilimiilun pohja, joka näkyy laakeana ojien ympäröimänä matalana kumpuna, halkaisija ojasta ojaan 16 m. Miilun ajoitus edellyttää lisätutkimuksia ja voi olla suhteellisen modernikin. Vuoden 1960 peruskartalla miilun kohdalle tulee metsätie noin 65 metriä länteen olevalta Hikiäntieltä.

Keisari-Juutila (Hautapaikat)
Rautakautinen; Marraskuussa 2022 on metallinetsinnässä löytynyt pellosta viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma sekä kelloriipuksen katkelma ja palmettireliefillä koristeltu kupariseosesineen katkelma (ks alakohteet). Ilppari ILM25229. Joulukuussa 2022 ilmoitettu useita uusia rautakautisia löytöjä (ILM25318).
Alueen runsas löytöaineiston viittaa polttokenttäkalmistoon, jonka laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Oikola (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee heti Oikolantien ja Siltatien risteyksen länsipuolella, noin metrin tiestä. Pienehkön, halkaisija noin 60 cm, kiven päällä on noin 40 säännöllistä kuppia, joiden halkaisijat vaihtelevat reilusta tuumasta vajaaseen viiteen senttiin ja syvyys yhdestä kolmeen senttiin. Kivi pyörähti esiin 2019 kaapelikaivannosta. Kyljelleen jäänyt kivi on nostettu pystyyn 2022.

Äijälä (1000046708) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Voimajohtolinjan itäpuolella, noin 330 metriä Tuuloksentieltä (tie nro 10) eteläkaakkoon, havaittiin vuoden 2022 inventoinnissa neljä sammaloitunutta röykkiötä. Kaksi röykkiöistä sijaitsi avoimen voimajohtolinjan itäpuolella metsässä ja kaksi linjan avonaisen alueen itäreunassa. Metsässä havaitut röykkiöt ovat soikeita ja niiden koko on keskimäärin 1,5 x 2,2 metriä ja korkeus 50–60 cm. Niiden lähellä on lisäksi pieni, alle metrin kokoinen kivikasa. Avoimella aukealla sijaitsevat röykkiöt ovat pyöreähköjä ja niiden koko on keskimäärin 2 x 2,5 metriä ja korkeus noin 70 cm. Voimajohtoaukealla kasvava korkea heinikko vaikeutti röykkiöiden havaitsemista ja alueella voi olla pienempiä röykkiöitä, joita ei tässä inventoinnissa havaittu. Röykkiöt tulkittiin historiallisen ajan kaskiröykkiöiksi.

Martila (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 150 metriä luoteeseen Peltolankorven peltoalueesta on matalan mäenrinteen eteläreunalla vierekkäin neljä pitkänomaista kuoppaa. Niiden koko on 0,7 x 1,4 metriä ja syvyys 40–60 cm. Kuopista kaivettu maa erottuu niiden vieressä matalana kumpareena. Kuopat ovat todennäköisesti kaskeamiseen liittyviä nauriskuoppia.

Ryttylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ryttylä esiintyy ensi kerran asiakirjoissa vuonna 1435, mutta todennäköisesti kylä on ollut olemassa jo 1300-luvun alkuun mennessä. Vuoden 1537 luetteloissa sieltä mainitaan 8 taloa, ja vuoden 1692 kartalla taloja on viisi. Isojakokartalla 1784 on kaksi laajempaa tonttialuetta, joista itäinen vanhempi on 1692 kartan osoittamalla paikalla ja nuorempi läntinen on nykyisen Ryttylän kansanlähetysopiston ja Ollilan rusthollista muodostuneen Ryttylän kartanon kohdalla. Kylätontit ovat nykyään osittain rakennettuja tai viljelyssä, mutta itäisemmän ja vanhemman alueella on todennäköisesti säilyneenä kiinteitä muinaisjäännösrakenteita ja kulttuurikerroksia. Kulttuurikerrosten säilyneisyyden asteen ja tontin tarkemman rajauksen selvittäminen edellyttää lisätutkimuksia. Läntisemmän nuoremman tontin alueella kansanlähetysopiston pihapiirissä suoritettiin tarkkuusinventointi 2024, jossa ei saatu viitteitä säilyneistä kulttuurikerroksista.

Saari (1000047700) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lintusuon itälaidalla Saari-nimisen pienen mäen luoteisosassa sijaitseva kivikautinen asuinpaikka. Alue on laikkumätästetty hakkuuaukko, maa-aines on kivistä hiekkamoreenia. Laikutuskuopan laidalla maanpinnasta havaittiin vuoden 2023 inventoinnissa kvartsi-iskoksia, ja muutaman metrin säteellä toisen laikutuskuopan laidalta havaittiin lisää kvartsia. Itään päin maasto nousee harjanteeksi ja länsipuolella noin 5 metriä havaituista löydöistä on selvä metrin korkuinen muinainen rantatörmä, jonka länsipuolella on ojitettu ja metsitetty suo. Vaikuttaa, että asuinpaikka on ollut löytöpaikkojen ympäristössä olevalla hiekkamaalla, jonka ulkopuolella alue muuttuu enemmän kiviseksi hiekkamoreeniksi.
Yhdessä laikutuskuopan reunaan tehdyssä noin metrin mittaisessa profiilissa nähtiin selvä punertava hiekkakerros huuhtoutumiskerroksen alla, kerroksella oli paksuutta 10–15 cm ja sen alla oli ruskea normaali hiekkakerros. Punainen hiekkakerros on todennäköisesti kivikautisen asuinpaikan kulttuurikerrosta. Yhtä punaista hiekkaa ei havaittu muualla lähistön laikutuskuopissa eikä koekuopissa, vaikka niissäkin oli havaittavissa hieman punertavaa hiekkaa. Ei ole täysin pois suljettua, että kohdalla voisi olla punamultahauta.
Asuinpaikka on laikkumätästyksessä pahoin vaurioitunut ja ainoastaan pieniä osia mätästyskuoppien välillä on säilynyt. Muinaisjäännösalue on rajattu löytöjen, maaperähavaintojen, maaperän ja topografian perusteella noin 20 x 15 metrin laajuudelta.

Parola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiajalta periytyvän Parolan kylän tonttimaiden kulttuurikerroksia on todennäköisesti säilyneenä lähinnä nykyisten Kiltin ja Pietilän asuinrakennusten pihamailla. Todennäköisimmin säilyneet alueet on määritelty vuoden 2023 tarkkuusinventoinnissa kenttähavaintojen ja vuosien 1703, 1781 ja 1842 karttojen asemoinnin avulla. Alueella on myös kohoumana havaittava rakenteen jäänne.
Parolaa alettiin kutsumaan Pikku-Parolaksi 1800-luvun loppupuolella erotukseksi luoteispuolisesta sotaväen leirialueesta, josta myös Hattulan Parolan taajama-alue on saanut nimensä. Kylän viidestä kantatilasta Kiltti on ollut samassa suvussa 1500-luvulta saakka ja 1695 kylältä mainitaan ratsutiloina Kiltti ja nykyisen teollisuusalueen alle jäänyt Mäkelä. Pohjois- ja koillispuolen peltoalueiden löytöpaikkojen alueilta ei todettu vuoden 2023 koeojissa merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Liesjärvi (Liesjarffwi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Liesjärven kylä on muodostanut oman jakokuntansa 1780-luvulla, mutta tätä aikaisemmin seutu on ilmeisesti ollut Portaan jakokunnan vapaasti nautittua yhteismaata. Liesjärven kylän asutuksen katsotaan syntyneen viimeistään 1540-luvulla, ja kylän nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1548. Asutus alkoi taantua jo 1560-luvulla, ja viimeistään vuonna 1570 kylän kaksi taloa oli läänitetty Clas Flemingille. Kylä on ollut yksinäistalon luonteinen, eikä kantatalojen nimistä ole jäänyt merkkejä. (Alanen 2004:169.)
Vuoden 2022 maakaapeloinnin valvonnassa kylän paikka tarkentui vuosien 1649, 1796-1806, 1842 ja 1910 karttojen asemoinnin avulla, sillä vuoden 2005 inventoinnissa kylänpaikka paikannettiin virheellisesti noin 500 metriä kaakkoon. 1900-luvun loppupuolen peruskartoilla ja ilmakuvissa kylätontin alue on autio. Nykyisin paikalla on pieniä kesämökkejä, mutta myös rakentamatonta metsä- ja peltoaluetta, joten alueella voi hyvinkin olla säilyneenä kiinteitä muinaisjäännösrakenteita. Kulttuurikerrosten säilyneisyyden määritteleminen edellyttää lisätutkimuksia.

Äijälä 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vanajanselän itärannalla olevan Äijälän talon vieressä peltoalueella. Paikalta on kahdesta kohtaa kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, kivikirveen teräkatkelma ja kvartsi-iskoksia. Maaperä löytöalueella on multaa ja paikoin hienoa hiekkaa. Äijälän tilaa kiertää 85 m:n korkeuskäyrä muodostaen pienen "saaren", jonka reunaosiin löytöalueet jäävät.

Alinen Savijärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Alisen Savijärven luoteisrannalla, noin 50 m rannasta, täysikasvuisessa kuusikossa, jossa aluskasvillisuus on rehevää (mm. saniaisia.) Alueen luoteispuolella kulkevalta tieltä tulee heikko polku kohteen läpi rantaan. Pienehköllä noin 40 x 40 metriä laajalla ympäristöään vähäkivisemmällä ja tasaisemmalla kaskialueella on neljä kaskiröykkiötä rantaan johtavan polun molemmin puolin. Kolmen röykkiön koko on 1,5 x 2 x 0,3 m ja yhden 3 x 3 x 0,5 m. Todennäköisesti kyseessä on pienialainen kaski. Röykkiöiden koordinaatit ja aluerajaus on tarkennettu metsänkäyttöilmoitukseen liittyneessä tarkastuksessa 2023.

Pitkäniemenkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pitkänniemenkankaan eteläpäässä noin 50-60 metriä Ylisen Rautjärven koillisrannasta hiekkapohjaisella mäntykankaalla. Paikalta on vuoden 2008 inventoinnissa raportoitu kolme historiallisen ajan kuoppajäännöstä, joista kaksi tulkittiin lamatyyppisiksi hiilimiiluiksi ja yksi ns. rännihaudaksi eli tervahaudaksi.
Hiilimiilu 1 on jäänteistä selkein. Se sijaitsee aivan leirikeskuksen suihkupaikan sorakentän eteläkulmassa, ja sen valli todettiin vuoden 2023 tarkastuksessa pieneltä osin peittyneeksi sorakenttää perustettaessa. Kuoppa on pohjois-eteläsuuntainen, mitat 2,8 x 3,5 x 0,8 m. Alakohteina rännityyppinen pieni tervahauta, 1 x 3 x 0,7 m, rantaan vievän ajouran varrella noin 9 metriä sorakentästä lounaaseen sekä epämääräisempi halkaisijaltaan 3 metrinen loivapiirteinen mahdollinen hiilimiilu ajourasta noin 8 metriä kaakkoon noin 10 metriä lähempänä rantaa.

Mastosuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee 1,6 km Sykäri-nimisen järven itäpuolella Mastosuosta pohjoiseen noin 500 metriä. Tervahauta on nimettömän mäen etelärinteen melko tasaisessa alaosassa vesakossa. Maaperä on hiekkaa. Tervahauta on muodoltaan melko laakea, syvyys noin metri. Vallit ovat melko matalat ja leveät, tervahaudan halkaisija vallin ulkoreunoista mitattuna on noin 12 metriä. Pari metriä pitkä rännikaivanto on haudan länsireunassa.

Pirjetanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Pirjetanmäen eteläosassa noin 4 km Hausjärven kuntakeskuksesta länteen. Pirjetanmäki on maaperältään hiekkaa ja miilut on tehty maastossa kohoavalle kapealle harjanteelle mäntykankaalle. Länsipuolella mäkeä peltojen ympäröimä Hausjoen uoma. Miiluja löytyi inventoinnissa yhteensä 4 kpl noin 100 metrin matkalla. Kuopat ovat suppilomaisia, syvyydeltään noin metri ja halkaisijaltaan noin 5 metriä. Kuoppien ympärillä erottuu heikosti matalat vallit. Kuoppiin 1 ja 4 tehtiin koekuopat, joista kuopassa 4 erottui selvä hiili- ja nokimaa, mutta kuopassa 1 nokikerros oli heikompi. Havaintojen perusteella kuopat ovat todennäköisimmin kuoppamiiluja ja ajoittuvat historialliseen aikaan, tarkempi ajoittaminen on mahdotonta ilman tutkimuksia.

Lentolankärki 7, 8 ja 9 (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Lentolankärki 7 (83010009) ja Lentolankärki 8 (83010010) kiinteät muinaisjäännökset sekä Lentolankärki 9 (1000049068) löytöpaikka on yhdistetty kiinteäksi muinaisjäännökseksi nimeltä Lentolankärki 7, 8 ja 9. Tutkitun rautakautisen röykkiön ja polttokenttäkalmiston ohella paikalla on viitteitä rautakautisesta ja varhaismetallikautisesta asuinpaikasta. Entuudestaan tunnettujen muinaisjäännösten läheisyydestä on pellosta lokakuussa 2023 nostettu metallinetsinharrastajien toimesta runsaasti esineitä rautakauden eri jaksoilta. Kyntökerroksen alla säilyneiden kulttuurikerrosten tarkempi paikantaminen löytöalueella edellyttää koekaivausluonteisia tutkimuksia.

Ypäjänkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ypäjän, Loimaan ja Humppilan kuntien yhteinen rajapiste. Alun perin Ypäjänkivi on jo keskiaikaisissa lähteissä nimetty Satakuntaan kuuluneen Loimijoen pitäjän ja Hämeeseen kuuluneen Portaan pitäjän rajapiste ja siten keskiaikaisen maakuntarajan rajapiste. Rajapisteessä on suuri luonnonkivi, joka on pohjanmuodoltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan noin neljä metriä ja puolitoista metriä korkea. Maasto on tasaista kangasta, jossa maaperä on kivistä hienoainespitoista moreenia. Noin 20 m rajakivestä kaakkoon rajalinjalla on mahdollinen rajan suuntaa osoittava viisarikivi. Viisarikivi on noin puolitoista metriä pitkä, 60 cm korkea ja 30 cm leveä.

Kaunisto (1000049870) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rautatiealueen rajalle rakennettu kiviaita eli niin sanottu kipinäaita. Se sijaitsee kaakkoon pistävällä moreeniharjanteella, jota muissa suunnissa ympäröi savinen tasamaa. Rata läpäisee harjanteen maaleikkauksessa, jonka korkeus radan luoteispuolella on pari metriä. Kaakossa harjanteen kärki ulottuu vain hyvin matalana radan kaakkoispuolelle. Kiviaitaa on radan luoteispuolella leikkauksen päällä noin 50 m matkalla. Aidan leveys on noin metri ja korkeus enimmillään harjanteen laen korkeimmalla kohdalla noin 60 cm, lähempänä päitä vähemmän. Aita on rakennettu Turun ja Toijalan välisen radan rakentamisen yhteydessä 1874–1876 tai pian sen jälkeen.

Similänkulma (Hautapaikat)
Rautakautinen; Laajahko, noin 1,2 hehtaaria käsittävä alue, josta on havaittu kaikkiaan 44 mahdollista rautakautista hautaröykkiötä. Röykkiöt sijaitsevat matalan mäenkumpareen laella ja sen pohjois-, koillis-, itä- ja kaakkoisrinteillä. Suurin osa röykkiöistä on jokseenkin pieniä ja matalia. Pienin mitatuista röykkiöistä on kooltaan 1,5 m x 2,5 m ja suurin 7,5 m x 8 m. Röykkiöiden korkeudet vaihtelevat alle 50 cm:stä kahteen metriin. Valtaosa röykkiöistä on pitkänomaisia, mutta joukossa on myös lähes pyöreitä röykkiöitä. Suurimpaan osaan on käytetty pienehköjä / keskikokoisia kiviä (halkaisija 15-30 cm). Röykkiöt ovat osittain maansekaisia ja osa röykkiöistä on vaurioitunut alueella toteutetun metsänhakkuun ja laikutuksen yhteydessä.
Ennen muinaisjäännösalueen rajausta kohteesta on löytynyt metallinetsinnässä merovingiaikainen keihäänkärki.

Vanha kirkko N (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Vanajaveden rantaan vievän tien pohjoispuolella muutaman metrin päässä tiestä ja omakotitalon seinästä. Alunperin kivi on sijainnut rakennuksen kohdalla, ja sitä on siirretty ainakin kaksi kertaa. Pyöreälakisen kiven koko on 1,2 x 0,9 m. Kuppeja on 30, joista on 10 matalaa ja muita epäselvempiä. Ensimmäisen tarkastuksen aikana kuppeja on laskettu olleen 43.
Kohde tarkastettiin vuoden 2023 alueella suoritetun valokaapelin kaivuun valvonnan aikana.
Kuppikivi ei sijainnut muinaisjäännösrekisteriin merkityllä paikalla, vaan kivi löytyi paikallisen asukkaan opastamana merkitystä pisteestä noin 40 metriä etelään. Kyseistä kiveä on siirrelty ilmeisesti aikaisemminkin (ks. Saukkonen 1985:304-305). Tarkastuksen perusteella kuppikiven sijainti korjattiin mjrekisteriin.

Pyykinmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pyykinmäellä on rajaröykkiö ja siinä pystykivi keskellä. Kyseessä on Arolammin ja Vantaan kylien välinen rajamerkki, joka on merkitty 1794 Arolammen isojakokartalle nimellä Suonselänmäki.

Saarenmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nykyisellä kiinteistörajalla koivumetsikössä sijaitsee n. 2 x 2 x 1,5 m kokoinen röyk
kiömäinen rajamerkki. Keskellä on kolme pystykiveä, jossa yhdessä pystykivessä
on erotettavissa numero 6. Rajamerkin juurella on ilmeisesti viisarikivi, joka osoit
taa länteen. Vuoden 1857 isojakokartalla rajapisteen nimi on Saarenmäki. Raja on
Hiivolan, Kernaalan ja Herajoen kylien välinen rajapiste.

Hanhi-Syrjä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Riutan urheilupuiston lenkkipolun varrella sijaitsee n. 1,5 x 1,5 x 1 m kokoinen raja
merkki. Rajamerkin kivet ovat ladottu 3–4 kerrokseen ja siinä on kaksi pystykiveä,
joissa ei ole erotettavissa numeroita. Vuoden 1857 isojakokartalla rajapisteen nimi
on Hanhi-Syrjä. Raja on Kernaalan, Hiivolan ja Kormun kylien välinen rajapiste.

Kirveskallio (1000050505) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion päälle johtavan polun lounaispuolella sijaitsee rajamerkki. Rajamerkissä on
yksi kivikerros ja se on n. 1 x 1 x 0,5 m kokoinen, jonka keskellä on pystykivi. Raja
piste on vuoden 1784 Ryttylän isojakokartalla. Rajapiste on Ryttylän, Tervakosken
ja Herajoen kylien välinen rajapiste.

Kunauskivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suuri, suurimmilta osin sammaleen peitossa oleva siirtolohkare, joka on ainakin 4 x
4 x 3 m kokoinen. Kivestä ei löytynyt merkintöjä niiltä kohdin, kun kivi ei ole sammaleen peitossa. Kivi on kolmen kylän ja pitäjän välinen rajapiste, joka on 1700-luvun kartoissa nimellä - Cunauskivi rå - ja se merkitty myös 1691 Brotheruksen kartalle Cuhnaus waha nimellä.

Hiivola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Viimeistään keskiajalta periytyvän Hiivolan kylän historiallinen kylätontti on paikannettu 1691 kartan perusteella. Nykyinen rakennustilanne vanhan tonttimaan alueella on sama kuin 1954 peruskartalla. Hirvijärventie on kulkenut tonttimaan itäreunalla, mäenkumpareen länsireunalla, kun se nykyään kulkee kumpareen itäreunaa. Senaatinkartalla tonttimaan eteläosassa on kaksi rakennusta, muutoin sama tilanne kuin peruskartalla. Peltokuvio tonttimaan ympärillä on ollut 1691 lähes sama kuin 1954 kartalla ja edelleenkin. Tonttimaa on siksi helppo paikantaa peltojen väliin ja kumpareen länsipuolelle.
Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin vanhan tonttimaan alue varsin vähän muokatuksi (paitsi rakennusten kohdilla), erityisesti kartanontien pohjoispuolella. Vanhan tonttimaan alue vaikuttaisi olevan arkeologisessa mielessä ehjää - maan käyttö nykyisten rakennusten
ulkopuolella on ilmeisesti ollut vähäistä. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu todennäköisimmin säilynyt osuus tonttimaasta.

Retkioja Santamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tien länsipuolella tien suunnassa laskevassa rinteessä on tervarännihauta. Pyöreä pieni vallillinen suppilomainen kuoppa, halkaisija n. 4 m, kuopan eteläsivu alarinteen
puolella on auki, josta pitkä ränni alarinteeseen. Kuopassa kuntan alla nokea ja kekäleitä, samoin rännissä. Kyseessä on tervahaudan ja tervarännin välimuoto, rännihauta

Metsola 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Riihimäen asemalta 8,9 km etelään.
Paikalla on hyvin säilynyt kaunis pieni tervahauta, josta halssi länteen, alarinteeseen. Tervahauta on rakennettu kumpareen laen länsireunalle. Vallissa aukko länteen, josta rännihalssi. Haudan halkaisija n. 9 m vallin ulkoreunoilta.

Metsola 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Riihimäen asemalta 8,5 km lounaaseen.
Etelä-pohjois-suuntaisen moreeniharjanteen eteläpäässä on ehjä ja hyvin säilynyt rännitervahauta. Pyöreä vallillinen, suppilomainen kuoppa, halkaisija n. 7m , josta aukko alarinteeseen etelään - halssiränni. tervahaudan pohjalla kuntan alla kekälettä ja nokea.

Retkioja Mustikkamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Riihimäen asemalta 7,8 km lounaaseen.
Kallioisenmäenkumpareen eteläreunalla on matalan rinteen päällä pieni ränniterva
hauta, suppilomainen ja vallillinen kuoppa, halkaisija 3-4 m ja siitä rännihalssi etelään.
Paikalla on nyt hakkuuaukko, joka laikutettu. Hauta on metsänhoidon hieman
runtelema mutta erotettavissa. Risukkoa ja heinikkoa.

Retkioja Kippakallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Riihimäen asemalta 7,8 km lounaaseen.
Aiemman 2002 tehdyn inventointitiedon perusteella paikalla pitäisi olla 4 tervahautaa. Vuoden 2023 inventoinnissa havaittu vain yksi tervahauta. Paikalla on matalavallinen suppilomainen kuoppa, halkaisija noin 4 m, siitä aukko länsiluoteeseen josta pitkä rännihalssi. Tervahauta näreikön peitossa, hakkuualueen reunamilla. Tervahaudan pohjoispuolella on korkeahko, 15 x 10 m laajuinen maanläjityskasa ja luoteispuolella mökki ja tasattu pihamaa (josta ilmeisesti läjityskasa peräisin). Muut aiemmin havaitut haudat lienevät jääneet kasan ja mökin alle.

Kytöjärvi Vatsia (Työ- ja valmistuspaikat)
Paikalla on Väliojan laaksoon laskevan harjanteen kapea pää tien itäpuolella. Harjanteen laen päässä on suppilomainen kuoppa, halkaisija muutaman metrin ja siitä
kaivettu ränni alarinteeseen itään. Rännissä ja kuopassa hiiltä ja kekälettä ja palaneen saven kikkareita. Kyseessä on rännihauta - tervahaudan ja rännihaudan välimuoto, pieni tervahauta, josta pitkä ja leveä ränni alarinteeseen.

Arolampi, eteläinen kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keskiajalta periytyvä Arolammin kylä on edelleen asuttu. Vuoden 1784 isojakokartalla tonttimaa on kolmessa osassa A, B ja C. Näistä kaksi pohjoisempaa A ja B ovat siinä määrin rakennettuja ja nykyaikaisen maankäytön piirissä, että ne on katsottava tuhoutuneiksi. Eteläisimmän tontin C länsiosat ovat historiallisten ilmakuvien ja karttojen perusteella säilyneet modernilta maankäytöltä. Todennäköisimmin säilynyt kylätontin osa on rajattu vuoden 2023 yleiskaavatasoisen inventoinnin havaintojen perusteella. Pääosin nykyiseen pihapiiriin kuuluvalla alueella voi olla säilyneenä kiinteänä muinaisjäännöksenä pidettäviä rakenteita tai kulttuurikerroksia.

Kirkkovalkama (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Miekanhiontakivi sijaitsee Lahdentaan kartanosta 300 m lounaaseen, Vanajaveden itärannalla, Kirkkovalkaman lahden vanhassa rantaäyräässä, aivan maantien 3061 kaarteen tuntumassa.
Kivi on pöytämäinen ja noin 2,5 m pitkä, leveimmillään se on 1,7 m. Siinä on kaksi selvää kourumaista, puolen metrin pituista ja muutaman sentin syvyistä hiontauurretta sekä yksi pienempi uurre. Isompi ura on mitoiltaan n. 54 x 4 x 3 cm ja pienempi n. 51 x 3 x 0,3 cm. Lisäksi siinä erottuu laakeita hiontapintoja. Vuoden 2023 inventoinnissa kohteen koordinaattipistettä ja aluerajausta tarkennettiin.
Kivi on merkitty rauhoituskyltillä, joka kuitenkin on luonnonsuojelulain mukainen, vaikka kyseessä on ihmisen muokkaama muinaisjäännös.

Anttila 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Miekanhiontakivi sijaitsee Lusinselän Suotaalanlahden rannassa, Anttilan päärakennuksesta 80 m koilliseen. Kivi on vanhan rantatörmän juurella, noin 10 m suuresta koivusta länteen. Sen pituus on noin 1,3, leveys 0,87 m ja korkeus suurimmillaan 25 cm. Kivi on matala, laakea ja pitkulainen. Kivessä on kaksi hiomauraa ja tasainen hiotulta tuntuva pinta. Kiven sivulla oleva uurre (pituus 50 cm, leveys ja syvyys noin 2,5-3 cm) kapenee ja mataloituu päitä kohti. Toinen runsaan puolen metrin mittainen uurre on kiven laella.
Kiven kupeella oli 2023 inventoinnin aikaan runsaan metrin korkuinen puukeppi pystyssä – ilmeisesti laitettu osoittamaan kiven sijaintia, koska se erottuu huonosti heinikon seasta. Kohteen koordinaattipistettä ja aluerajausta tarkennettiin.

Pikkuvahopää (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee 100 m Lepaanvirran rannasta itään olevan viljelemättömän kumpareen pohjoispäässä ja Lepaan puutarhaoppilaitoksesta 800 m kaakkoon.
Kiven koko on 60 x 80 cm ja korkeus maanpinnasta on 40 cm. Yläpinnalla on kaksi kuppia, jotka ovat toiselta reunaltaan syvempiä kuin toiselta. Kuppien halkaisijat on 2 - 3 cm ja syvyydet noin 2 cm. Kiven sivuilla on kaksi soikeaa uurretta tai kuoppaa. Vuoden 2023 inventoinnissa tarkistettiin kohteen koordinaattipiste ja supistettiin aluerajausta.

Kärsälä (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kärsälä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa 1429, jolloin tilan omistus vaihtui maakaupoissa Mårten Djäkniltä Henrik Görtzhagenille. Kärsälä ei välttämättä ole ollut koskaan itsenäinen talo, vaan pikemminkin Vesunnan erillinen osatila tai uudisasutus, ja se mainitaan myöhemmissä historiallisissa lähteissä Vesunnan torppana tai lampuotitilana. Paikka autioitui 1800-luvun lopulla, kun Kärsälän lampuotitila siirrettiin Valteen alueelle, mutta siellä on vielä 1900-luvun alussa ilmeisesti ollut Vesunnan palkollisen asuinmökki (ks. Eero Ojanen, Vesunnan kartano 700 vuotta).
Vuoden 1744 geometrisen kartan ja alueen topografian perusteella suuntaa antavasti paikannettu tonttimaa on osittain jäänyt ratsastuskeskuksen työmaatien alle. Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin uuninjäännös, kooltaan 3,5 x 3 m, korkeudeltaan 70 cm, joka sijaitsee aivan Tyrvännöntien itäpuolisen ojan itälaidalla. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu uunin välitön ympäristö, vaikkakin alue uuninjäännöksestä pohjoiseen on suurelta osin tuhoutunut. Tonttimaan todellisen laajuuden selvittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia. Syyskuun 2023 putkikaivannon valvonnassa aluerajauksen pohjoisrajalla ja Tyrvännöntien länsipuolella ei havaittu säilynyttä kulttuurikerrosta.

Parola Eskola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin uunin jäännös maakumpareen itälaidalla, kooltaan noin 3 x 5,5 m, korkeudeltaan 60 cm, tiilen siruja sisältävä. Kumpareen ja uuninjäännöksen itäpuolella on tasanne, joka vaikuttaa ainakin osaksi koneellisesti tasatulta. Samoin vaikuttaa siltä, että kumpareelle on raivattu koneellisesti maata. Laserkeilausaineistossa uunin jäännöksen eteläpuolella erottuu kaksi vierekkäistä kuoppaa, joiden luonneta ei risukkoisessa maastossa saatu selvitettyä. Vanhojen karttojen perusteella on oletettavaa, että kyseessä on Lepaan kylän Parola-nimisen kylänosan kahdesta talosta eteläisempään taloon (Eskola) liittyvä uuninjäänne.

Suotaala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartta-aineiston mukaan (Kjellman 1762–67) määritetty Suotaalan kylätontti. Kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kertaa 1483 ja siellä on asutusluetteloiden mukaan ollut 1539 kaksi ja 1560-luvulla jo 13 taloa. Tonttimaa on nykyisin osin asuttu, osin peltoa ja osin rakentamatonta piha- ja varastointialuetta. Kylätontin alueella voi olla säilyneenä kiinteitä muinaisjäännösrakenteita ja kulttuurikerroksia. Aivan lähituntumassa sijaitsee lukuisia rautakautisia muinaisjäännöksiä ja irtolöytöjä, joiden perusteella on syytä olettaa kylätontilla olleen asutusta jo rautakaudella. Säilyneiden osien tarkempi määritteleminen edellyttää lisätutkimuksia.

Lepaa Krouvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1997 inventoinnissa (Taivainen 1997 A, 5–6) havaittiin rakennuksen pohja, joka on tulkittavissa vuoden 1730 karttaan merkityn krouvin jäännökseksi. Vuoden 2023 inventoinnin karttatarkastelussa krouvin paikka hahmotettiin vuoden 1730 melko suuripiirteisen kartan ohella myös tarkemmalla vuoden 1763 Suontaan kylän kartalla, jolle merkitty Stiernsunds Krogen paikantuu varsin selkeästi tälle mäelle, vaikkakin rantaviivaa tarkastellen siltä ei ensisilmäyksellä näyttäisi. Krouvi on myös merkitty 1761 Lövendahlin yleiskartassa tälle kohtaa.

Lepaa Tiilisali (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1997 inventoinnissa todettu tiilenvalmistuspaikka. Perimätieto ajoittaa kohteen 1700–1800-luvuille ja paikalliset tuntevat kohteen nimellä ”Tiilisali”. Paikalla on suurehko U-muotoinen vallitus, jonka vallit koostuvat isoista lohkareista, maasta ja tiilimurskasta.

Niemikotka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Niemikotkantien varrella, noin 8 metriä tiestä pohjoiseen. Hauta on tehty koilliseen laskevan rinteen reunaan. Hauta on muodoltaan soikeahko ja sen koko valleineen on noin 8,5 x 12 metriä. Vallien leveys on noin 2,5-3 metriä, korkeus noin 0,8 m ja alarinteen puolella on aukko. Keskellä olevan kuopan syvyys on noin metrin. Kuopan keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin noen ja hiilensekaista hiekkaa ainakin 35 cm:n syvyyteen saakka.

Niemikotka 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsän reunassa, loivassa pohjoiskoilliseen laskevassa rinteessä havaittiin soikeahko, loivareunainen kuoppa. Kuopan pituus on noin 3,5 metriä ja leveys noin 1,8 metriä. Kuopan pitkillä sivulla on loivat ja matalat vallit, joiden leveys noin 1,4 metriä ja korkeus noin 20 cm. Kuopan koko valleineen on noin 4,5 x 6 metriä. Keskelle kuoppaa tehtiin lapionpisto, jossa turpeen (n. 5 cm) alla oli kerros hiekkaa (7 cm), jonka alta tuli noen ja hiilensekaisen hiekan kerros (n. 10 cm). Kuopan pohjalla havaittiin kappale hiiltynyttä puuta, eikä kuoppaa kaivettu syvemmälle. Kuoppa on mahdollinen hiilihauta.

Kiimassuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Forssan ja Tammelan välisellä rajalla, aivan Kiimassuon kaatopaikan reunalla. Edelleen käytössä oleva vanha pitäjänrajamerkki on nelisivuinen (2,5 x 2,5 m) kiviröykkiö, jonka keskellä on kivipaasi ja lähellä viisarikivi. Rajamerkin kahdelta sivulta maata on leikattu aivan röykkiön reunoihin saakka, ja rajamerkki oli vuoden 2011 inventoinnin aikaan vaarassa sortua alas. Vuoden 2024 tarkastuksessa koordinaatteja tarkennettiin. Maaleikkaukset rajamerkin ympärillä ovat kasvillisuuden stabiloimia ja välitön sortumavaara on poistunut.

Mettola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2023 asemakaava-alueen inventoinnissa todettiin noin 1,7 ha laajuisella alalla säilyneitä rakenteita, jotka liittyvät paikalla olleisiin torppiin. Vanhojen karttojen ja ilmakuvien perusteella paikka on autioitunut 1880–1938 välillä. 1766–1781 laaditun isojaon kartan ja jakokirjojen sekä varhaisempien 1695 ja 1702 laadittujen karttojen perusteella vaikuttaa todennäköiseltä, että paikalla on ollut torppa jo ennen 1750-lukua. Muinaisjäännökseen liittyvien rakenteiden ja mahdollisten kulttuurikerrosten tarkemman määrän, laajuuden ja ajoituksen selvittäminen vaatii tarkkuusinventointia. Tonttimaa jatkuu kartoilla länteen myös golfkentän puolelle, joka ei kuulunut 2023 inventoinnin tutkimusalueeseen.

Mullisuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Vojakkalan kylästä vajaat 3 km kaakkoon, Mullinsuon luoteispuolella rautakoskentieltä 350 m länteen. Se on sekametsää kasvavassa kurumaisessa syvänteessä, jonka pohjalla myös enduroreitti kulkee. Tervahauta on täysin kasvillisuuden peitossa, mutta se erottuu kurussa selkeästi muusta maastosta korkeampana kumpuna. Vallien halkaisija on yli 5 m ja korkeutta niillä on toista metriä. Keskellä pohjalla on selkeä neliömäinen kuoppa, jonka pohja on vallin laesta 2 m syvemmällä. Juoksutusaukko on erittäin selkeä ja suunta on lounaaseen päin. Vallin kairanäytteessä hiiltä.
Lidarin ohella tervahauta erottuu senaatinkartastossa, jonka perusteella se ajoittuisi 1800-luvun loppupuolelle.

Ruskeanmullanharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nuorehko historiallisen ajan hiilimiilu sijaitsee loivasti viettävällä hiekkatasanteella 130 metriä Hauhontien ja Tuittulantien risteyksestä länsiluoteeseen. Jyrkkäpiirteinen kuoppa on 7 x 4 metriä laaja ja noin 1,2 metriä syvä, laidoilla noin 1,5 metriä leveät loivapiirteiset vallit. Kairanäytteessä havaittiin sekoittunutta hiilensekaista maata sekä yhtenäisempää hiilikerrosta 30-40 cm syvyydessä. Metsänkäytön suunnitteluun liittyneellä maastokäynnillä 2024 tarkastettiin Tuittulantien eteläpuolelta myös nuorempi todennäköisesti maa-aineksen ottoon liittyvä kuoppa koordinaateissa P:6780023, I:372156 sekä kolme epämääräistä modernia kuoppaa tästä etelään.

Kissankulma (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta on kesäkuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä suurilehtinen ango, joka on taivutettu kaarelle. Ango löytyi kiven alta mahdollisesta röykkiöstä. Löytäjän havaintojen mukaan paikalla saattaa sijaita röykkiökalmisto. Rinteessä on myös kaksi korsumaista kaivantoa, jotka löytäjän tietojen mukaan saattavat liittyä 1. maailmansodan aikaiseen tykistöasemaan. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM30608.
Vaatii lisäselvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vehkosuontie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vehkosuolle vievästä tiestä noin 130 m luoteeseen ja maantiestä 130 noin 240 m koilliseen on mäntymetsässä vierekkäin kolme hautamaista painannetta ja yksi niistä heti etelään. Kuoppien koko on noin 1 x 3,5 metriä ja syvyys noin 30-60 cm. Kuoppien pitkillä sivuilla on noin 1,5 metriä leveät ja 20 cm korkeat vallit. Yhteen kuoppaan tehdystä lapionpistosta havaittiin 2024 parin sentin kerros hieman noen sekaista hiekkaa, jonka alta tuli puhtaan oloista hiekkaa. Kuopat vaikuttavat nauriskuopilta, mutta mitään muuta kaskeamiseen viittaavaa niiden ympäristöstä (noin 100 m) ei havaittu.
Parikymmentä metriä edellisten eteläpuolella sijaitsee lisäksi kaksi suorakulmaista kuoppaa
(koko noin 2,5 x 3,5 metriä), joihin tehdyissä lapionpistoissa havaittiin soraista hiekkaa.
Kuoppien pitkillä sivuilla on matalahko (n. 20 cm) ja noin 1,4 metriä leveä valli. Suurempien
kuoppien merkitys jäi 2024 inventoinnissa epäselväksi. Ne voivat olla maanottokuoppia, mutta liittyä myös johonkin elinkeinohistorialliseen toimintaan.

Korkeela (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaskiröykkiöalue sijaitsee Kankaistenjärven ja Kontuvuoren välisellä metsäalueella, Korkeilan tilasta noin 400 metriä lounaaseen. Röykkiöt sijaitsevat voimajohtolinjan alla olevan hiekkamoreeniharjanteen päällä, avoimella voimajohtoaukealla ja sen itäpuolisella
hakkuualueella. Mäen päällä havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa kaksitoista röykkiötä, joiden koko vaihtelee yhdestä kolmeen metriin, korkeus noin 30-60 cm. Röykkiöitä voi olla enemmänkin, sillä tiheä taimikko rajoitti havaintoja.
Mäenharjanteen korkeimmalla kohdalla on myös kolme suorakulmaista kuoppaa, joiden koot ovat noin 3,5 x 5m, 2,5 x 4 m ja 1,5 x 2 m ja syvyydet 1,5-2 metriä. Kuopat vaikuttavat koneellisesti kaivetuilta ja muistuttavatkin ennemmin maakellarikuoppia kuin nauriskuoppia.

Kotimäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sääjärven ja Kärkistensuon välisellä metsäalueella, Toivaantorpantien itäpuolella sijaitsee
useita hiilimiiluja ja -hautoja kolmessa ryppäässä. Maasto on avointa, hiekkapohjaista mäntykangasta. Läntisimmällä alueella kodalle vievän metsäpolun pohjoispuolella on yksi neliön muotoinen miilu ja siitä pohjoiseen kolme hiilihautaa. Keskimmäisen aluerajauksen sisällä on useita neliskulmaisia ja pyöreähköjä miiluja. Itäisimmällä alueella on useita pyöreitä ja neliönmuotoisia miiluja pohjoiseen laskevassa rinteessä. Vuoden 2024 inventoinnin aluerajaukset on tehty 5p-laserkeilauaineiston mukaan, jossa miilut erottuvat selkeämmin kuin maastossa. Inventoinnin aikaan havaintoja hankaloitti maahan jätetty hakkuujäte.

Kalattomannummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kalattomanlammen pohjoispuolella, vanhan rantaterassin päällä havaittiin noin metrin halkaisijaltaan oleva pyöreä, v:n muotoinen kuoppa, jonka syvyys on noin 40 cm. Turpeen alla havaittiin muutama sentti punertavaa hiekkaa ja sen alla noin 6 cm:n kerros nokista hiekkaa. Tästä noin 25 metriä kaakkoon sijaitsee soikeahko ja loivareunainen kuoppa, jonka koko on noin 1 x 2,5 metriä ja syvyys noin 35 cm. keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin sekoittunutta, hieman noensekaista hiekkaa noin 10 cm:n syvyydeltä. Havaintojen perusteella kyseessä voi olla pienimuotoiset hiilihaudat, mutta tarkempi määrittäminen vaatisi tarkempia tutkimuksia.

Isomäki (1000055598) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaski- tai viljelysröykkiöt sijaitsevat noin 160 metriä Anttilan tilasta kaakkoon Kankaisten peltoaukean pohjoispuolisella tasaisella metsäkankaalla. Itä-länsi suunnassa noin 70 metriä laajalla alueella on yli kymmenen pääosin pitkänomaista sammaloitunutta röykkiötä, joista suurimmat sijaitsevat alueen keskiosassa ja länsipäässä, missä röykkiöiden välinen ala on selkeästi tasainen ja kivetön. Suurimmat röykkiöt ovat pitkänomaisia 5-6 x 2-4 m laajoja ja noin metrin korkuisia. Itäpäässä röykkiöt harvenevat ja pienimmät koostuvat vain muutamista kymmenistä yhteen tai suuremman lohkareen viereen kasatuista kivistä.
Paikan käyttö liittynee Kankaisten keskiajalta periytyvän kylän historiaan, joka sijaitsee peltoaukean etelälaidalla noin 400 metrin päässä. Vanhoilla kartoilla röykkiöalueelle ei ole merkitty asutusta, mutta se sijoittuu Kankaisten viljelys- ja laidunmaiden pohjoisreunoille. Kohde tarkastettiin 2025 maanomistajan ilmoituksesta liittyen suunniteltuun metsänkäyttöön. Röykkiöitä ei ole kattavasti kartoitettu ja myös viereisen kiinteistön puolelta pääalueesta koilliseen havaittiin yksi alakohteeksi merkitty röykkiö.

Isomäki 2 (1000055606) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Käytöstä poistunut Kankaisten rajamerkki sijaitsee Anttilan tilasta 300 metriä itäkaakkoon heti metsäautotien pohjoispuolella. Reilun metrin korkuisella pystypaadella on ladottu nelikulmainen jalusta. Rajakivi lienee tehty 1700-luvun lopussa sillä se on merkittynä 1795 halkomiskartalla (H89a:14/2-6 Kankainen), mutta vanhemmalla 1693 tiluskartalla (H89a:14/1 Kankainen) kohdalle ei ole merkitty rajaa. 1937 kartalla Anttilan tilusraja kulkee lähellä eri linjauksella, ja tämä nykyisinkin käytössä oleva vaatimattomampi kiinteistörajan kulmaan osuva kivi on Kankaisten vanhasta rajamerkistä 50 m länteen metsäautotien eteläpuolella.

Takamaanniitty (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudan keskikuoppa on halkaisijaltaan noin 4 m, ja sitä ympäröi noin 2 m leveä valli. Eteläpuolella on noin 3 m leveä halssinpaikka. Keskikuopan keskellä on neliömäinen kuopanne. Keskikuoppaan ja vallille kaivettiin 30 ja 35 cm syvät koepistot, joissa maa oli humuksen ja hiilensekaista hiekkaa.

Mäyränmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hämeen Härkätien pohjoispuolella sijaitsee kolme sammaloitunutta luonnonkivistä tehtyä
röykkiötä. Ne ovat tien korkeahkon penkereen alapuolella, alkuperäisellä maanpinnalla.
Suurin röykkiöistä on soikea, kooltaan noin 2,5 x 3 metriä ja noin 50–60 cm korkea. Tästä
muutamia metrejä itäkoilliseen sijaitsee kaksi muuta hieman pienempää pyöreähköä
röykkiötä, halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 metriä. Muutamien
röykkiöiden läheisten suurten maakivien päälle on nostettu pienempiä kiviä. Röykkiöt
muistuttivat kaskiröykkiöitä, mutta ympäristössä ei ole mitään muuta kaskeamiseen
viittaavaa. Alueen maaperä on kivistä ja puusto sekametsää.

Sylkkyvaha (Sylkiönvaha) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sylkkyvaha on suuri siirtolohkare, joka sijaitsee metsämaastossa Hämeen Härkätientien varressa, tien eteläpuolella. Se on toiminut Vuorentaan ja Kirstulan kylien rajapaikkana ja mainitaan rajakivenä viimeistään vuoden 1539 maakirjassa. Kivi on merkitty lukuisille vanhoille kartoille. Lähistöllä ei ole rajalinjoja osoittavia viisarikiviä.
Lohkare on osittain turmeltu räjäyttämällä ja/tai siitä on irrotettu poraamalla kappaleita, jotka makaavat edelleen kiven vieressä.

Vehmaanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vehmaanmäen eteläpuolella ja Aalintien pohjoispuolella sijaitsevalla kaakko–luodesuuntaisella hiekkamoreeniharjanteella havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa ainakin kolmetoista hautamaista kuoppaa. Kuopat sijoittuvat koillis-lounaissuuntaisesti ja niitä on paikoitellen kahdessa rivissä, hieman limittäin toisiinsa nähden. Kuoppien koko on noin 1 x 3–4 metriä ja syvyys 40–70 cm. Muutaman kuopan pohjalle tehdyissä koepistoissa havaittiin ohut huuhtoumakerros (1–2 cm), jonka alla on oranssinruskea koskematon hiekka. Kuopat muistuttavat nauriskuoppia, mutta lähistöllä ei havaittu mitään muuta kaskeamiseen viittaavaa, kuten röykkiöitä. Muutamassa kuopassa kasvaa suurehko kuusi.

Hosioskorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Vanhan Härkätien ja Hosioskorven kosteikkoalueen välisessä metsässä noin 6 metriä Seitsemänlammintieltä erkanevan metsätien luoteispuolella. Miilu on reunoilta pyöristyneen neliönmuotoinen ja sen halkaisija on noin 8–8,5 metriä. Keskiosa on noin 70-80 cm muuta maastoa korkeammalla ja sitä reunustaa matala (10 cm) painanne tai oja. Miilun päällä kasvaa puita. Keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin 2024 inventoinnissa hiilen ja noen sekaista hiekkaa.

Vesajoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Turun valtatieltä pohjoiseen kääntyvän Vesajoentien itäpuolella sijaitsee neliskulmainen hiilimiilu. Sen halkaisija ojineen on noin 7 metriä. Ojan leveys on noin 70-80 cm ja syvyys vaihtelee 30-60 cm:n välillä. Alueella kasvaa avointa mäntymetsää ja miilun pinta on heinittynyt. Miilu on noin 50 cm koholla ympäröivään maastoon nähden. Keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa noin 20 cm noen ja hiilensekaista hiekkaa.

Hämeen Härkätie Sipoonmäki (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hämeen Härkätien vanhempi linjaus Rengosta Hattelmalaan on kulkenut Alajärven kaakkoispuolelta. Hattelmalan 1700-luvun lopun isojakokartan mukaan tie on kulkenut Sipoonmäen pohjoispuolelta. Nykyisen Renkovahantien ja Turun valtatien risteyksen koillispuolisella metsäalueella on noin 55 metrin pituinen pois käytöstä jäänyt tienpohja. Vanha tie erottuu maastosta noin 0,4–0,5 metrin korkuisena penkereenä, jonka leveys on noin 7–8 metriä. Vanhojen karttojen mukaan tienkohta on jäänyt pois käytöstä 1960-luvun aikana, kun Renkovahantien alkua on muutettu.

Lahdenperä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alajärven ja Iso-Munakas -järven välisellä kannaksella on useita ensimmäisen maailmansodan aikaisia taistelukaivantoja. Lahdenperän kohdalla kaivantoja on Turun Valtatien molemmin puolin. Turun valtatien kaakkoispuolella on useita suuria (noin 4 x 4 metriä, syvyys noin 2,5 metriä) kallioon hakattuja korsuja, joita yhdistää kapea (n. 1,5 m) kaivanto. Korsut ovat hakattu tai räjäytetty kallioon ja osin kiviseen moreenimaastoon. Turun valtatien kaakkoispuolella, tien suuntaisesti kulkee maakaapelikaivanto, jonka kaivuu on osittain tuhonnut taistelukaivantoja. Tien luoteispuolella on samankaltaisia kaivantoja. Alueella on melko avointa havumetsää ja kaivantoihin on paikoitellen kaatunut puita. Kohteen aluerajaus on tehty 2024 inventoinnissa 5 p laserkeilausaineiston perusteella.

Letonmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alajärven kaakkoispuolisella kannaksella, Kaakkolammin luoteispuolella sijaitsevan Letonmäen koillisreunalla on noin 270 metriä pitkä ensimmäisen maailmansodan aikainen taistelukaivanto. Se on noin 1-1,5 metriä leveä ja syvyys on noin 1,4–2 metriä. Maasto on kalliota ja kivistä moreenimaata ja ympäristö avointa kuusimetsää. Turun valtatien luoteispuolella on noin 60 metriä pitkä osuus taisteluhaudasta. Se on myös noin 1,5 metriä leveä, mutta hieman matalampi. Kaivannon ympärillä on runsaasti kivikkoa. Kohteen aluerajaus tehtiin 2024 inventoinnissa 5p laserkeilausaineiston perusteella.

Hämeen Härkätie Iso-Munakas (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hämeen Härkätien vanhempi linjaus Rengosta Hattelmalaan on kulkenut Alajärven kaakkoispuolelta. Hattelmalan 1700-luvun lopun isojakokartan mukaan tie on kulkenut Alajärven ja Iso-Munakkaan yhdistävän puron yli nykyisen Turun valtatien kaakkoispuolelta, Leirikeskuksen kohdilta. Turun valtatien ja Iso-Munakkaan järven väliseltä metsäalueelta havaittiin 2024 inventoinnissa noin 50 metriä pitkä mahdollinen tienpohja. Maastossa kulkee noin 4-5 metriä leveä tasainen tiemäinen penger, jota reunustaa matalat (noin 15 cm) painanteet tai ojat. Mahdollinen tienpohja kulkee lähes samaa linjaa isojakokartassa näkyvän tien kanssa, mutta tien ajoitus ei ole varma, sillä maasto sen ympärillä maasto on muokkautunutta. Tienpohjan eteläpuolella, pienen mäen rinteen juuressa on suorakulmainen sammaloitunut kivirakenne, todennäköisesti jonkinlainen kellari. Kivirakenteen koko on noin 3 x 4 metriä ja korkeus noin 1,2 metriä. Kellarin sijainti N 6759888 E 359319.

Lemonkellarinmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alajärven ja Iso-Munakas -järven kannaksen koillispuolella Lemonkellarinmäellä on useita ensimmäisen maailmansodan aikaisia taistelukaivantoja. Pisin kaivanto on Lemonkellarinmäen etelärinteellä, joka alkaa leirikeskukselle vievän tien vierestä ja jatkuu itään välillä haarautuen noin 520 metriä. Kaivantoon paikoitellen louhittu kallioon ja paikoin kaivettu kiviseen moreenimaahan. Kivet on heitelty kaivannon edustalle alarinteen puolelle. Kaivannon syvyys vaihtelee reilusta metristä pariin metriin ja leveys noin metristä puoleentoista. Lemonkellarinmäen maasto on melko tiheää sekametsää joten havainnointimahdollisuudet eivät olleet parhaat vuoden 2024 inventoinnissa.
Lemonkellarinmäen länsiosassa, Turun valtatien kaakkoispuolella on muutama syvempi korsumainen kaivanto ja lyhyitä taistelukaivantoja. Turun tien luoteispuolella on myös kymmeniä metrejä pitkä taistelukaivanto, joka on kaivettu hiekkamoreenimaastoon. Kohteen viiteen osaan jakautuva aluerajaus on tehty 5 p laserkeilausaineiston perusteella.

Hattelmala Hiilenmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Hiilenmäen korkeimmalla lakialueella on puoliympyrän muotoinen, noin 53 m pitkä jäänne juoksuhaudasta sekä kaksi maastossa erotettavissa olevaa kuoppaa, jotka liittyvät puolustusvarustukseen. Varustukset ovat tulkinnan mukaan Puolan kapinan (1863) aikaisia, mutta tarkka ajoitus kohteelle ei ole tiedossa.

Isohiekka 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Hattulan Suontaan Isohiekka hiekkamoreenikankaalla noin 130 metriä Vanajaveden rannasta. Neliömäisen suhteellisen jyrkkäreunaisen 0,8 metriä syvän kuopan laajuus on noin 4 x 3,5 metriä ja sitä reunustaa matalat metrin levyiset vallit. Koepistossa hiilensekaista ruskeaa maata ja hiilenpalasia. Tästä vajaat 10 metriä kohti järveä on epämääräisempi 8 x 3 metrin laajuinen ja 40 cm syvä painauma, jonka pohjalta koepistosta multaista ruskeaa maata, ei hiiltä. Heti kohteen pohjoispuolella on irtolöydöksi tulkittavan rautakautisen soljen löytöpaikka Isohiekka (1000041891).

Salon kartano 3 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Salon kartanon päärakennuksesta noin 80 m luoteeseen, Kaartjärven itärannalla. Röykkiöt, joita on enintään viisi, ovat kalliopohjalla. Ne ovat matalia, rakenteettomia ilman maatäytettä.

Salon kartano 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 50 metriä etelälounaaseen Salon kartano 3 -kohteen röykkiö 4:sta sijaitsee ainakin yksi selkeä 2,5 x 2,5 x 1 m kiviröykkiö. Röykkiö on Salon kartano 3 -kohteen röykkiöitä karkeammin ”kasattu”, mutta vaikuttaa korkeutensa puolesta paremmin säilyneeltä kuin alueen muut röykkiöt. Röykkiö on kalliolle kasattu ja paikaltaan hyvin samanlainen kuin Salon kartano 3. Röykkiön läpi on kasvanut muutama puu, jotka on selkeästi kaadettu sahaamalla. Röykkiö on sammalen ja vesakon peitossa, mutta sen havaitsee silti hyvin maastossa. Kivet ovat irtonaisia, eikä röykkiössä ole selkeitä rakenteita havaittavissa. Kivien välissä ei myöskään ole maata. Kyseessä lienee todennäköisesti viljelyröykkiö, mutta koska läheisyydessä sijaitsee runsaasti rautakautisia kiinteitä muinaisjäännöksiä, etenkin kiviröykkiöitä, ei röykkiön esihistoriallista ajoitusta voida sulkea pois.

Lintusuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt paikalta kvartsiesineitä ja -iskoksia (KM 41709: 1 - 6). Iskokset löytyvät pintapoiminnassa hiekanottokuoppien reunoista (noin 70 m koordinaateista luoteeseen), ajourista ja hiekkatieltä suohon työntyvältä hiekkaiselta niemekkeeltä. Löytäjä on kertonut havainneensa paikalla myös palanutta kiveä ja maakairausnäytteissä värjääntynyttä maata.
Vuoden 2023 Lintusuon aurinkopuiston inventoinnissa kohde todettiin aiempien löytöjen ja alueen topografian perusteella kivikautiseksi asuinpaikaksi, mutta asuinpaikan laajuutta ei voitu ajanpuutteen vuoksi määrittää tarkemmin (kohde ei sijainnut inventoinnin tutkimusalueella). Aluerajauksen määritteleminen edellyttää lisätutkimuksia.

Jyrköstenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella on runsaasti hiilimiiluiksi tulkittuja kuoppajäännöksiä, joista on koepistoissa paljastunut eriasteisia hiilikerroksia. Aluerajauksen itäpäässä on runsaasti pitkänomaisia matalampia varastokuopiksi tulkittavia historiallisen ajan kuppajäännöksiä ilman hiilikerrosta. Kuoppien kartoitus ja aluerajauksen täsmentäminen vaatii uuden maastotarkastuksen. Vuoden 2025 tarkastuksessa katsastettiin hakkuiden vaikutuksia kuoppiin. Muutamien kuoppien vallien päältä on ajettu metsäkoneella, mutta muutoin kohde on huomioitu hakkuissa.

Kärjenmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kärjenmäen alueella sijaitsee neljä kiviröykkiötä. Röykkiöt ovat sammaloituneita ja koostuvat luonnonkivistä. Röykkiöiden muoto ei ole säännönmukainen, mutta ne ovat pyöreähköjä tai hieman pitkänomaisia. Röykkiöt 1-3 sijaitsevat lähekkäin toisiaan, noin 5 m välein. Röykkiö 4 sijaitsee muista noin 10 m kaakkoon. Käsikairauksissa röykkiöiden läheisyydessä esiintyi hiiltä. Metallinilmaisin ei antanut signaaleja röykkiöistä tai niiden läheisyydestä. Alueen läheisyydessä ajaneen metsäkoneen ajourista paljastuneessa maa-aineksessa oli havaittavissa hiiltä myös kauempana röykkiöistä. Kyseessä on todennäköisesti kaskiröykkiöalue.
Röykkiö 1
Halkaisija 3,0 m, korkeus 1,30 m.
Röykkiö 2
Halkaisija 2,0 m, korkeus 1,0 m.
Röykkiö 3
Pituus 3,5 m, leveys 1,5 m, korkeus 0,6 m.
Pituus 2,7 m, leveys 1,8 m, korkeus 1,2 m.

Ali-Tupala (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sulaneen kupariseoksen pala ja kupariseosharkon katkelmia.
Inventointi 2025: Inventoinnissa löytöpaikalle kaivettiin kaksi koekuoppaa. Toisessa havaittiin säilynyttä kulttuurikerrosta. Raaka-aineharkko ja sulaneen pronssin kappale yhdessä kyntämättömän pohjamaan hiilisyyden kanssa voivat silti olla viite varhaishistoriallisesta tai peräti myöhäisrautakautisesta pajasta tai asuinpaikasta.

Kukkuramäki (1000086673) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kukkuramäen harjanteen päällä heti polun pohjoispuolella sijaitsee ensimmäisen maailmansodan aikainen maalinnoite, joka koostuu taisteluhaudasta sekä siihen liittyvistä tuliasemien ja korsun jäänteistä. Maanomistajan mukaan linnoite on paikallisessa perimätiedossa yhdistetty nimenomaisesti sisällissodan tapahtumiin. Noin 50 metriä pitkän juoksuhaudan itäpäästä noin 10 metriä ja länsipäästä noin 15 metriä on tuliasemakuoppien jäännökset, joista itäinen on matala noin 4 metrin halkaisijaltaan oleva painauma ja läntinen selkeä ja syvempi noin 7 metriä halkaisijaltaan oleva kuoppa. Alakohteina juoksuhaudasta noin 130 metriä länsiluoteeseen sijaitsee noin 5 metrin halkaisijaltaan oleva tuliasemakuoppa sekä tästä vielä 30 metriä eteenpäin laajempi 2 metriä syvä ja 11 metriä halkaisijaltaan oleva korsun jäännös.

Nätkinahonsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalkantien ja Nätkinahonsuon välisellä metsäalueella havaittiin vuoden 2025 inventoinnissa hiilimiilu. Se on kulmista pyöristyneen neliön muotoinen ja sen halkaisija on noin 8,5 metriä. Vallin leveys on noin 2–2,5 metriä ja noin 0,4–0,5 m korkea. Keskiosa on loivasti kuopalla. Keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin pintaturpeen 1–2 cm hiilensekaista hiekkaa, jonka alla oli noin 3 cm oranssinruskeaa hiekkaa. Sen alla oli jälleen noin 1 cm kerros hiilensekaista hiekkaa, jonka alta tuli vaaleanruskea hiekka. Paikalta havaittiin vähänlaisesti hiiltä miilulle, mutta todennäköisesti hiili on tyhjennetty miilusta polton jälkeen. Kohteelle määriteltiin aluerajaus 5p laserkeilausaineiston mukaan.

Laurilanmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alajärven ja Iso-Munakas -järven kannaksen luoteispuolella Laurilanmäellä on laaja ensimmäisen maailmansodan aikainen taistelukaivanto, johon liittyy useita korsuja ja muita tukikaivantoja. Kohde on ollut pitkään alueen asukkaiden tiedossa ja se on rajattu Maanmittauslaitoksen laser 5p aineistosta (Tuotantoalue: Akaa 2020). Kohteen luonne on todennettu 2025 maastossa puolustusvarustuksen luoteisosaan tehdyssä lyhyessä tarkastuksessa, jossa ei kartoitettu aluetta tarkemmin. Alue on tuolla varsin kivinen, mutta juoksuhauta ja suuri majoituskorsuksi tulkittava kuoppa ovat syviä ja hyvin säilyneitä. Juoksuhaudan syvyys ylittää monin paikoin kaksi metriä. Taistelukaivannolla on mittaa noin 460 metriä ja puolustusvarustus on osa suurempaa kokonaisuutta, jolla on suljettu Alajärven ja Iso-Munakkaan välinen kannas.

Iso-Munakas (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Iso-Munakas -järven pohjoisosan länsipuolella on noin 300 metriä pitkä ensimmäisen maailmansodan aikainen taistelukaivanto. Juoksuhauta tukikaivantoineen on rajattu Maanmittauslaitoksen laser 5p aineiston (Tuotantoalue: Akaa 2020) ja 2025 tarkastuksen perusteella. Loivapiirteisen juoksuhaudan jäänteen syvyys vaihtelee vajaasta metristä puoleentoista metriin. Puolustusvarustus on osa laajempaa kokonaisuutta, jolla on suljettu Alajärven ja Iso-Munakkaan välinen kannas.

Toukola (1000095559) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella sijaitsee noin 36 kiviröykkiötä, useassa kohtaa kiviaitaa sekä kivipengerrystä. Kiviaitaa on alueen keskiosissa, tontin reunoilla ja rakennuksien lähellä, alueen itäosassa. Kiviröykkiöt ovat todennäköisesti historiallisen ajan viljely- tai kaskiröykkiöitä. Röykkiöt ovat kivistä ladottuja, sammaloituneita ja muodoltaan vaihtelevia, pääosin pyöreitä ja soikeita. Röykkiöiden keskimääräinen halkaisija on noin 2-5 m ja korkeus noin 0,5 m. Röykkiöihin ja niiden viereen tehdyistä kairauksista ei havaittu hiiltä. Metallinilmaisimella ei tullut signaaleja.
Historiallisessa kartta-aineistossa Toukolaan on merkitty asutusta ja kivirakenteet ovat todennäköisimmin jäänteitä mailla tehdystä viljelystä. Kohteesta noin 360 m etelään sijaitsee toinen kaskiröykkiöalue Korkeela (1000053829).

Iso Ruokojärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Ison Ruokojärven kaakkoispuolella, noin 160 metriä Iso Ruokojärventiestä
kaakkoon. Miilu on neliskulmaisen muotoinen ja sen halkaisija on noin 12 metriä. Se on keskeltä hieman ympäröivää maastoa korkeammalla (noin 4o cm) ja sitä reunustaa noin metrin levyinen ja noin 0,7 m syvä oja. Miilun päällä kasvaa suuria kuusia. Kohteen keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiiltä heti pinnasta alkaen usean kymmenen sentin paksuudelta.

Rajamäki (1000095789) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Ruuhijärventien ja Musta-Kotinen järven välissä, noin 10 metriä tiestä itään. Miilu on lähes neliskulmaisen muotoinen ja sen halkaisija on noin 12 metriä. Sen itäreunalta on kaatunut puita, jonka vuoksi reunan rakenne ei ole kovin selkeä. Miilu on keskeltä noin 0,3 m ympäröivää maastoa ylempänä ja reunat ovat hieman koholla. Reunojen ulkopuolella on matala (0,2 m) oja. Miilun päällä kasvaa suuria puita. Kohteen eteläpuolella on 0,6 m korkea ja muutaman metrin pituinen kivivalli ja sen lounaispuolella on pyöreä kuoppa (halk 1 m, syvyys noin 0,3 m). Kivivalli ja kuoppa ovat mukana kohteelle tehdyssä aluerajauksessa.

Tervajärvet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervajärvien ja Padasjoentien välisellä tasaisella havumetsäkankaalla, noin 80–180 metriä tiestä länteen, sijaitsee neljä kuoppamaista hiilimiilua. Muinaisjäännöspisteen kohdalla oleva miilu sijaitsee loivassa suppamaisessa notkelmassa ja se on neliskulmainen. Sen koko on noin 3,8 x 4,5 metriä ja syvyys noin 0,8 metriä. Sen eteläreunalla loiva valli, jonka leveys on noin 0,9 m ja korkeus noin 0,3 metriä. Toinen miilu sijaitsee tästä noin 20 metriä eteläkaakkoon. Se on muodoltaan soikea, koko noin 3,5 x 4 metriä ja syvyys noin 0,6 m. Miilun ympärillä on hyvin loiva valli, jonka korkeus on noin 0,2 m ja leveys 1,2 metriä.
Läntisin miilu sijaitsee noin 50 metriä Tervajärven kosteikkoalueen reunalta itään. Se on soikea ja sen koko on noin 4 x 4,5 metriä, syvyys noin 0,6 m. Kuopan ympärillä on noin 0,7 metriä leveä ja 0,3 metriä korkea valli. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa heti pinnasta alkaen ainakin 0,4 m syvyydeltä. Sijainti N 6791878 E39801 z 148 m mpy.
Eteläisin miilu on pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on noin 5 metriä ja syvyys noin metrin. Kuopan eteläreunalla on loiva valli, jonka korkeus on noin 15 cm ja leveys noin metrin. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 10 cm hiekkaa, jonka alta alkaa hyvin tiivis hiilikerros. Sijainti N 6791822 E398157 z147,5 m mpy.

Säkkijärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee tasaisella mäntykankaalla peruskarttaan merkityn Säkkijärven pohjoispuolitse kulkevan metsätien eteläpuolella, noin 30 metrin etäisyydellä tiestä ja noin 250 metriä koilliseen Hokajärven entisestä torpasta. Kyseessä on loivapiirteinen kaakko-luodesuuntainen kuoppa, jonka leveys on noin 1,5 metriä, pituus noin 3,5 metriä ja syvyys noin 0,8 metriä. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa maaperä oli hiilensekaista hiekkaa 20 cm:n syvyyteen saakka. Kyseessä lienee hiilimiilu. Kohde on täysin säilynyt.

Säkkijärvi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Padasjoentien ja Säkkijärven välissä kulkevan metsätien pohjoispuolella, noin 15 metriä
metsätiestä pohjoiseen, havaittiin pieni tervahauta. Haudalla on U:n muotoinen valli, jonka
leveys on noin 2,5 metriä. Vallin korkeus vaihtelee, ylärinteen puolella se on hyvin matala (n.10 cm) ja alarinteen puolella noin metrin. Keskellä oleva kuoppa on halkaisijaltaan noin 1,5 m ja noin 0,9 m syvä. Valli on auki alarinteen suuntaan, ja sen edustalla on pieni ja pyöreä, mahdollinen tervanvalutuskuoppa. Kuoppaan tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa ainakin 30 cm:n syvyydeltä.

Potaskanmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Evajärven niemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapyykki sijaitsee Evajärven keskelle työntyvän niemen kärjessä, pienen kallioniemekkeen eteläpuolella ja muutaman metrin etäisyydellä rannasta. Pyykissä on sammaloitunut, suorakulmainen kiviperustus, jonka koko on noin 1 x 1,3 metriä ja korkeus noin 0,7 m. Rakenne on kasattu melko suurista harmaakivilohkareista. Perustuksen takalaidalla on noin metrin korkuinen litteähkö viisarikivi. Raja on sijainnut Padasjoen Maakeskin kylän ja Lammin pitäjän kruununmaiden rajalla. Raja voi juontaa juurensa keskiajalle, jolloin alueen kylät on perustettu. Paikalla on yhä käytössä oleva kuntaraja.

Hakovuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hakovuoren laella on kivistä koostuva rajapyykki avokallion päällä. Rajan kohdalla on noin
kolmen metrin pituudelta 30–60 cm:n kokoisia kiviä, jotka ovat keskeltä eniten kasassa. Ladottua kivirakennetta paikalla ei ole ja on epäselvää, onko kyseiset kivet tarkoitettu epämääräiseksi riviksi, vai onko paikalla ollut rajamerkki mahdollisesti hajonnut. Hakovuoren kautta on kulkenut Padasjoen Maakeskin kylän, Lammin pitäjän takamaiden sekä Asikkalan Iso-Äiniön kylän raja. Raja voi juontaa juurensa keskiajalle, jolloin alueen kylät on perustettu. Paikalla on yhä käytössä oleva kuntaraja.

Pukkivuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken. Kohteeseen kuuluu 7 kaskiröykkiötä ja 2 nauriskuoppaa.

Halsjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Tonttumäentien pohjoispuolella, parin metrin päässä tiestä. Paikalla on avointa mäntykangasta. Miilu on pyöreähkö ja sen halkaisija noin 2,5 metriä ja syvyys noin 0,6 m. Sen ympärillä on matala ja loiva, noin 15 cm korkea valli, joka leveys on noin 1,1 metriä. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros heti pinnalta alkaen.

Metsäsianharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Halsjärvestä noin 120 metriä länteen Saarikan tien länsireunassa Metsäsianharjun eteläpäässä mäntykankaalla kahden kumpareen välissä. Kohteeseen kuuluu kolme tien varressa olevaa neliskanttista kuoppaa. Ne edustavat tyypiltään ns. lamamiiluja, joissa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan. Kuopat sijaitsevat kankaalla kulkevan tien varressa, joka saattaa kulkureittinä juontaa kauaskin menneisyyteen. Ko. tie näkyy vuoden 1871 metsätalouskartassa. Hiilen valmistukseen kankaalla olisi ollut hyvät olosuhteet raaka-aineen, maaperän ja kuljetusyhteyksien suhteen. Kohteet ovat täysin säilyneitä.
Hiilimiilu 1
Sijaitsee noin kolme metriä tiestä länteen. Kuoppa on neliskanttinen ja sammaloitunut, kooltaan noin 3,5 x 4 metriä, syvyydeltään noin 1,3 metriä. Pohjalle tehdyn kairauksen mukaan 20 cm:n syvyyteen maaperä on ruskeaa hietaa, 20-30 cm:n syvyydessä on hiilikerros minkäjälkeen kaira osui kiveen.
Hiilimiilu 2
Sijaitsee noin kolme metriä etelään edellisestä ja noin 1,5 metriä tiestä länteen. Kuoppa on pitkulainen ja sammaloitunut, suunnaltaan kaakko-luode, mitoiltaan 2,5 x 4 metriä, syvyydeltään 1,1 metriä. Kairaushavaintojen mukaan maaperä on 10 cm:n syvyyteen ruskeaa hietaa, 10-40 cm:n välillä on hiilimaata, 40-45 cm:n syvyydellä vaaleaa hietaa. Syvemmälle ei kairattu.
Hiilimiilu 3
Sijaitsee noin 1,5 metriä etelään edellisestä ja noin yhden metrin tiestä länteen. Kuoppa on neliskanttinen ja sammaloitunut, kooltaan noin 3,5 x 4 metriä, syvyydeltään noin yhden metrin. Kuopan pohjalla on noin 50 cm:n paksuinen sammaloitunut kanto, joten kuopalla voinee olla ikää yli sata vuotta. Kairaushavaintojen mukaan 0-40 cm:n välillä on ruskea hieta, 40-75 cm:n välillä nokimaata ja hiilikerroksia, minkä alapuolella on vaaleaa hietaa. Kuoppa lienee siis alun perin ollut noin 1,7 metriä syvä.

Seiväskorpi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Valkeamustajärventien pohjoispuolella ja Seiväskorven halki kulkevan metsäpolun itäpuolella, pienen suppakuopan pohjalla on pyöreä kuoppamiilu, jonka halkaisija on noin 6 metriä ja syvyys noin 0,8 metriä. Sitä ympäröi valli, jonka leveys on noin 1,4 metriä ja korkeus 0,15–0,3 m. Pohjalle tehdyn kairauksen mukaan hiilikerros alkaa heti pintaturpeen alta. Miilun pinta on heinittynyt, muutoin maasto on avointa havumetsää.

Seiväskorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Valkeamustajärventien pohjoispuolella ja Seiväskorven metsäalueen halki kulkevan polun kaakkoispuolella sijaitsee iso, yksittäinen kuoppamiilu. Miilu on pyöreä ja sen halkaisija 11 on kokonaisuudessaan noin 11 metriä. Sitä ympäröi valli, jonka leveys on noin 3 metriä ja korkeus noin 0,2–0,4 m. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 20 cm kerros hiekkaa, jonka alta alkaa hiilikerros.

Seiväskorpi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Seiväskorven kosteikkoalueen koillisreunassa, mäkialueen kapeassa ”laaksossa” sijaitsee viisi kuoppamiilua ja yksi mahdollinen tervahauta. Kolme neliskulmaista kuoppaa sijaitsee rivissä aluerajauksen länsireunalla. Niiden halkaisija vaihtelee 3,5–6 metrin välillä ja syvyys on noin 0,7 m. Niiden ympärillä on loiva ja matala valli. Kaksi kuoppamiilua sijaitsee aluerajauksen eteläosassa ja ne ovat suorakiateen muotoisia, kooltaan noin 1 x 2,5 metriä. Mahdollinen tervahauta on U:n muotoinen vallien ympäröimä kuoppa, ja se sijaitsee alueen itäreunassa. Sen halkaisija on noin 6,5 metriä ja vallin leveys noin 2,5 metriä. Kohteiden pohjille tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilikerroksia.

Saarikko 1 (1000095813) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen hiilimiilu sijaitsee Saarikon ja Seiväskorven kosteikkoalueiden välisellä mäntykankaalla. Miilu sijaitsee luontaisen notkelman pohjalla. Se on vallien ympäröimä soikeahko kuoppa, jonka koko on noin 6 x 8 metriä ja syvyys noin 0,4 m. Vallin leveys on noin 1,5– 2,5 metriä ja korkeus 0,2–0,4 m. Vallissa on noin metrin levyinen aukko idänpuoleisella sivulla. Keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa.

Saarikko 2 (1000095814) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksittäinen kuoppamiilu sijaitsee Saarikon ja Seiväskorven kosteikkoalueiden välisellä mäntykankaalla. Kuoppa on pyöreä ja sen ympärillä on vallit. Kohteen halkaisija on noin 6,5 metriä ja vallin leveys on noin 1,6 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Kuopan syvyys on noin 0,6 metriä. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerroksen alkavan heti pinnasta.

Seiväskorventie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Padasjoentien itäpuolella ja noin 110 metriä pohjoiseen Seiväskorventiestä on suurehkon kuoppamiilun jäännös. Se on muodoltaan soikea, ja sen koko noin 5,5 x 7 metriä ja syvyys noin 1,2 metriä. Vallin leveys on noin 1,5 metriä ja korkeus noin 0,4 m. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa hiilikerros alkoi heti pintaturpeen alta.

Pitkänniitunrimmi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pitkänniitunrimmin kosteikkoalueen itäosassa ja Padasjoentiestä noin 136 metriä länteen havaittiin kaksi suorakulmaista hiilimiilua. Maasto on avoimehkoa kuusimetsää. Kuopat sijaitsevat vierekkäin parin metrin etäisyydellä toisistaan, luoteeseen laskevan rinteen yläosassa. Miilujen koko on noin 1 x 2,5 m ja 1,5 x 2,5 metriä ja syvyys noin 0,8 m. Toisen kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerroksen alkavan 5 cm:n syvyydeltä, hiekkakerroksen alta.

Pitkänniitunrimmi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pitkänniitunrimmin koillispuolella ja Padasjoentien länsipuolella havaittiin kaksi kuoppamiilua. Eteläisempi sijaitsee noin 71 metriä Padasjoentiestä länteen. Se on soikeahko ja sen koko on noin 2 x 3 metriä ja syvyys noin 0,8 m. Sen ympärillä on metrin levyinen ja noin 10–15 cm korkea valli. Kohteen päällä kasvaa runsaasti pieniä kuusentaimia. Pohjalle tehdyssä kairauksessa hiilikerros alkoi heti pintaturpeen alta. Pohjoisempi miilu sijaitsee Padasjoentiestä noin 102 metriä länteen. Se on soikeahko ja sen koko on noin 4 x 5 m metriä ja syvyys noin 0,6 m. Kuopan ympärillä on loiva valli, jonka leveys on noin metrin ja korkeus noin 0,1 m. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa. Sijainti N 6790825 E 398444 z 141,5 m mpy.

Kylökkääntie 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee noin 32 metriä Kylökkääntien länsipuolella, etelään laskevan rinteen alaosassa. Miilu on pyöreähkö ja vallien ympäröimä kuoppa. Sen halkaisija on noin 7,5 metriä ja syvyys noin 1,1 metriä. Vallin leveys on noin 2,7 metriä ja korkeus noin 0,4–0,6 metriä. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaisen hiekan alkavan heti pintaturpeen alta.

Kylökkääntie 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 105 metriä Kylökkääntiestä pohjoiseen, pienen kosteikkoalueen eteläreunalla, avoimella mäntykankaalla. Haudan valli on U:n muotoinen ja sen leveys on noin 2,5–3 metriä ja korkeus noin 0,4–0,7 metriä. Hauta on keskeltä hyvin loivasti kuopalla ja sen syvyys on noin 0,4 m. Valli on auki alarinteen, eli koillisen, suuntaan. Vallin päätyjen ulkopuolella on pyöreähköt kuopat, joiden halkaisija on noin metrin ja syvyys noin puoli metriä. Haudan keskelle tehdyssä kairauksessa hiilensekainen hiekka alkoi heti pintaturpeen alta.

Alinen Niemisjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuulu kaksi noin 120 metrin etäisyydellä toisistaan olevaa kuoppaa,
jotka lienevät nauriskuoppien jäännöksiä. Alueelle on vuoden 1839 karttaan merkitty poltettua metsää, mikä voi tarkoittaa kaskialuetta. Eteläisemmän kuopan koko on 1,5 x 3 x 1 metriä. Kuoppa on sammaloitunut, mutta melko jyrkkäseinäinen ja eteläpohjoissuuntainen. Se sijaitsee pienen kumpareen laella. Pohjoisempi kuoppa on kooltaan 1 x 2 x 0,6 metriä, suunnaltaan etelä-pohjoinen.

Sorakuopantie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sorakuopantien molemmin puolin havaittiin kuoppamiilut. Lännenpuoleinen sijaitsee avoimessa kuusimetsikössä. Se on suorakulmainen ja sen koko on noin 2 x 3,5 x 0,7 metriä. Kuoppa on jyrkkäreunainen ja sen itäreunalla on hieman vallia. Pohjalle tehdyssä kairauksessa hiilikerros alkoi heti pintaturpeen alta.
Toinen miilu sijaitsee Sorakuopantien itäpuolella. Se on soikeahko kuoppamiilu, jonka koko on noin 2 x 3 x 0,7 metriä. Kuopan ympärillä on valli, jonka leveys on noin metrin ja korkeus noin 0,2 metriä. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerroksen alkavan heti pintaturpeen alta. Sijainti N 6788388 E 397117 z 137,5 m mpy.

Ruuhijärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 70 metriä Ruuhijärventiestä etelälounaaseen, avoimen voimajohtolinjan itäpuolella. Maasto on nuorta, tiheäkasvuista lehtimetsää ja havainnointimahdollisuudet olivat melko huonot. Paikalla on pyöreä, vallien ympäröimä tervahauta, jonka halkaisija on noin 14 metriä. Hauta on loivasti kuopalla keskeltä ja sen syvyys on noin 0,8 m. Vallin korkeus on noin 0,6–1 metriä ja leveys noin 2,5 metriä. Vallin pohjoisreunalla on noin metrin levyinen halssiaukko. Kohteen keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin paksu hiilikerros heti pintaturpeen alla.

Padasjoentie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee noin 94 metriä Padasjoentiestä itään, avoimella havumetsäkankaalla. Miilu on suorakulmainen kuoppa, jonka koko on noin 3 x 4 x 0,7 metriä. Maa on koholla kuopan ympärillä, mutta kovin selkeää vallia sillä ei ole. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 15 cm hiekkaa, jonka alta alkaa hiilikerros.

Arabiantie 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee loivassa lounaisrinteessä rinteen suuntaisesti, noin neljä metriä tiestä etelään. Osittain risujen peittämän loivapiirteisen kuopan mitat ovat 2,5 x 5 x 0,9 metriä.
Kuopan lounaispää on koillispäätä alempana. Kuopan reunoilla kasvaa noin 15-30 cm paksuja mäntyjä. Kahden kairaushavainnon perusteella kuopan pohjan maaperä on ruskeaa hietaa. Kyseessä lienee rännihautatyyppisen tervahaudan jäännös, vaikka kairauksissa ei hiiltä tai nokea tullutkaan. Tähän viittaavat kuopan rakenne ja ympäristö.

Ylimmäinen Mustajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäntykankaalla Ylimmäistä Mustajärveä ympäröivän suon reunassa, noin 60 metriä järvestä länteen, on lamatyyppisen hiilimiilun jäänteet (hiillettävät puut on ladottu maahan kaivettuun kuoppaan). Hyvin säilynyt miilun jäännös erottuu loivapiirteisenä sammaloituneena kuoppana, jonka mitat ovat noin 1 x 2,5 x 0,5 metriä (leveys x pituus x syvyys). Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 40 cm:n vahvuinen hiilensekainen ruskea hieta.

Arabiantie 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Arabiantien pohjoispuolella, noin 53 metriä tiestä, sijaitsee viisi kuoppamiilua kolmessa ”ryhmässä”. Maasto on avointa mäntykangasta. Neljä itäisintä miilua on soikeita, loivareunaisia ja niitä ympäröi vallit. Kohteet ovat keskimäärin samankokoisia, halkaisijaltaan noin 7 x 8 metriä ja syvyys noin 0,5–0,7 m. Vallien leveys on noin 2–2,5 metriä ja korkeus noin 0,3–0,4 m. Kuoppien pohjalle tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilensekaista hiekkaa usean kymmenen sentin paksuudelta. Idänpuoleisimman miilun keskipiste N 6788427 E 398377 z 136–137 m mpy.
Luoteen puoleisin miilu sijaitsee heinittyneellä hakkuuaukealla, noin 90 metriä Arabiantiestä pohjoiseen. Miilu on suorakaiteen muotoinen kuoppa ja sen koko on noin 1,8 x 3,5 x 0,7 metriä. Kuopassa on jyrkähköt seinämät. Sen etelänpuoleisella pitkällä sivulla on valli, joka on kuopan pituinen ja noin 1,5 metriä leveä ja noin 0,4 m korkea. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerroksen alkavan heti pintaturpeen alta. Sijainti N 6788473 E 398274 z 136–137 m mpy.

Arabiantie 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Arabiantien koillispuolella, noin 15 metriä tiestä sijaitsee yksittäinen hiilimiilu. Maasto on avointa sekametsää ja miilun ympäristö on heinittynyt. Kuoppamiilu on suorakaiteen muotoinen, eikä siinä ole valleja. Kuopan seinämät ovat melko jyrkät. Kuopan koko on noin 1,5 x 3 metriä ja syvyys 0,8 m. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Arabiantien varressa mäntykankaalla, tiestä noin viisi metriä länteen. Loivapiirteisen sammaloituneen kuopan mitat ovat 2 x 3 x 0,7 metriä. Kuopan päällä on hakkuujätettä. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 30 cm:n vahvuinen hiilensekainen ruskea hieta. Kyseessä lienee lamatyyppisen hiilimiilun jäännös.

Valkeamustajärventie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kylökkäänjärven eteläpuolitse kulkevan Valkeamustajärventien eteläpuolella, noin 19 metriä tiestä, sijaitsee tervahauta. Se on soikean muotoinen ja sen koko on noin 7 x 10 x o,6 metriä. Haudassa on U:n muotoinen valli, joka on auki alarinteen, eli idän, puolelta. Aukon ulkopuolella on kuoppa tervanlaskua varten. Vallin leveys on noin kaksi metriä ja korkeus noin 0,7 metriä. Alueella on avoimehkoa mäntykangasta.

Valkeamustajärvenkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2008: Kohde sijaitsee Seiväskorventien ja Valkeamustajärvelle menevän metsätien risteyksen tuntumassa, noin 270 metriä Valkeamustajärven koillisrannasta koilliseen. Alue on mäntykangasta. Kohteeseen kuuluu kaksi lamatyyppistä hiilimiilua, joissa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan. Lisäksi kohteessa on yksi rännihautatyyppinen tervahauta, jollaisessa tervaskantoja tai muuta tervaspuuta poltettiin tervaksi yleensä loivaan rinteeseen kaivetussa hautamaisessa kuopassa, jolloin terva valui kuopan alemmassa päässä olevaan astiaan. Toinen hiilimiilu ja tervahauta ovat tien itäpuolella ja toinen hiilimiilu tien länsipuolella. Tie on merkitty jo vuoden 1870 metsätalouskarttaan, mutta kohteiden kohdalla ei muita merkintöjä. Kohde on täysin säilynyt.
Miilut saattavat ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evon kylän nautinta-aluetta, jonne kohteesta tulee matkaa noin 6,5 kilometriä, sillä alue kuului Iso-Evon kylään ennen kuin se isojaossa erotettiin valtion "Kruununpuistoksi". Toisaalta miilut saattavat liittyä myös 1800 -luvulla perustetun kruununpuiston torppareiden toimiin ja osin jopa metsäoppilaitoksen toimintaan, jonka koulutusohjelmaan lamamiilujen käyttö sisältyi ainakin vuoteen 1895 asti, minkä jälkeen opetuksessa siirryttiin pystymiilujen käyttöön. Lähimmät entiset torpat ovat sijainneet kohteesta noin kilometrin etäisyydellä, Saarikka koillisessa ja Mustajärvi lounaassa. Metsäoppilaitokselle matkaa tulee noin kolme kilometriä.
Tervahauta
Sijaitsee noin 12 metriä tiestä itään loivalla luoteisrinteellä. Sammaloituneen hieman loivapiirteisen kuopan koko 1,5 x 3 x 1 metri (leveys x pituus x syvyys) suunnaltaan se on rinteen suuntainen eli luoteispää on kaakkoispäätä alempana. Kairaushavaintojen perusteella kuopan pohjalla on 20 cm:n vahvuinen hiilensekainen ruskea hietamaa, minkä jälkeen kaira osui kiveen. Kyseessä lienee rännityyppinen tervahauta, mutta kyseessä voi olla myös lamatyyppinen hiilimiilunjäännös.
Sijaitsee noin 30 metriä tiestä itään tasamaalla rinteen alapuolella suomaisen alueen reunassa. Sammaloituneen ja loivapiirteisen kuopan koko on 1 x 2 x 0,6 metriä, suunnaltaan se on eteläpohjoinen. Kairaushavaintojen perusteella kuopan pohjalla on 15 cm:n vahvuinen ruskea hietamaa, minkä alapuolella on viiden sentin vahvuinen hiilikerros ja sen alapuolella vaalea hieta. Kyseessä lienee pienen lamatyyppisen hiilimiilun jäännös.
Sijaitsee Seiväskorventien ja Valkeamustajärven laavulle menevän tien risteyksessä pienessä kuusipusikossa tasaisella mäntykankaalla. Loivapiirteisen sammaloituneen kuopan koko on 1,5 x 2,5 x 0,7 metriä. Kuoppa on itä-länsisuuntainen. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 15 cm:n vahvuinen hiilikerros, minkä alla on viiden sentin vahvuinen ruskea hietamaa. 20 cm:n syvyydessä kaira osui kiveen. Kyseessä lienee lamatyyppisen hiilimiilun jäännös.

Valkeamustajärvenkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seiväskorventien varressa, noin 300 metriä Valkeamustajärven koillisrannasta itään. Alue on mäntykangasta. Kohteeseen kuuluu kaksi lamatyyppistä hiilimiilua, joissa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan. Miilut ovat lähekkäin tien länsireunassa. Tie on merkitty jo vuoden 1871 metsätalouskarttaan, mutta kohteiden kohdalla ei muita merkintöjä.
Miilut saattavat ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evon kylän nautinta-aluetta. Toisaalta ne saattavat liittyä myös 1800-luvulla perustetun kruununpuiston torppareiden toimiin ja osin jopa metsäoppilaitoksen toimintaan, jonka koulutusohjelmaan lamamiilujen käyttö sisältyi ainakin vuoteen 1895 asti, minkä jälkeen opetuksessa siirryttiin pystymiilujen käyttöön (Sistola 2002, 114). Tarkempi ajoitus edellyttää radiohiilitutkimusta.

Valkeamustajärvenkangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Valkeamustajärven itäpuolella kulkevan Seiväskorventien itäpuolella ja Mikonniitun pohjoispuolella sijaitsevassa notkelmassa sijaitsee neljä kuoppamiilua kolmella eri alueella. Kaksi läntisintä miilua on tehty loivan suppakuopan pohjalle. Ne ovat pyöreitä (halk 4 m, syvyys 0,4 m) ja kiinni toisissaan. Niiden ympärillä on matala ja loiva valli, jonka leveys on noin metrin ja korkeus 0,1 m. Toisen pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaisen hiekkakerroksen alkavan heti pinnasta.
Pohjoisin miilu on suorakaiteen muotoinen ja sen koko on noin 1 x 2,5 x 0,5 m. Kuopan ympärillä ei ole vallia. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros. Sijainti: N 6788731 E 399669 z 131 m mpy.
Idänpuoleisin miilu on neliskulmainen kuoppamiilu. Sen halkaisija on noin 4,5 metriä ja syvyys noin 0,5 m. Kuoppaa ympäröi valli, jonka leveys on noin 1,2 metriä ja korkeus noin, 0,2 metriä. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 15 cm:n paksuinen hiilikerros, jonka alta alkaa hiekka. Sijainti: N 6788692 E 399694 z 132 m mpy.

Rimminjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rimminjärven kaakkoispuolella ja jyrkähkön harjun länsipuolella on neljä hautamaista kuoppamiilua. Kuoppien koko on keskimäärin 2 x 3 metriä ja syvyys noin 0,8 m. Muutaman
kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa noin 45 cm paksuudelta, jonka alta tuli punertava palanut hiekka. Noin 8 metriä miilukuoppien kaakkoispuolella sijaitsee vallien ympäröimä pyöreähkö kuoppa, joka voi olla pieni tervahauta tai hiilihauta. Sen halkaisija on noin 7 metriä, josta vallin leveys on noin 2,2 metriä. Keskiosa on loivalla kuopalla ja sen syvyys on noin 0,6 m.

Haukijärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Yksittäinen kuoppamiilu sijaitsee Valkeamustajärventien ja Haukijärven välisellä metsäalueella, noin 80 metriä tiestä itään. Miilu on soikea, ja sen ympärillä on loiva ja matala valli. Vallin leveys on noin 0,8 m ja korkeus noin 0,1 m. Maasto miilun ympärillä on melko epätasaista. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerroksen alkavan 5 cm syvyydeltä, hiekkamoreenin alta.

Haukijärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Valkeamustajärventien ja Haukijärven eteläpuolella sijaitsee neljä kuoppamiilua. Niistä pohjoisin on neliskulmainen, sen halkaisija on noin 5 metriä ja syvyys noin 0,8 m. Vallin leveys on noin 1,5 m ja korkeus noin 0,4 m. Pohjalle tehtiin kairaus, jossa havaittiin hiilikerroksen alkavan heti pintaturpeen alta.
Kaksi itäisintä kuoppaa sijaitsevat vierekkäin ja ne ovat suorakulmaisia. Kuoppien koko on noin 1,5 x 2,5 metriä ja niiden reunat ovat hieman koholla, mutta niissä ei ole selkeää vallia. Kuoppia peittää tiheä heinikko ja saniaiset, joten havainnointi oli hieman haastavaa. Toisen kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa hiilensekaisen hiekan kerros alkoi heti pintaturpeen alta. Idänpuoleisen kuopan keskipiste N 6788855 E 399769 z 132,5 m mpy.
Kaakonpuoleinen miilu sijaitsee lounaaseen laskevassa rinteessä. Se on suorakulmainen
kuoppamiilu, jonka koko on noin 2 x 3 metriä ja syvyys noin 0,4 metriä. Sen reunat ovat hieman koholla, mutta siinä ei ole selkeää vallia. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa hiilensekainen hiekka alkaa heti pintaturpeen alta. N 6788817 E 399856 z 138,5 m mpy.

Mikonniittu 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mikonniitun peltoalueen ja Rahtijärventien välisellä metsäalueella on kaksi hiilimiilua. Lännenpuoleinen miilu on suurehko neliskulmainen, ja melko jyrkkäreunainen kuoppa, jonka koko on noin 2,5 x 4,5 x 1 m. Sen ympärillä on noin 1,3 m leveä ja 0,3 m korkea valli. Toinen kuoppamiilu sijaitsee tästä noin 60 metriä koilliseen. Se on muodoltaan loivempi ja soikeahko ja sen koko on 2,5 x 4 x 0,8 m. Kuopan ympärillä on noin metrin levyinen valli, jonka korkeus on noin 0,2 metriä. Molempien kuoppien pohjalta havaittiin noin 10–15 cm hiekkaa, jonka alta alkoi hiilikerros.

Vuoripeikonjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoripeikonjärven itäpuolella, kapean pohjois-eteläsuuntaisen harjun länsipuolella sijaitsee kolme suurehkoa miilua kahdessa eri kohdassa. Maasto on avointa sammalpohjaista havumetsää. Eteläpuolella, suppakuopan yläreunassa, on kaksi miilua vierekkäin. Toinen niistä on pyöreähkö ja sen halkaisija on valleineen noin 6,5 metriä ja syvyys noin 0,9 m. Vallin leveys on noin 1,4 metriä ja korkeus 0,3 metriä. Pohjoisempi kuoppa on lähes neliskanttinen ja sen halkaisija on noin 6 metriä ja syvyys 0,6 m. Siinäkin on noin metrin levyinen ja 0,2 m korkea valli. Kuopissa kasvaa muutama suuri kuusi pienten taimien lisäksi. Kuoppien pohjille tehdyissä kairauksissa havaittiin selkeä hiilikerros.
Näistä noin 105 metriä pohjoiseen sijaitsee yksi pyöreähkö, tai lähes neliskulmainen kuoppamiilu. Sen halkaisija on noin 6,5 m ja syvyys noin 0,7 m. Kuopan ympärillä on loiva valli, jonka leveys on noin 1 m ja korkeus noin 0,2 m. Vallin vieressä, sen itäpuolella, on pieni kuoppa, jonka koko on noin 1 x 1,5 m ja syvyys noin 0,5 m. Miilukuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin selkeä hiilensekaisen hiekan kerros. Sijainti N 6787620 E 399898 z 153 m mpy.

Peikkovuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pitkäniemenjärven kaakkoispuolella, Saukonojantien molemmin puolin sijaitsee viisi kuoppamiilua neljässä eri kohdassa. Pohjoisin miilu sijaitsee noin 3 metriä Saukonojantiestä
koilliseen. Maasto on avointa mäntykangasta. Miilu on suorakaiteen muotoinen, sen koko on
noin 1,1 x 3 x 0,6 m ja sitä ympäröi noin metrin levyinen ja noin 0,1–0,3 m korkea valli. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros noin 15 cm:n paksuisen hiekkakerroksen alta.
Idänpuoleisin kuoppamiilu sijaitsee Saukonojantien itäpuolella, noin 20 metriä tiestä. Maasto on nuorehkoa kuusimetsää ja miilun ympäristö on heinittynyt. Miilu on suorakaiteen muotoinen ja sen koko on noin 1,2 x 3,5 metriä ja syvyys noin 0,7 m. Kuopan ympärillä on hyvin loiva ja matala valli, jonka leveys on noin 1,3 metriä ja korkeus 0,1–0,2 m. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros noin 40 cm:n syvyydeltä, hiesuisen hiekkakerroksen alta. N 6787076 E 399814 z 134 m mpy.
Kolme eteläisintä miilua sijaitsee Saukonojantien länsipuolella. Kaksi toiseksi eteläisintä sijaitsee lähekkäin ja ne rajattiin samaan alueeseen. Niistä idänpuoleinen miilu on suorakaiteen muotoinen ja sen koko on noin 2 x 4 x 0,7 metriä. Kuopan ympärillä on matala valli, jonka leveys on noin 1,2 metriä ja korkeus noin 0,2 m. Lännenpuoleinen kuoppa on pyöreähkö ja sen halkaisija on noin 5 metriä ja syvyys noin 0,4 m. Molempien kuoppien pohjalle tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilikerros hiekkakerroksen alta. Idänpuoleisen kuopan sijainti N 6787050 E 399740 z 130,5 m mpy.
Eteläisin miilu on suorakaiteen muotoinen ja sen reunoilla on sammaloituneita kantoja. Miilun koko on noin 1 x 2,8 x 0,6 metriä. Kuoppaa ympäröivä maa on hieman koholla, mutta selkeää vallia siinä ei ole. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros noin 20 cm:n paksuisen humuskerroksen alta. Sijainti N 6787014 E 399743 z 131,8 m mpy.

Saukonoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Saukonojantien ja Saukonojan välisellä metsäalueella sijaitsee kolme kuoppamiilua. Pohjoisin sijaitsee Saukonojantiestä noin 86 metriä tiestä etelään ja Saukonojasta noin 170 metriä länteen. Paikalla on sekametsää ja miilu on varpujen ja puuntaimien peitossa. Miilu on suorakaiteen muotoinen ja sen koko on noin 1 x 3 x 0,5 metriä, eikä siinä ole vallia. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa heti pinnasta alkaen.
Keskimmäinen miilu sijaitsee heinittyneessä notkelmassa. Miilu on suorakaiteen muotoinen ja sen koko on noin 1 x 2,8 x 0,5 metriä. Kuopan pohjoisella pitkällä sivulla on matalahko valli, jonka korkeus on noin 15 cm. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros, joka alkaa noin 15 cm:n paksuisen hiekkakerroksen alta. Kohteen ympärillä on lahonnut, puisista rimoista tehty matala aita. N 6786860 E 399248 z 129 m mpy.
Eteläisin kuoppamiilu sijaitsee kapean harjun päällä, avoimessa havumetsässä. Paikalla on soikeahko kuoppa, jonka koko on noin 3 x 4 metriä ja syvyys noin 0,9 m. Kuopan ympärillä on loiva, noin 0,1 m korkea ja metrin levyinen valli. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin sekoittunutta hiekkaista soraa, jonka seassa oli hiilenhippuja. N 6786834 E 399257 z 134,5 m mpy.

Pitkäniemenkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Täyttö kesken. Kohteeseen kuuluu 1 hiilimiilu ja 1 pyyntikuoppa.

Pitkäniemenkangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pitkäniemenjärven eteläpuolella, pienen suppakuopan reunalla. Paikalla on kaksi pyöreähköä kuoppaa kiinni toisissaan, ylempänä vallillinen tervahautakuoppa ja alempana tervanlaskukuoppa. Kohteen koko on noin 8 x 10 metriä. Ylempää kuoppaa ympäröi loiva valli, jonka leveys on noin 1,5–2 metriä ja korkeus noin 0,4–0,5 metriä. Halssikuopan ympärillä maa on hieman koholla, mutta siinä ei ollut selkeää vallia. Kuoppien syvyys on noin 0,7–1 m. Havainnointimahdollisuudet olivat hankalat, koska paikalla kasvaa melko tiheäkasvuista puustoa ja korkeaa varvikkoa. Tervahautakuopan keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin selkeä hiilikerros.

Historiallinen; Yksittäinen kuoppamiilu sijaitsee Pitkäniemenjärven lounaispuolella, noin 30 metriä metsätiestä länteen. Maasto on avointa havumetsää. Miilu on pyöreä, ja sen halkaisija on valleineen noin 8 metriä ja syvyys noin 0,8 metriä. Valli on matala ja loiva, sen leveys on noin 2 metriä ja korkeus noin 0,2 m. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin paksu hiilikerros heti pintahumuksen alta.

Rahtijärventie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Avoimen hiekkakentän reunalla, laajan suppamaisen painanteen pohjalla sijaitsee kuoppamiilu. Miilun pinta on heinittynyt, mutta se erottuu maastosta selkeästi. Kohde on pyöreä ja sen halkaisija valleineen on noin 6 metriä ja syvyys noin 0,6 metriä. Vallin leveys on noin 1,4 metriä ja korkeus noin 0,1–0,3 m. Keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 14 cm humuksensekaista sekoittunutta hiekkaa, jonka alta alkaa hiilikerros.

Ylinen Rautjärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ylisen Rautjärven luoteispuolella ja Rusthollinkankaan koillispuolella sijaitsee yksittäinen, pyöreä hiilimiilu. Maasto on nuorehkoa mäntymetsää. Kohteen halkaisija on kokonaisuudessaan noin 7,5 metriä ja vallin leveys on noin 2 metriä. Vallin korkeus on noin 0,5 m ja kuopan syvyys noin 1,2 metriä. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa noin 40 cm:n paksuudelta.

Ylinen Rautjärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rusthollinkankaan koillispuolella ja Rahtijärventiestä noin 80 metriä länteen sijaitsee pieni tervahauta. Tervahauta on pyöreä ja sitä ympäröi valli. Haudan halkaisija on noin 6 metriä. Haudan ympärillä on valli, jonka leveys on noin 1,5 metriä ja korkeus noin 0,5 m. Vallissa on noin metrin levyinen aukko alarinteen puolella. Vallin ulkopuolella on katkonainen, matala oja. Haudan keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin vähän hiiltä. Kohde ei erotu selkeästi 5 p laserkeilausaineistossa, joten rajaus tehtiin maastohavaintojen perusteella.

Ylinen Rautjärvi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ylisen Rautjärven pohjoisluoteispuolella, Rahtijärventien molemmin puolin, havaittiin 23 hiilimiilua. Maasto on avointa mäntykangasta. Alueella on suurehkoja pyöreitä kuoppia (halk. noin 6–7 m, syvyys 0,5–1,2 m), joissa on vallit, sekä suurehkoja soikeita (5,5 x 6 x 1 m) kuoppia, joissa on myös vallit. Muutama miilu on neliskulmainen (halk. noin 7,5 m) ja niitä ympäröi valli. Osa kuopista on suorakaiteen muotoisia tai soikeita pienehköjä kuoppia, kooltaan keskimäärin 1,5 x 2,5 metrin. Kuoppien syvyys vaihtelee 0,5–1,2 metrin välillä. Alueen pohjois-koillisosassa on myös kolme kumpumaisia (polttamatonta miilua) ovat pyöreitä, niiden halkaisija on noin 6 metriä ja ne kohoavat maanpinnasta noin 0,3 metriä. Kaikkien tarkastettujen kuoppien pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros. Jokaista yksittäistä kuoppaa ei dokumentoitu erikseen. Kuopille tehtiin aluerajaukset 5 p laserkeilausaineiston perusteella.

Alimmainen Mustajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alimmaisen Mustajärven luoteispuolella on kolme kuoppamiilua noin 80 m etäisyydellä toisistaan. Maasto on avointa havumetsää. Pohjoisempana on kaksi suorakaiteen muotoista kuoppaa noin 15 metrin etäisyydellä toisistaan. Niiden koko on noin 1,5 x 3,5 x 0,5 metriä. Toisen pohjalle tehdyssä maaperäkairauksessa havaittiin noin 50 cm:n paksuinen hiekkakerros, jonka alta alkaa hiilikerros. Maa on koholla kuoppien ympäriltä, mutta selkeää vallia niissä ei ole.
Eteläisempi miilu sijaitsee Alimmaisen Mustajärven länsipuolella, noin 20 metriä metsätiestä itään, itään laskevan rinteen yläosassa. Miilu on pyöreä ja ”donitsimainen”, ja sen halkaisija on noin 6,5 metriä. Vallin leveys on noin metrin ja korkeus 0,2–0,3 m. Keskiosa on hieman ympäröivää maastoa alempana. Keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin hyvin pehmeää, hiilensekaista humusmaata koko kairan syvyydeltä. Sijainti N 6787403 E 398336 z 134,5 m mpy.

Mustajärvet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Isoimman Mustajärven länsipuolella havaittiin kolme kuoppamiilua 100–130 metrin etäisyydellä toisistaan. Maasto on avointa havumetsää. Itäisin miilu sijaitsee retkeilypolun varrella, noin 75 metriä Mustajärvestä länteen. Se on suorakaiteen muotoinen, kooltaan noin 1,5 x 2,5 x 0,6 metriä. Pohjoisin miilu sijaitsee isoimman Mustajärven ja ylimmäisen Mustajärven välissä ja se on soikeahko kuoppa (noin 2,5 x 4 m), jossa on loiva valli ympärillä. Läntisin miilu on pyöreähkö kuoppa (halk 3,5 m), jossa on loiva valli ympärillä.

Arabiankorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mäntytaimikkoa ja ylispuumäntyjä kasvavan mäen laella sijaitseva, hieman neliskanttinen, loivapiirteinen ja sammalpeitteinen kuoppa, jonka halkaisija on 3,5 metriä ja syvyys noin 0,9 metriä. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 40 cm:n vahvuinen kerros nokimaata ja hiiltä. Kyseessä lienee ns. lamamiilun jäännös, jossa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan.

Arabiankorpi 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi kuoppamiilua sijaitsee Arabiankorven kaakkoispuolella ja noin 82 metriä metsätiestä kaakkoon. Kuopat sijaitsevat pienen kalliopaljastuman juuressa, noin 5 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuopat ovat suorakulmaisia ja niiden koko on noin 2 x 3 m ja syvyys 0,7–1 m. Maa kuoppien ympärillä on hieman koholla, mutta niillä ei ole selkeää vallia. Etelänpuoleisen kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 60 cm syvyydeltä alkava hiilikerros, jonka päällä on hiekkaa.

Historiallinen; Kaakkoon laskevassa rinteessä havaittiin U:n muotoinen vallillinen tervahauta, jossa on kapea (noin 0,8 m) aukko vallin kaakkoisreunalla. Kohteen koko on noin 8 x 9 metriä, josta vallin leveys on 3 metriä. Vallin korkeus on noin 0,4–0,6 m. Tervahaudan vallin eteläpuolella on iso kuoppa, jonka halkaisija on noin 4,5 metriä ja syvyys noin 1 metri. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekainen hiekkakerros, alkaen noin 20 cm:n syvyydeltä. Muutama metri tervahaudan länsipuolella on toinen, hieman pienempi (1,5 x 2 x 0,5 m) kuoppa.

Historiallinen; Tien luoteispuolella havaittiin kaksi kuoppamiilua. Pohjoisempi sijaitsee 25 metriä tiestä luoteeseen ja toinen noin 55 metriä ensimmäisestä lounaaseen. Pohjoisempi miilu on neliskulmainen kuoppa, jossa on melko jyrkät reunat. Sen halkaisija on noin 4,5 metriä ja syvyys noin 1,3 m. Lounaanpuoleinen miilu on pyöreähkö kuoppa, joka halkaisija on noin 4 metriä. Sen ympärillä on noin 1,2 metrin levyinen ja 0,4 m korkea valli. Molempien pohjalle tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilikerros.

Rusthollinkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsäpolun pohjoispuolella ja pohjoiseen vievän metsätien länsipuolella on kaksi pyöreää, kumpumaista hiilimiilua. Niiden halkaisija on noin 6–7 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Niiden reunat hieman painuneet ympäröivään maastoon nähden. Noin 19 metriä kumpumiilujen pohjoispuolella on kuoppamiilu. Se on suorakulmainen ja jyrkkäreunainen, kooltaan noin 1 x 2 x 0,8 metriä. Kaikkien miilujen kohdalle tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilikerrokset.

Rusthollinkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rusthollinkankaalla, Opistontien ja Rahtijärventien välisellä mäntykankaalla on kolme
kuoppamiilua reilun 100 metrin etäisyydellä toisistaan. Lännen puoleisin on soikeahko ja sen koko on noin 1,5 x 2,5 m ja syvyys noin 0,7 m. Kuopan ympärillä on loiva valli, jonka leveys on noin metrin ja korkeus noin 0,2 m. Pohjalle tehdyssä kairauksessa hiilikerros alkoi heti pintaturpeen alta.
Keskimmäinen miilu on soikeahko ja sen koko on noin 5 x 7 x o,9 m. Sen ympärillä on valli, jonka leveys on noin metrin ja korkeus noin o,3 m. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin
hiilensekaista hiekkaa ainakin 45 cm:n paksuudelta. Sijainti N 6786723 E 398112 z 129 m mpy.
Idänpuoleisin miilu on neliskulmainen, melko jyrkkäreunainen ja sen halkaisija on valleineen noin 5,5 metriä, syvyys noin 0,5 m. Kuopan ympärillä on epäselvä ja vaihtelevan korkuinen valli, joka on todennäköisesti kärsinyt metsänhoitotöissä. Kuopan yhdellä sivulla on maakasa ja pohjoispuolella kapea ojamainen kaivanto (0,4 x 1 m). Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiiltä noin 60 cm syvyydeltä. N 6786793 E 398185 z 134,2 m mpy.

Riviera 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Alisen ja Ylisen Rautjärven välisellä noin sata metriä leveällä kannaksella, noin 250 metriä metsäoppilaitoksesta pohjoiseen tien molemmin puolin. Alue on hiekkapohjaista mäntykangasta.
Kankaalla on kaikkiaan 6 kuoppaa, joista kolme vaikuttaa inventointihavaintojen perusteella hiilimiiluilta ja kolme pyyntikuopilta. Hiilimiilut edustavat tyypiltään ns. lamamiiluja, joissa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan. Hiilimiilut ja pyyntikuopat sijaitsevat lomittain toistensa joukossa. Hiilimiiluiksi tulkitut kuopat ovat suorakulmaisia ja niiden pohjalla on hiilensekaista maata. Pyyntikuopiksi tulkitut kuopat ovat pyöreitä ja niiden ruskeassa hietamaannoksessa on vain vähän hiiltä. Niiden sijainti järvien välisellä kapealla kannaksella, pyyntikuopille tyypillisessä ympäristössä, on vaikuttanut pyyntikuoppatulkintaan positiivisesti.
Hiilirniilut saattavat ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evon kylän nautinta-aluetta, jonne kohteesta tulee matkaa noin neljä kilometriä, sillä alue kuului Iso-Evan kylään ennen kuin se isojaossa erotettiin valtion "Kruununpuistoksi". Toisaalta hiilimiilut saattavat liittyä myös 1800 -luvulla perustetun kruununpuiston torppareiden toimiin ja osin jopa metsäoppilaitoksen toimintaan, jonka koulutusohjelmaan lamamiilujen käyttö sisältyi ainakin vuoteen 1895 asti, minkä jälkeen opetuksessa siirryttiin pystyrniilujen käyttöön, joista ensimmäiset rakennettiin Onkimankankaan pohjoispäähän Luutajoen suulle (Sistola 2002, 114).
Pyyntikuopat saattavat liittyä alueen vanhempaan, mahdollisesti jo esihistorialliseen ajanjaksoon liittyvään pyyntitalouteen. Kolmen kuopan ryhmä sijaitsee kapealla järvikannaksella hiekkamaalla, johon on ollut helppo kaivaa kuoppia. Lähimmät tunnetut pyyntikuoppakohteet sijaitsevat paikalta noin kuusi-seitsemän kilometriä pohjoiseen Padasjokeen kuuluvan Jamoinjärven etelärannan harjulla sekä Vähä-ja Iso Rankajärven välisellä kapean salmen erottamalla harjulla (Sepänmaa 2002). Tarkempia ajoituksia miiluista ja pyyntikuopista voitaisiin saada radiohiiliajoituksilla. Kohde on täysin säilynyt lukuun ottamatta alueen halkaisevaa tietä.

Riviera 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alisen Rautjärven luoteisrannalla järven rantaan menevän polun länsipuolella, noin kolme metriä polusta. Kyseessä on sammalen peittämä pyöreä, suppilomainen tervahauta, jonka ulkokehän halkaisija on noin 6 metriä ja sisäkehän halkaisija noin 2,5 metriä. Laskuaukko on länteen ja sen päässä on ulkokehän ulkopuolella kuoppa, jonka halkaisija on noin yksi metri ja syvyys noin 0,4 metriä. Kuopassa lienee ollut astia, johon tervaa on laskettu.

Alinen Rautjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alisen Rautjärven luoteisrannalla olevan mäen harjanteella, Luutajoen
suusta noin 60 metriä koilliseen. Vanhaa mäntymetsää kasvavalla mäellä on suorakulmainen,
loivapiirteinen ja sammaloitunut kuoppa, jonka mitat ovat 1,8 x 3 x 0, 7 metriä (leveys x pituus x syvyys). Kuopan suunta on kaakko-luode. Kuopan pohjalle tehdystä koepistosta paljastui turpeen alta vahva hiilikerros. Kyseessä lienee lamamiilu, jossa hiillettävät puut ladottiin maahan kaivettuun kuoppaan.
Hiilimiilu saattaa ilmentää jo keskiajalta periytyvää Iso-Evan kylän nautinta-aluetta, jonne kohteesta tulee matkaa noin kolme kilometriä, sillä alue kuului Iso-Evan kylään ennen kuin se isojaossa erotettiin valtion "Kruununpuistoksi". Toisaalta miilu saattaa liittyä myös 1800 -luvulla perustetun kruununpuiston torppareiden toimiin ja osin jopa metsäoppilaitoksen toimintaan, jonka koulutusohjelmaan lamamiilujen käyttö sisältyi ainakin vuoteen 1895 asti, minkä jälkeen opetuksessa siirryttiin pystymiilujen käyttöön, joista ensimmäiset rakennettiin tämän samaisen kankaan pohjoispäähän Luutajoen suulle (Sistola 2002, 114).
Entinen Luutajoen torppa on sijainnut kohteesta noin 200 metriä pohjois-luoteeseen. Tarkempia ajoituksia miilusta saataisiin radiohiiliajoituksella.

Viipantie 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viipantien pohjoispuolella ja noin 82 metriä Padasjoentien länsipuolella sijaitsee kaksi suorakulmaista hiilimiilukuoppaa vierekkäin. Niiden koko on noin 1,5 x 3 x 0,7 metriä, eikä niiden ympärillä ole vallia. Toisen pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaisen hiekan kerros.

Viipantie 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viipantien eteläpuolella ja Padasjoentien länsipuolisella mäntykankaalla sijaitsee neljä kuoppamiilua. Pohjoisempi Padasjoentien lähellä olevista kuopista on soikeahko ja sen koko on noin 3 x 3,5 x 0,4 m. Sen ympärillä on loiva valli, jonka leveys on noin 1,2 metriä ja korkeus 0,15 m.
Sen eteläpuolella oleva miilu on myös soikeahko kuoppa, jonka koko on noin 3 x 4,5 x 0,6 metriä. Vallin leveys on noin 1,2 m ja korkeus noin 0,2 m. Sijainti N 6786850 E 397092 z 133 m mpy.
Lounaispuolella oleva miilu on suorakulmainen ja sen koko on noin 3 x 4 x 0,7 metri. Kuopan ympärillä ei ole vallia, mutta länsireunalla on noin 0,6 metrin korkuinen maakasa. N 6786845 E 397035 z 133,6 m mpy.
Luoteispuolisin kuoppa on neliskulmainen ja sen halkaisija on noin 5 metriä ja syvyys noin 0,9 metriä. Kuopan toisella reunalla on loiva valli. Sijainti N 6786911 E 397026 z 131,8 m mpy. Kaikkien kuoppien pohjille tehtyjen kairausten mukaan hiilensekaisen hiekan kerros alkaa heti pintaturpeen alta.

Onkimankangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Onkimankankaan länsiosassa, Padasjoentien molemmin puolin sijaitsee 12 kuoppamiilua. Näistä yksitoista sijaitsee Padasjoentien länsipuolella ja yksi tien itäpuolella. Kaikkien kuoppien pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros.
Pohjoisimpana sijaitsee kaksi pyöreää hiilimiilua vierekkäin. Niiden halkaisija on noin 6 metriä ja syvyys noin 0,7–0,8 metriä. Kuoppien ympärillä on valli, jonka leveys on reilu metri ja korkeus noin 0,2 m. Näistä noin 100–120 metriä länteen, kaakkoon- ja etelään sijaitsevat miilut ovat soikeita tai suorakulmaisia, kooltaan keskimäärin noin 2 x 3,5 x 0,7. Soikeiden miilujen reunoilla on loiva valli. Kaksi eteläisintä kuoppaa sijaitsee edellä mainituista hieman erillään, noin 200 metriä etelälounaaseen. Ne ovat suorakaiteen muotoisia ja kooltaan noin 2,5 x 3,5 x 0,6 m. Padasjoentien itäpuolella sijaitseva kuoppa on suorakaiteen muotoinen, jonka koko on noin 2 x 3,5 metriä ja syvyys noin 0,5 m. Maa on hieman koholla kuopan ympärillä, mutta selkeää vallia sillä ei ole. Sen sijainti on N 6786233 E 397061 z 133 m mpy.

Historiallinen; Leipäsuonahon halki kulkevan tien ja Padasjoen tien välisellä metsäalueella on kolme
sammaloitunutta nauriskuoppaa. Kuopat ovat suorakulmaisia ja niiden koko on keskimäärin 2 x 4 x 0,5 metriä. Kuopat sijaitsevat noin 5–10 metrin etäisyydellä toisistaan ja osan ympärillä on vähän vallia. Pohjille tehdyissä kairauksissa havaittiin parikymmentä senttiä sekoittunutta hiekkaa, jonka alta tulee koskematon hiekka. Kohteen koillispuolella on kaskiröykkiöitä, joten nämä kuopat voivat liittyä alueen kaskeamiseen. Kuoppien välittömässä läheisyydessä ei havaittu kaskiröykkiöitä, mutta tunnettu kaskiröykkiökohde Leipäsuonaho 2 sijaitsee tästä noin 120 metriä luoteeseen.

Pöllönpesäntie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pöllönpesäntien ja Tiponen-järven välisellä mäntykankaalla havaittiin 10 miilua, joista yksi sijaitsee lammen eteläpuolella. Lammen eteläpuolella on myös joitain maanottokuoppia.
Viisi alueen miiluista on pieniä ja soikea, niiden koko on keskimäärin 1,5 x 2,5 x 0,6 m. Osan reunoilla on matala valli. Neljä miiluista on isompia ja soikeita, koko on noin 5,5 x 7 x 0,7 m. Suurempien miilujen ympärillä on valli, jonka leveys on noin 1,1 m ja korkeus noin 0,3 m. Kaikista eteläisin miilu sijaitsee Pöllönpesäntien alussa, tien itäpuolella. Se on pyöreähkö, epämääräisen muotoinen kuoppamiilu. Sen halkaisija on noin 5,5 metriä ja syvyys noin 0,4 m. Sen ympärillä on epätasainen valli, jonka leveys vaihtelee 0,5–1,2 m ja korkeus noin 0,2 m. Kaikkien miilujen pohjille tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilikerros heti pintaturpeen alta tai ohuen hiekkakerroksen alta. Pohjoisimman miilun sijainti N 6785935 E 396603 z 132 m mpy.

Opistontie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Opistontien ja Onkimanjärven välisellä tasaisella mäntykankaalla on yksittäinen kuoppamiilu. Sen koko on noin 2,8 x 3,5 x 0,7. Sen ympärillä on valli, jonka leveys on noin metrin ja korkeus 0,2 m. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros.

Keskinen Rautjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Keskisen Rautjärven etelärannalla sijaitsee yksittäinen kuoppamiilu. Se on pyöreä ja sen halkaisija on noin 4 metriä ja syvyys noin 0,5 m. Kuopan ympärillä on valli, jonka leveys on noin metri ja korkeus noin 0,15 m. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerros.

Valkjärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteet sijaitsevat Juuvintien itäpuolella ja Valkjärven torpan luoteispuolella, pienen mäen etelä ja kaakkoisosassa, noin 10 metrin etäisyydellä toisistaan. Rinteessä on kaksi U:n muotoista, vallillista tervahautaa. Kohteiden koko on noin 6,5 x 8,5 x 0,9 metriä. Vallien leveys on noin 2 metriä ja korkeus 0,5–0,7 metriä. Valleissa on aukko alarinteen puolella ja niiden edustoilla on todennäköisesti pieni tervanlaskukuoppa. Molempien kuoppien keskelle tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilensekaista hiekkaa.

Valkjärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuoppamiilu sijaitsee Tohijärventien länsipuolella, noin 25 metriä tiestä. Kuoppa on suorakaiteen muotoinen ja sen koko noin 1,5 x 2,5 x 0,6 m. Kuopan ympärillä maa on hieman koholla, mutta selkeää vallia sillä ei ole. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 5 cm hiekkaa, jonka alta alkaa hiilikerros.

Valkjärvi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuoppamiilu sijaitsee Saarisjärven itäpuolella ja Tohijärventien länsipuolella, noin 30 metriä tiestä. Maasto on avointa mäntykangasta. Kuoppamiilu on muodoltaan soikea, kooltaan noin 5,5 x 6,5, ja syvyys noin 1,1 metriä. Vallin leveys on noin 2 metriä ja korkeus noin 0,3 m. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerroksen alkavan heti pintaturpeen alta.

Joutsjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Henriikankankaan pohjoispuolella ja Joutsjoen eteläpuolisella mäntykankaalla on 16 kuoppamiilua. Suurin osa kuopista on soikeita, osa on suorakaiteen muotoisia. Muutamien kuoppien pohjille tehdyissä kairauksissa havaittiin heti pintaturpeen alta alkava hiilikerros. Jokaista yksittäistä kuoppaa ei tarkastettu maastossa, vaan niille tehtiin aluerajaus 5 p laserkeilausaineiston perusteella.

Henriikankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Henriikankankaalla sijaitsi Metsähallituksen tiedoissa oleva tervahauta (kohde nro 205572).
Kohde tarkastettiin ja paikalla havaittiin kaksi vierekkäistä hiilimiilua. Miilut ovat muodoltaan sokeita ja niiden koko valleineen on noin 2,5 x 5 metriä. Vallin leveys on noin 1,1–1,5 metriä ja korkeus noin 0,2–0,3 m. Kuoppien syvyys on noin 0,5–0,7 m. Näiden lisäksi
Henriikankaalla havaittiin useita muitakin miiluja ja yksi tervahauta. Mäkialueen pohjoisosassa sijaitsee kaksi hiilimiilua noin 19 metrin etäisyydellä toisistaan. Ne ovat muodoltaan soikeita ja niiden koko on noin 2,5 x 3,5 metriä ja syvyys noin 50–70 cm. Molempien ympärillä on loiva, noin metrin levyinen valli, jonka korkeus on noin 20 cm. Mäen länsiosassa, avoimella hakkuuaukealla, sijaitsee kaksi hiilimiilua noin kuuden metrin etäisyydellä toisistaan. Etelänpuoleinen on suorakaiteen muotoinen, melko jyrkkäreunainen ja kooltaan noin 2 x 3 metriä, syvyys noin 0,6 metriä. Pohjoisenpuoleinen kuoppa on soikeahko, kooltaan noin 1,5 x 2,5 metriä, syvyys noin 0,5 m. Kummassakaan kuopassa ei ole selkeitä valleja.
Tervahauta sijaitsee Henriikankankaan mäkialueen länsiosassa, pienen suppakuopan rinteessä. Hauta muodostuu kahdesta toisissaan kiinni olevasta kuopasta, joista ylimmäisessä on vallia ympärillä. Kohteen koko on kokonaisuudessaan noin 6 x 9 metriä. Vallin leveys on noin 1,3 metriä ja korkeus noin 0,3–0,5 metriä. Kohteen pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilensekaista hiekkaa. Tervahaudan sijainti N 6784478 E 398632 z 130 m mpy.
Henriikankankaan halki kulkevan metsätien itäpuolella sijaitsee kuusi kuoppamiilua. Ne ovat suurehkoja, soikeita ja kooltaan keskimäärin 5 x 7 x 0,7 metriä. Vallin leveys on noin 1,2 metriä, korkeus noin 0,3 m. Kaikkien tarkastettujen kuoppien pohjille tehdyissä kairauksissa havaittiin hiilikerros

Suorinto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Henriikankankaan eteläpuolella, Koukkumäentiestä noin 90 metriä lounaaseen. Se on tehty jyrkkärinteisen harjun etelärinteen alaosaan. Miilu on soikean muotoinen ja sen koko on noin 7,5 x 8,5 x 1 m. Kuoppaa ympäröi vallit, jotka ovat selkeämmät haudan pitkillä sivuilla. Vallin leveys on noin 2–2,5 m ja korkeus noin 0,2–0,4 m. Kuopan keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 15 cm kerros hiekkaa, jonka alla oli noin 5 cm: paksuinen hiilensekaisen hiekan kerros.

Luhtasuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuoppamiilu sijaitsee Luhtasuon kosteikkoalueen ja Vappulantien välisellä metsäalueella, noin 180 metriä tiestä länsilounaaseen. Miilu on muodoltaan soikeahko, sen koko on noin 7 x 8 x 1 m. Kuopan ympärillä on valli, jonka leveys on noin 2 m ja korkeus noin 0,3 m. Kuopan pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilikerroksen alkavan heti pintaturpeen alta.
Tästä noin 225 metriä länteen, Luhtasuon itäpuolella, havaittiin mahdollinen hiilimiilukuoppa 5 p laserkeilausaineistossa. Sijainti N 6784824 E 401477.

Niinimäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivalla kivisellä etelä-länsirinteellä ja mäen tasaisilla terasseilla noin 350 metriä entisestä Niinimäen torpasta lounaaseen. Vuoden 1873 metsätalouskartan mukaan alue on kuulunut Niinimäen torpan maihin ja on sijainnut silloisten pienten peltotilkkujen välisellä metsäalueella. Alueen lounaispuolella on nykyisin vanha metsitetty pelto, joka on tunnistettavissa vuoden 1873 kartasta, sama alue on peltona vielä vuoden 1965 peruskartassa.
Inventointihetkellä kaskiröykkiöalue oli suurimmaksi osaksi laikutettua hakkuuaukkoa, osin kuusivaltaista sekametsää. Laikutetuista kohdista on paikoin paljastunut runsaasti hiiltä ja tummaa kaskimaannosta. Maalaji vaihtelee hiedan ja soran välillä. Kaikkiaan noin 100 x 150 metrin laajuisessa kohteessa on neljäkymmentä kaskiröykkiötä, joista suuri osa on kasattu maakivenpäälle tai viereen. Röykkiöiden halkaisija vaihteli 2-4 metrin ja korkeus 0,5-1 metrin välillä (maakivi laskettu korkeuteen mukaan). Lisäksi alueella on suorakulmaisia tai aitamaisia röykkiöitä, joiden leveys vaihtelee 1-2 metrin ja pituus 5-7 metrin välillä. Alueen lounaisosassa metsäalueella on havaittavissa kyntöraja, eli viljellyn kasken ja viljelemättömän metsämaan raja. Tämä todistaa auran tai vastaavan maanmuokkausvälineen käytöstä alueella ja voi viitata myös jonkin aikaiseen peltokäyttöön.
Korkeutensa puolesta alue on ns. vedenhuuhtomatonta aluetta ja sijaitsee alueen ylimmän, noin 161 metrin korkeudessa olleen Baltian jääjärven rantaviivan yläpuolella. Kaskiröykkiöt liittyvät todennäköisesti läheisen Niinimäen torpan historiaan, mutta periaatteessa ne voivat olla vanhempiakin ja kuvastaa esim. Iso-Evon kylän suunnalta harjoitettua kaukokaskeamista. Kaskeamisen päättymisestä lienee yli sata vuotta. Kohde on osittain täysin säilynyt (metsässä olevat röykkiöt). Laikutetun alueen röykkiöt ovat säilyneet yhtä lukuun ottamatta.

Alempi Rajajärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajajärvet ovat sijainneet Lammin ja Asikkalan välisellä, keskiaikaisella rajalinjalla, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1484.3 Raja on perustunut selkeisiin luonnossa havaittaviin kohteisiin. Alemman Rajajärven eteläpuolella, puron itäpenkereellä havaittiin sammaloitunut rajamerkki. Se on suorakaiteen muotoinen, kooltaan noin 1 x 2 metriä ja korkeus noin 0,8 m. Keskellä on hieman muita korkeampi viisarikivi. Puron itäreunalla on myös purosta pengerrettyjä kiviä, mutta rajamerkki erottuu niiden seasta selkeästi. Paikalla on yhä käytössä oleva kuntaraja, mutta pyykki voi olla vanhakin.

Hyypiönvuori (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Pyhäjärven länsiosasta noin kilometri pohjoiseen metsien keskellä on Hyypiönvuori. Se on pohjoiseteläsuunnassa noin 650 m pitkä ja itälänsisuunnassa 550 - 600 m leveä mäki, jonka seinämät ovat suureksi osaksi jyrkät. Paikalla olleista kivivalleista on tietoja eri lähteissä (mm. 1700- ja 1800-luvuilta), ennen arkeologien muistiinpanoja. Paikkaan liittyy myös kansantaruja. Vuonna 1921 todettu kivivallia osin isoista kivistä länsirinteellä. Matalaa kivivallia todettiin vuorostaan vuoden 1983 inventoinnissa vuoren kaakkoisosassa. Molemmat vaikuttivat kuitenkin luonnonmuodostumalta. Havaintojen tekoa haittasi tiheä aluskasvillisuus. Kohde on erittäin epävarma muinaislinna.
Vuoden 2014 tarkastuksessa ei havaittu mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Havainto-olosuhteet olivat hyvät.

Vaulammi (Waulambi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisen Vaulammin kylän alueella, Loimijoen länsirannalla on sijainnut myös Vaulammin kylän vanha tonttimaa. Kylän kohdalla on ainakin 1630-luvulta lähtien ollut silta, jota pitkin kuljettiin Tammelasta Turun suuntaan. Luultavasti joen ylityspaikka on ikivanha, ja Vaulammin kylä on aikoinaan syntynyt liikenteen solmukohtaan joen ja sillan länsipuolelle. Kylä mainitaan asiakirjalähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1507. (Alanen 2004:43.)
Vaulammilla on 1500-luvun alussa ollut ainakin kuusi taloa, ja kylä muodosti yhdessä Haapaniemen ja Niemenkylien kanssa jakokunnan, jonka kantakylä se oli. Jakokunta hajosi vasta 1700-luvulla isojaossa. (Alanen 2004:44.)
Vaulammin vanhalla kylätontilla sijaitsee nykyisin Mattilan tila talousrakennuksineen. Kylänpaikka on edelleen peltojen ympäröimä.

Haapaniemi (Waulambi/Hapaniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisen Vaulammin kylän alueella, Loimijoen mutkan eteläpuolella on Haapaniemi -niminen niemi. Niemellä sijainnut Haapaniemen kylä on kuulunut yhdessä Niemenkylän kanssa Vaulammin jakokuntaan, joka hajosi vasta 1700-luvun lopulla. Vaulammi oli siis kantakylä, jonka tytärkyliä olivat Haapaniemi ja Niemenkylä. (Alanen 2004:48.)
Asutusta Haapaniemessä on ilmeisesti ollut jo 1500-luvun alussa, sillä vuoden 1509 käräjien asiakirjoissa mainitaan birgitta michelsdotter aff hapaniemi, joka sai maansa takaisin eräältä Vaulammin talolliselta. Kylän kantataloja olivat Laurila ja Mikkola. Laurilan talon vanhoja hävinneitä rinnakkaisnimiä olivat Heikkilä ja Kestikievari. Kestikievari -nimitys johtunee siitä, että kylään on 1600-luvun puolivälissä ilmeisesti perustettu majatalo. (Alanen 1991:53; Alanen 2004:48?49.)
Vuoden 1709 karttaan merkityllä Haapaniemen kylän paikalla on nykyisin Yli-Mikkolan tila lukuisine talousrakennuksineen. Kumpareella sijainnut vanha kylätontti on edelleen peltojen ympäröimä.

Saartenkylä (Kipu/Saris) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jänhijoen ja siihen laskevan Korko-ojan risteyksen luoteispuolella sijaitsevalla mäenkumpareella on ollut Saartenkylän asutusta. Saartenkylän on saanut nimensä kylän kohdalla Jänhijoessa olevan pienen Kiipunsaari –nimisen saaren mukaan. Kiipu on ollut jakokunnan kantakylä, Saartenkylä tytärkylä. Saartenkylän asutus on eriytynyt Kiipusta mahdollisesti vasta 1500-luvun lopulla, sillä vasta vuoden 1600 varallisuusluettelossa esiintyy kylännimi Saris. Kylän asutus on kuitenkin jo tuolloin ollut selvästi vakiintunutta, mistä kertoo varallisuusluettelossa mainitun isännän huomattava varallisuus. (Alanen 2004:51.)
Saartenkylän vuoden 1710 karttaan merkitty kylätontti on nykyisin osin rakennettu, osin peltona. Saartenkylän kylätonttia ei voida pitää tutkimuksellisesti merkittävänä sen suhteellisen nuoruuden ja pienuuden vuoksi, vaikka rakentamattomilla alueilla onkin voinut säilyä nykyistä vanhemman asutuksen jäännöksiä.

Minkiö (Mingiö/Mingios) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Minkiön kylän vanha tonttimaa on sijainnut Minkiönjärven pohjoisrannalla olevan mäen laella. Minkiönjärvi kuivattiin paikalla nykyisin olevaksi Minkiönsuoksi 1800-luvulla. Minkiön kylä on muodostanut ainakin 1700-luvun alusta oman jakokuntansa, mutta se on aikaisemmin saattanut kuulua samaan jakokuntaan Rehtijärven kylän kanssa. Kylät ovat eronneet viimeistään 1540-luvulla, jolloin kylien välinen raja on määritelty takamaariidan yhteydessä. Varhaisin maininta kylän nimestä on vuodelta 1457. Vuoden 1539 maakirjassa Minkiöllä on kolme taloa. (Alanen 2004:81.)
Minkiön kylän nykyinen rakennuskanta sijaitsee edelleen tielinjan perusteella hahmotettavissa olevalla vanhalla kylätontilla. Vanhan tielinjan ja nykyisen asfaltoidun Humppilantien väliin on jäänyt pieni niittynä oleva kaistale. Tällä alueella ei havaittu rakenteita; havaintomahdollisuudet olivat tosin olemattomat runsaan kasvillisuuden takia. Maaperä alueella on savea, ja rakentamaton kohta onkin todennäköisesti osa kylätontin eteläpuolisia peltoja, jotka näkyvät vuoden 1709 kartassa. Tien kaakkoispuolella olevalla kalliopaljastumalla on vuonna 1800 rakennettu aitta.

Pellilä (Pällila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ojastenkylän koillispuolella, Loimijoen kaakkoisrannalla on sijainnut Pellilän kylän vanha tonttimaa. Kylä on 1700-luvun jälkeen muodostanut oman jakokuntansa, johon on 1800-luvulla liitetty Ojastenkylän tilukset. Aiemmin Pelillä on todennäköisesti kuulunut suurempaan jakokuntaa Ojasin, Hyrsylän ja Nivan kylien kanssa. Ojastenkylää pidetään vanhempana kuin Pellilää, joka mainitaan ensi kerran vuonna 1508. Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä oli kolme taloa. (Alanen 2004:93.)
Pellilän kylätontti on Kuninkaan kartastossa merkitty Loimijokeen etelästä laskevan pienen ojan länsi- ja itärannoille. Kylänpaikka on kokonaan rakennettu, mutta noin 50 - 100 m Loimijoen rannasta ulottuva rantavyöhyke on edelleen rakentamaton ja kasvaa tiheää korkeaa heinää, pensaita ja pieniä lehtipuita. On kuitenkin epätodennäköistä, että kylätontti olisi ulottunut joen rantaan asti.

Hevoniemi (Heffuoniemi/Häfvoniemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hevoniemen kylä on sijainnut Pyhäjärveen pohjoisesta pistävän Mansikkaniemen luoteisrannalla. Hevonniemen kylä on muodostanut Kankaisten kylän kanssa jakokunnan, joka on hajonnut ennen 1700-luvun isojakoa. Kylien keskinäinen ikäjärjestys ei ole yksiselitteisesti pääteltävissä, mutta Hevoniemen kylää pidetään edullisemman sijaintinsa takia kantakylänä. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran jo v. 1457, ja 1500-luvun alussa on Hevoniemen kylässä ollut neljä tai viisi kantataloa. 1600-luvulla samalle niemelle, kylätontin ulkopuolelle perustettiin Mansikkaniemen kartano. (Alanen 2004:151?152.)
Sekä Hevonniemen kylätontti että Mansikkaniemen kartanon alue ovat jääneet nykyisen rakennuskannan alle. Mansikkaniemen koillisosassa on pienialaisia, nykyisin rakentamattomana olevia alueita, joilla on saattanut säilyä kartanoon liittyneitä jäännöksiä.

Häiviä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Häiviän kylä on sijainnut 1950-luvulla kuivatun Kalliojärven pohjoisrannalla. Kylän asutus on ilmeisesti verrattain nuorta, sillä Häiviä on ollut jakokunnan tytärkylä, kun kantakyliä ovat olleet Tammelan kirkonkylä ja Riihivalkama. Kylä on mainittu ensimmäisen kerran vasta vuoden 1579 veroluettelossa. Häiviän yksinäistalo on jakautunut 1620-luvulla kahdeksi taloksi. (Alanen 2004:133.) Vanhoilla kartoilla kylän nimi esiintyy muodossa Häifwiä ja Häiwiö.
Häiviän kylätontilla on melko paljon rakentamattomia alueita, joilta voi löytyä vanhemman asutuksen jäännöksiä. Toisaalta kylä on ollut pieni, 1600-luvulle asti yksitaloinen, ja kylän asutus on suhteellisen nuorta. Kylätontin rajaus on vanhan kartta-aineiston rajoitteiden vuoksi viitteellinen.

Kallionkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kallion kylä on sijainnut 1950-luvulla kuivatun Kalliojärven etelärannalla olevalla kalliokumpareella. Kylän asutus on syntynyt ilmeisesti 1400-luvun lopulla, ja se on nimetty sijaintinsa perusteella maisemaa hallitsevan kallion mukaan. Varhaisin merkintä Kallionkylän nimestä on vuoden 1539 maakirjassa, jonka mukaan kylässä oli tuolloin kaksi taloa. 1500-luvun lopulla kylässä oli kolme taloa, mutta jo vuonna 1604 kaksi taloista oli autioitunut. Vuonna 1607 majoitusmestari Sven Mortensson Bucht otti autiot viljelykseen ja yhdisti talot rustholliksi. (Kirjallisissa lähteissä ja vanhoilla kartoilla käytetty nimeä Callio.)
Kallionkylän tontilla on nykyisinkin jo 1700-luvulla mainittu, kylän kantatalona ja rusthollina ollut Ryhtän tila monine asuin- ja piharakennuksineen. Rakennukset ovat levittäytyneet koko kumpareelle, myös sen laella olevalle kalliopaljastuma-alueelle.

Kaukjärvi (Kaukaierffui) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaukjärven kylän vanha tonttimaa on sijainnut itä-länsisuunnassa pitkänomaisen Kaukjärven pohjoisrannalla. Kauka -alkuisia nimiä pidetään suhteellisen vanhoina, ja järven nimen on oletettu siirtyneen vanhimman rantakylän nimeksi (Alanen 2004:135). Kaukjärven kylän alueelta tunnetaan myös irtolöytönä suunnilleen 400 - 600 jKr. ajoittuva rautamiekka.
Kaukjärven kylä on muodostanut 1700-luvulla oman jakokuntansa, jonka tilukset ovat suuntautuneet tontilta pohjoiseen kohti Koijokea. Vuonna 1457 määritelty Loimon ja Kalvolan hallintopitäjien raja on kulkenut Kaukjärven kylän länsirajan paikkeilla, ja siten kylä on saatettu aikaisemmin lukea Kalvolan hallintopitäjään. Kruunun verohallinnon jaotuksessa Kaukjärvi laskettiin vielä 1540-luvulla Jokioisten neljänneskuntaan, vaikka sen länsinaapurit Lunttilan, Kuuston ja Linikkalan kylät luettiinkin Tammelan neljänneskuntaan. (Alanen 2004:135.)
Kylän nimi mainitaan ensimmäisen kerran vvuonna 1506, ja todennäköisesti kylässä oli tuolloin ainakin viisi taloa. Vuoden 1539 maakirjaan on Kaukjärveltä merkitty kuusi taloa ja 1580-luvulla taloja oli jo yhdeksän. 1600-luvun alussa pari taloista autioitui, mutta uusia isäntiä ilmaantui varsin pian, ja talot vaurastuivat rustholleiksi. Vuoden 1649 karttaan merkitty Kaukjärven kylätontti on jäänyt suurelta osin nykyisten Päivölän, Kylä-Nikkilän ja Lassin tilojen rakennusten alle. Piha-alueilla sekä Kylä-Nikkilän talon eteläpuolisella pellolla saattaa olla löydettävissä pienialaisesti vanhemman asutuksen jälkiä. Lisäksi varsinaisen tuohon karttaan merkityn tonttialueen ulkopuolella on peltojen ympäröimiä rakentamattomia hiekka- ja moreenikumpareita, joita tarkastettiin inventoinnin yhteydessä. Kylätontin länsipuolella on mm. pieni kalliopaljastuman ympärillä oleva hiekkakumpu, jonka eteläreunalla kasvaa runsaasti tummaatulikukkaa. Kummun alueelle tehdyissä koepistoissa sekä ympäröivässä kesantopellossa havaittiin palanutta savea ja tiilimurskaa.

Kaukola (Kaukoyla) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaukolan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Pyhäjärven kaakkoisrannalla, Pyhäjärven ja Saarensalmen välissä olevalla niemellä, pienen Pajalammin lounaispuolella. Kylätontin ja Pajalammin välissä on Kaukolannummi -niminen kohouma, joka on osaltaan suojannut viljelyksiä hallalta ja tuulelta. Niemessä on yleisesti ottaen vähän viljelysmaata, mikä lienee rajoittanut asutuksen laajentumista. (Alanen 2004.)
Kaukola ja Saarenkylä ovat muodostaneet jakokunnan, joka on hajonnut vasta isossajaossa 1700-luvun lopulla. Luultavasti Saari on ollut jakokunnan kantakylä ja Kaukola siitä eronnut tytärkylä. Varhaisin maininta Kaukolan kylästä on vuodelta 1506, ja todennäköisesti kylässä oli 1500-luvun alussa ainakin kolme taloa. Talojen määrä lisääntyi nopeasti, ja 1500-luvun lopussa kylässä oli jo kuusi taloa. 1600-luvun alussa kaksi taloista autioitui ja kaksi taloa oli jonkin aikaa rusthollina. Saaren kartanon perustamisen myötä koko kylä liitettiin kartanon omistajan rälssiin. (Alanen 2004.)
Kaukolan kylän vanha tonttimaa on edelleen asuttu ja rakennettu. Kevyet ulko- ja piharakennukset eivät tosin ole välttämättä tuhonneet totaalisesti vanhemman asutuksen jäännöksiä. Kylätontin eteläpuoleisella pellolla havaittiin pintapoiminnassa palanutta savea, savitiivistettä ja rautakuonaa. Pellon pohjoispuolella, aivan vanhan kylätontin eteläreunassa kasvaa tummatulikukkaa.
Tummatulikukkaa kasvaa myös Tammelan luonnon monimuotoisuuden yleissuunnitelmassa huomioidulla vanhalla, rehevöityneellä hakamaalla, kylätontista noin 400 m etelään (Hirvonen 2004). Tällä kylätien ja pellon rajaamalla alueella havaittiin uudempien (1900-luvun) rakennusten jäännöksiä sekä turpeen peittämä, pohjakaavaltaan pyöreähkö latomus. Latomus on halkaisijaltaan noin 1,5 m, pyöreistä kivistä koottu röykkiö, jonka päällä kasvaa petäjä. Röykkiön viereen tehdyissä kahdessa koepistossa ei ollut huomioitavaa.
Vuonna 2014 löytyi kylänpaikan eteläpuolisesta pellosta metallinetsimellä kääntöveitsen kahva ja kasteristi KM 40189:1-2.

Kuuslammi/Siukola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuuslammin eli Siukolan kylä on sijainnut Tammelan pohjoisosassa, pienen Kuuslammi –nimisen soistuneen lammen luoteispuolella. Kuuslammi on muodostanut Teuron kylän kanssa jakokunnan, joka on hajonnut vasta vuonna 1786 rajankäynnissä, kun kylien välinen raja määrättiin kulkemaan Kuuslammin rintapellon halki. On epäselvää, kumpi kylistä oli jakokunnan kantakylä. Kylä mainitaan jo vuonna 1445, jolloin Knwt Kusilampi oli lautamiehenä Lehijärven hallintopitäjän käräjillä. Vuoden 1539 maakirjassa Kuslammen kylään on merkitty kaksi isäntää. Vuoden 1543 maakirjassa kylässä on neljä isäntää ja kylän nimeksi on merkitty Siukala.
Kuuslammin asutus on kärsinyt autioitumisesta jo 1500-lvun lopulla. Vuonna 1609 on mainittu, että Jören Olsonin talo oli ollut 32 vuotta autiona ja että kummankin talon väki oli niin spitaalista, ettei kukaan ihminen voinut sitä tavata. Vuoden 1702 maakirjassa kylässä on kaksi taloa, joista toinen on autiona.
Kuuslammin kylätontti on nykyisin suurimmaksi osaksi rakennettu. Piha-alueilla ja teiden välissä on kuitenkin pienialaisia rakentamattomia alueita, joilla on saattanut säilyä vanhemman asutuksen jäännöksiä.

Letku (Ledku) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Letkun kylän vaha tonttimaa on sijainnut Kolmikkaanjärven ja Valajärven välissä, pienen Kytöniitynojan pohjoisrannalla. Asutuksen syntyyn kyseiselle paikalle on vaikuttanut varmasti Hämeen Härkätien välitön läheisyys. Kylä on saatettu perustaa tukikohdaksi noin 18 kilometrin mittaisen asumattoman tietaipaleen puoliväliin. Letkun kansakoulun pihalta, vanhalta kylätontilta löydettiin vuonna 2000 kuppikivi (Letkun koulu, 834 01 0016), mikä viittaa siihen, että alueella on mahdollisesti asuttu jo rautakaudella. (Alanen 2004:129.)
Varhaisin maininta Letkun kylästä on vuodelta 1506, ja 1500-luvun alussa on kylässä ollut todennäköisesti kaksi taloa. Kylä säilyi kaksitaloisena koko 1500-luvun, mutta 1600-luvun alussa suurempi taloista jaettiin. (Alanen 2004:130.)
Vuoden 1649 kartan perusteella määritetyllä Letkun kylätontilla on nykyisin koulurakennus ja urheilukenttä, joiden rakentaminen on todennäköisesti tuhonnut vanhemmat kulttuurikerrokset. Kylätontti on tarkastushetkellä kesannolla olleiden peltojen ympäröimä. Kylätontista noin 200 m länteen, Kytöniitynojan rannalla on pieniä rakentamattomia kumpareita, joilla havaittiin palaneita kiviä.

Ojanen (Ois/Oijas) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ojasten kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kuivajärven eteläosan lounaispuolella, Laitkorvensuosta laskevan Väliojan länsirannalla. Ojasen kylä rajautuu kapeaan luode-koillinen -suuntaiseen harjujaksoon ja liittyy maisemallisesti Portaan kylän peltoaukeisiin (Hirvonen 2004). Ojastenkylä on 1780-luvulle asti kuulunut samaan jakokuntaan Portaan ja Huuvalan kylien kanssa, ja jakokunnan tilukset ovat levittäytyneet laajalti Kuivajärven eteläpuolisille alueille. Varhaisin maininta kylän nimestä on vuodelta 1504. Koska sekä Tammelassa että Jokioisissa on ollut Ojasten kylä, joiden kummankin nimi on 1500-luvulla kirjoitettu muodossa Ois, kyliä tai kyläläisiä ei voi erottaa pelkästään asiakirjamerkintöjen perusteella. Vuoden 1539 maakirjan mukaan Tammelan Ojasissa on ollut kolme taloa, 1580-luvulla taloluku oli noussut jo viiteen. (Alanen 2004.)
Vuoden 1649 kartan perusteella määritellyllä Ojasten kylän tonttimaalla on nykyisin Anttilan tilan rakennuksia. Piha-alueilla on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuksen jäännöksiä. Vuoden 2012 inventoinnin ja kartta-analyysien perusteella kylän aluerajauksia on muutettu.
Pellolla, Ojaistentien ja Portaantien risteyksen tuntumassa sijaitseva erillinen osa kylätontista, josta vuoden 2012 inventoinnissa löydettiin historiallisen ajan asutukseen viittaavia löytöjä, on kiinteää muinaisjäännöstä. Katso Ojanen 2 1000021996.

Porras (Portas) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Portaan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kuivajärveen etelästä laskevan Turpoonjoen länsirannalla. Kylän talot olivat ryhmittyneet Hämeen Härkätien varrelle, kohdalle jossa tie ylittää Turpoonjoen. Ilmeisesti juuri keskeisen sijaintinsa takia Portaan kylä kasvoi hallintopitäjän keskukseksi, jonka mukaan koko hallintopitäjä sai nimensä. Portaan kylä on muodostanut Ojasten ja Huuvalan kylien kanssa jakokunnan, jonka tilukset ovat levittäytyneet Kuivajärven rannasta etelään. (Alanen 2004.)
Varhaisin säilynyt maininta kylän nimestä on vuodelta 1457, ja vuonna 1539 maakirjan mukaan kylässä oli tuolloin seitsemän taloa. 1700-luvun alussa kylä oli kasvanut kymmentaloiseksi. Portaan kylässä oli myös nimismiehen talo ja kestikievari 1500-luvun lopulla. Kylässä on lisäksi todennäköisesti sijainnut kappeli, joka lienee jäänyt pois käytöstä jo keskiajan lopulla. Turpoonjoen itärannalla on Kappelinpelto, jota pidetään Tammelan nykyistä, vanhimmilta osiltaan keskiaikaista, kirkkoa edeltäneen kappelin sijaintipaikkana (Aaltoila 1923). Kappelin paikkaa ei sieltä kuitenkaan toistaiseksi ole löydetty. Portaan kylän länsipuolelta Härkätiestä on erkaantunut kesätie, jota on sanottu Kirkkotieksi, Syrjätieksi, Harjutieksi ja Ratsutieksi. (Alanen 1991) Portaan kylän asemasta keskeisen kulkureitin varrella kertoo osaltaan myös kylätontin pohjoisreunalta löydetty vuonna 1478 lyöty ruotsalainen äyrityinen (Sarvas 1991). (Alanen 2004.)
Portaan kylätontin pohjoispuolella sijaitsevan Portaanharjun etelään ja länteen viettävät rinteet on huomioitu Tammelan vuoden 2004 Luonnon monimuotoisuuden yleissuunnitelmassa. Alueella on vanhoja perinnebiotooppeja, joiden lajistoon kuuluu myös tummatulikukka. Kasvillisuuden ohella suunnitelmassa on mainittu, että harjun rinteissä on ensimmäisen maailmansodan aikaiseen maalinnoitusvyöhykkeeseen kuuluvia juoksuhautoja sekä Edelfeltin mäntynä tunnettu kelopuu. (Hirvonen 2004.)
Portaan kylätontti on nykyisin tiiviisti rakennettu, mutta on mahdollista, että piha-alueilla tai v. 1649 kartan perusteella määritetyn kylätontin pohjoispuolella, harjun rinteillä on säilynyt jäännöksiä aikaisemmista asutusvaiheista.
Vuoden 2012 inventoinnissa kylätontti ja vanhat tielinjat tarkastettiin perusteellisesti, inventoinnin seurauksena kylätontin rajausta on muutettu.

Riihivalkama (Asuinpaikat)
Historiallinen; Riihivalkaman kylän vanha tonttimaa on sijainnut kuivatusta Kalliojärvestä Pyhäjärveen laskevan joen etelärannalla olevalla mäellä. Riihivalkama on muodostanut jakokunnan Tammelan Kirkonkylän ja Häiviän kanssa, ja kylän tienoilta on kulkenut talvitie, jota pitkin on kuljettu Tammelan eteläosan kyliin. Vaikka Riihivalkaman Huokunasta tunnetaankin irtolöytönä 600 - 800 -luvuille jKr. ajoittuva keihäänkärki, kylän suhteelliseen nuoruuteen viittaa se, että vuonna 1506 peräisin olevassa tuomiokirjassa mainitaan vain yksi kyläläinen. Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä oli kaksi taloa.
(Kirjallisissa lähteissä ja vanhoilla kartoilla on nimi Rihiwakkame.)
Riihivalkaman kylätontti on edelleen rakennettu, ja maata on paikoin siirretty ja muokattu melko voimakkaasti. Valtatie 2 kulkee aivan tontin lounaispuolelta. Tontilla on muutamia mm. hevoslaitumena olevia pienialaisia alueita, jotka enää ovat rakentamattomia.

Sukula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sukulan kylän vanha tonttimaa on sijainnut soistuneen Talpianjärven (vanhalta nimeltään Nuorasjärven) pohjoisrannalla mäenkumpareella. Sukula ja järven etelärannalla sijainnut Talpia ovat ilmeisesti kuuluneet samaan jakokuntaan, joka on hajonnut viimeistään 1500-luvun lopulla. Sukula on todennäköisesti ollut jakokunnan kantakylä, koska Sukulassa oli 1500-luvun alussa enemmän asutusta kuin Talpiassa. Ensimmäinen merkintä kylän nimestä on vuodelta 1506, ja 1500-luvun alussa kylässä oli ainakin kolme taloa. (Alanen 2004:120.) Vanhoilla kartoilla kylän nimi muodossa Suckula.
Sukulan vuoden 1649 kartan perusteella määritellyllä kylätontilla on edelleen vanhojen kantatalojen seuraajien, nykyisten Humalaisen ja Kylä-Tulokkaan tilojen rakennuksia. Piha-alueilla saattaa olla pienialaisesti säilyneinä myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä. Kylän asutus on levinnyt myöhemmin kylänraittia pitkin pohjoisemmaksi alueelle, joka on nykyisin peltoa.

Susikas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Susikkaan kylän vanha tonttimaa on sijainnut soistuneeseen Susikaslammiin laskeneen nykyisen Susikkaanjoen sekä Junkaanojan yhtymäkohdan pohjoispuolella. Susikkaan kylä on muodostanut yksinään oman jakokuntansa. Kylännimi mainitaan ensimmäisen kerran vasta vuonna 1543, jolloin kylässä oli kaksi isäntää, mutta seuraavana vuonna jo kolme. Kun Mustialan kuninkaankartano perustettiin 1550-luvulla, siirrettiin yksi talo kartanon tieltä Susikkaalle. Vuonna 1579 kylässä oli neljä taloa, joista yksi oli autiona. Kaksi kylän taloa läänitettiin 1500-luvun lopussa ja 1600-luvun alussa, minkä jälkeen Susikkaalla oli kaksi rusthollitaloa.
Susikkaan vuoden 1649 kartan perusteella määritelty kylätontti on edelleen rakennettu. Piha-alueilla saattaa olla pienialaisesti säilyneinä myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä.

Talpia (Dalpiil/Talpiala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talpian kylän vanha tonttimaa on sijainnut soistuneen Talpianjärven eli Sukulanjärven etelärannalla olevalla kivisellä mäellä. Talpia sekä järven pohjoisrannalla sijainnut Susikas ovat ilmeisesti muodostaneet jakokunnan, joka on hajonnut viimeistään 1500-luvulla. Todennäköisesti Sukula on ollut jakokunnan kantakylä. Varhaisin maininta kylännimestä on vuodelta 1508. 1500-luvun alusta tunnetaan Jons Person Talpia, jonka pojat ovat ilmeisesti jakaneet kylän ensimmäisen kantatalon, ja esiintyvät isäntinä vuoden 1539 maakirjassa. Kylän talojen lukumäärä lisääntyi nopeasti 1540-luvun jälkeen, ja 1580-luvulta lähtien taloja oli kylässä viisi. (Alanen 2004:122?3.)
Talpian vuoden 1642 kartan perusteella määritellyllä kylätontilla on edelleen kylän vanhan kantatalon seuraajan, nykyisen Kälkän tilan rakennuksia. Piha-alueilla saattaa olla pienialaisesti säilyneinä myös aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä. Kylätontista noin 500 m luoteeseen on Myllykallio -niminen kalliopaljastuma, jonka päällä kylän mylly on mahdollisesti sijainnut.

Tammela (Tammela kyrkieby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tammelan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kaukjärven, Mustialanlammin ja Pyhäjärven välisellä kannaksella. Kylän nimi on vakiintunut kirkkopitäjän nimeksi sen jälkeen kun vanhempi nimi Loimo on syrjäytynyt viimeistään 1500-luvun alussa. Tammelan kylään on 1500-luvun alussa rakennettu kivikirkko, josta on muodostunut kylän keskus. Kivikirkkoa on todennäköisesti edeltänyt samalla paikalla ollut puinen kirkkorakennus, joka lienee palanut 1500-luvun alussa (Hiekkanen 1994:230). Kirkon paikan valintaan on varmasti vaikuttanut se, että kylässä on ollut hautausmaaksi sopivaa hietaa ja että paikalla on saattanut olla pakanallinen kalmisto (Pohjakallio 1994:172?3). (Alanen 2004:147?8.)
Varhaisin maininta Tammela-nimestä on v. 1425, mutta on epäselvää tarkoitetaanko tässä yhteydessä kylää vai kirkkopitäjää. Varmemmin juuri kylää tarkoittavia merkintöjä esiintyy 1500-luvun alusta lähtien, ja tuolloin kylässä on ollut ainakin viisi taloa. Vuoden 1539 maakirjassa Tammelan kylään on merkitty kuusi isäntää. Huomioitavaa on se, että kylässä on poikkeuksellisesti ollut torppari jo v. 1570. Torpasta kehittyi ilmeisesti Mustialan kartanon lampuotitalo 1580-luvulla. (Alanen 2004:148.)
Tammelan kylätontti on jäänyt Tammelan nykyisen kirkonkylän rakennuskannan alle. Vuoden 1649 kartan perusteella määritellyn tonttialueen luoteisosassa sekä rakennusten piha-alueilla on kuitenkin saattanut säilyä vanhempien asutusvaiheiden jäännöksiä.
Vuonna 2014 kylätontin alueen kaakkoiskulmasta löytyi 1500- ja 1700-luvun rahoja sekä kansainvaellusaikaisen emalikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma KM 40136:1-3 (alakohde Nokanpelto).

Teuro (Asuinpaikat)
Historiallinen; Teuron kylän vanha tonttimaa on sijainnut Pehkijärveen laskevan Teuronjoen pohjoisrannalla. Teuro luettiin 1500-luvun alussa Lehijärven hallintopitäjän Teuron neljänneskuntaan, ja koska koko hallintopitäjä on saanut nimensä kylän mukaan, voidaan katsoa että se on ollut seutukunnan keskeisin ja vanhin kylä. Teuron kylätontin läheisyydestä Ruokosuolta tunnetaan irtolöytönä myös 800 - 1000-luvuille jKr. ajoittuva hevosenkenkäsolki. Muut Teuron neljänneskuntaan kuuluneet kylät olivat Kuuslammi ja Susikas sekä osa Lunkaan ja Mustialan kylän taloista. Varhaisin Teuron kylään viittaava asiakirjamerkintä on jo vuodelta 1470, mutta vuoden 1539 maakirjassa kylään on silti merkitty vain yksi isäntä. Kylän varhaista asuttamista on edistänyt Hämeenlinnasta Turkuun johtanut talvitie, joka on kulkenut kylän läpi. Tietä kulkeneiden matkalaisten tarpeisiin on Teurolle perustettu kestikievari viimeistään 1600-luvulla. (Vanhoissa asiakirjoissa ja kartoissa kylän nimi on Tauro, Teuros).
Teuron kylätontti on edelleen rakennettu, mutta se on säilyttänyt vanhakantaisen luonteensa. Osin ilmeisen iäkkäät puurakennukset ovat edelleen ryhmittyneet kylänraitin varrelle, peltojen ympäröimälle kylätontille. Piha-alueilla tai jopa talojen alla on kuitenkin saattanut säilyä vanhempien asutusvaiheiden jäännöksiä.
Vuoden 2018 sähkömaakaapelin valvonnassa kävi ilmi, että kylä on palanut vuonna 1756, jonka jälkeen uudet talot olisi rakennettu vanhojen päälle. Valvonnassa tuli esille kaksi melko ehjänä säilynyttä rakennetta, jotka olivat kuitenkin ajoitukseltaan hyvin myöhäisiä. Lisäksi valvotuissa kaivannoissa esiintyi palojälkiä ryhmäkylän alueella, sekä myös joen tuntumassa. Palojen jäljet esiintyivät pääasiassa siirrellyissä kerrostumissa, mutta myös paikallaan säilynyttä palomaata havaittiin. Missään kohdin palojäljistä ei saatu ajoittavia löytöjä, tiilen paloja lukuun ottamatta. Toisaalta palojälkien yhteydessä ei missään kohdin havaittu myöskään selvästi nykyaikaisia aineistoja.

Huhtaa (Huctis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Humppilan Huhtaan jakokunnan maat alkoivat aivan nykyisen Humppilan kunnan etelärajalta, Jokioisten Kiipun tilusten pohjoispuolelta ja Jänhijoen kylän länsipuolelta. Jakokuntaan kuuluivat Huhtaa kantakylänä ja sen tytärkylä Taipale. Koska kylän tonttimaa ei sijaitse vesistön rannalla, on arveltu että se on asutettu suhteellisen myöhään. Varhaisimmat maininnat kylän asukkaista ovat 1500-luvun alusta, ja v. 1539 maakirjaan Huhtaalta on merkitty seitsemän isäntää. Vuoden 1702 maakirjassa isäntiä on kahdeksan. (Alanen 2004:66–67.)
Huhtaan vanhalla kylätontilla sijaitsee edelleen kylän vanhojen kantatalojen seuraajien, Laurilan ja Tiirin nykyisten tilojen rakennuksia. Tontti on suhteellisen tiiviisti rakennettu, mutta piha-alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Humppila (Humpila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Humppilan kylän vanha tontti sijaitsee Koijoesta kaakkoon virtaavan sivuhaaran lounaisrannalla, nykyisen kirkonkylän luoteispuolella. Kylän tiluksille on 1600-luvun puolivälissä rakennettu kappelikirkko, minkä vuoksi myös kappeliseurakunnan ja sittemmin koko kunnan nimeksi tuli Humppila. Humppila muodosti 1700-luvulla yksinään jakokunnan, mutta on todennäköistä että se on aikaisemmin kuulunut samaan jakokuntaa joen pohjoisrannalla sijainneen Venäjänkylän ja Humppilan eteläpuolella sijainneen Koivistonkylän kanssa. (Alanen 2004:73.)
Varhaisimmat Humppilan kylää koskevat merkinnät ovat 1500-luvun alusta, ja niiden perusteella on päätelty että kylässä oli tuolloin jo seitsemän isäntää. Vuoden 1539 maakirjassa kylästä on mainittu viis isäntää, ja v. 1702 maakirjaan on merkitty seitsemän isäntää. (Alanen 2004:75.)
V. 1649 karttaan merkityllä Humppilan kylän vanhalla kylätontilla sijaitsee edelleen kylän vanhojen kantatalojen seuraajien, Rukkon ja Rekolan nykyisten tilojen rakennuksia. Piha-alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Koivisto (Koyisto) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koiviston kylän vanha tonttimaa on jäänyt nykyisen Humppilan kunnan keskustaajaman alle. Kantatalot ovat sijainneet pienestä Koivistonlammista n. 250 m eteläkaakkoon. Varhaisimmat merkinnät Koiviston kylästä ovat 1500-luvun alusta, ja tuolloin kylässä oli ainakin kaksi taloa. Vuoden 1539 maakirjaan kylään on merkitty viisi isäntää (Alanen 2004: 70–71.)
Koiviston kylän vanha kylätontti on edelleen rakennettu. Piha-alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Haudankorva (Haudankorwa) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Loimijoen etelärannalla, lähes kuivuneen Loimalammin länsirannalla on sijainnut Haudankorvan kylän tontti. Varhaisin maininta Haudankorvan kylästä on vasta vuodelta 1530. Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä oli kaksi suurempaa taloa, jotka kuuluivat Tammelan neljänneskuntaan ja kaksi pienempää, jotka luettiin Jokioisten neljänneskuntaan. (Alanen 2004:105–106.)
Haudankorvan kylätontti on jäänyt osittain Forssan kaupunkikeskuksen alle ja osalla kylätonttia on teollisuusrakennuksia, osa vaikuttaa olevan peltoalueella.

Linikkala (Lindickala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Linikkalan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Loimijoen ja Kaukjärven välissä. Kylän asutus on naapurikyliin verrattuna vanhempaa: Linikkala oli jakokunnan kantakylä vielä 1700-luvun lopulla. Vanhimmat merkinnät kylästä ovat vuodelta 1506. Tuomiokirjojen perusteella on 1500-luvun alussa erotettavissa vain yksi talo, mutta todennäköisesti taloja on ollut kolme tai neljä. Vuoden 1539 maakirjaan kylästä on merkitty kahdeksan talollista.
Linikkalan vanha kylätontti sijaitsee Forssan kaupunkikeskuksen itälaidalla. Paikalla on edelleen kylän vanhan kantatalon Similän seuraajan rakennuksia sekä muita uudisrakennuksia, joita ympäröivät peltoalueet. Vuoden 1649 karttaan merkittyä kylätonttia on jokseenkin vaikea hahmottaa, vaikka alue ei olekaan jäänyt varsinaisen kaupunkialueen alle. Piha-alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Vieremä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vieremän kylän tonttimaa on sijainnut Loimijokeen laskevan pienen ojan varrella. Kylän kohdalla joessa on koski, jossa on ollut yhteismylly. Varhaisin maininta Vieremän kylästä on vuodelta 1506, ja 1500-luvun alun merkintöjen perusteella kylässä oli tuolloin ainakin kaksi taloa. Tilanne oli sama vuoden 1539 maakirjassa. Historiallisissa lähteissä esiintyy ainakin nimitykset Weremae ja Iärymä.
Vieremän kylän vanha kylänpaikka on nykyisen Forssan kaupunkikeskuksen pohjoislaidalla. Kylätontti on rakennettu, mutta hahmottuu edelleen peltoalueiden rajaamana lännessä ja pohjoisessa. Piha-alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Ahoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ahoisten kylä sijaitsee Rengon kirkosta noin 8 km eteläkaakkoon, soistuvan Korvenalustanjärven länsipuolella. Ahoisten kylästä ei keskiaikaisissa lähteissä ole suoranaisia mainintoja, mutta se esiintyy heti ensimmäisessä vuoden 1539 maakirjassa. Ahoinen liitettiin kirkollisesti Renkoon vasta 1500-luvun lopulla. (Härme 1993:261, 270.) Suomen vuoden 1560 asutuksen kyläluettelon mukaan Ahoisissa, joka kuului vielä Lopen pitäjään, oli tuolloin seitsemän taloa.
Ahoisten kylätontti on edelleen asuttu, ja kyläkeskusta ympäröivät pellot. Piha-alueilla on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.

Kuittila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuittilan vanha kylätontti sijaitsi Rengon kirkon pohjoispuolella, lähellä Hämeen Härkätien ja Rengonjoen risteystä. Kuittilaa pidetään Muurilan ohella pitäjän vanhimpana kylänä. Hämeen Härkätien linjaus kulkee Kuittilan kyläkeskuksen läpi. Ensimmäinen kirjallinen maininta Kuittilan kylästä on vuodelta 1440 (FMU 2346). Hämeen ensimmäisessä maakirjassa vuodelta 1539 Oinaalan neljänneskuntaan kuuluneeseen Kuittilaan on merkitty seitsemän taloa. (Härme 1993: 261, 273, 313.) Kuninkaan kartastossa on Kuittilaan merkitty myös krouvi.
Kuittilan kylätontti on edelleen asuttu ja rakenteeltaan vanhakantainen. Osin jopa 1700-luvulle ajoittuvat rakennukset ovat ryhmittyneet Härkätien ympärille. Kyläkeskusta ympäröivät pellot. Piha-alueilla sekä suhteellisen kevyen puurakennuskannan alla on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.

Nevilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nevilän vanha kylätontti on sijainnut noin 5,5 km Rengon kirkosta kaakkoon, suoalueen ja melko jyrkkärinteisen Nevilänharjun eteläpuolella. Nevilän kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1470 tuomiokirjeessä (FMU 3437). Hämeen ensimmäisessä maakirjassa vuodelta 1539 Oinaalan neljänneskuntaan kuuluneeseen Nevilään on merkitty kolme taloa. (Härme 1993: 269–270, 272.)
Nevilän kylätontti on edelleen asuttu, ja rakennukset sijoittuvat edelleen peltojen rajaamille kumpareille tien molemmin puolin. Piha-alueilla tai rakennusten välissä on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä. Koulun pohjoispuolella oleva rakentamaton, metsäinen kumpare on historiallista kartta-aineistoa vanhemman asutuksen sijoittumisen kannalta mielenkiintoinen. Muodostuman etelärinne on jyrkänpuoleinen, mutta topografisesti muinaisjäännökselle sopiva. Sieltä ei kuitenkaan löydetty muinaisjäännökseen viittaavia rakenteita.

Oinaala (1000005747) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Oinaalan vanha kylätontti on sijainnut noin 3,7 km Rengon kirkosta kaakkoon, Rengonjoen koillisopuolella, kirkolle johtavan tien molemmin puolin. Oinaalan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1470 tuomiokirjeessä (FMU 3437). Hämeen ensimmäisessä maakirjassa vuodelta 1539 Oinaalan neljänneskuntaan kuuluneeseen Oinaalaan on merkitty kuusi taloa. (Härme 1993: 269–270, 272.)
Vuoden 1694 kartan perusteella määritellyllä kylätontilla ovat nykyisin Taka-Orkolan, Ali-Sipilän ja Haukkalan talot rakennuksineen. Tontti on edelleen peltojen rajaama. Piha-alueilla on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.

Uusikylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uusikylän vanha kylätontti on sijainnut noin 1,3 km Rengon kirkosta itäkaakkoon, kirkolle johtavan tien varrella. Muurilan tytärkylä Uusikylä on ilmeisesti syntynyt jo 1400-luvun lopulla. Hämeen ensimmäisessä maakirjassa vuodelta 1539 Oinaalan neljänneskuntaan kuuluneeseen Uusikylään on merkitty kolme taloa. (Härme 1993: 261, 273.)
Uusikylän kylätontti on edelleen tiheästi rakennettu, ja kyläkeskusta ympäröivät pellot. Piha-alueilla on saattanut säilyä pienialaisesti myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.
Kohteen eteläpuoliselta peltoalueelta on metallinetsinlöytönä saatu ruodollinen panssarinuolenkärki (KM 41784: 1) vailla koordinaattitietoa.

Vaimare (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vaimareen kylä on sijainnut Rengon kirkosta etelään, Rengonjoen länteen laskevan haaran etelärannalla. Muurilan tytärkylä Vaimare mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1470 tuomiokirjeessä (FMU 3437). (Härme 1993: 269–270.) Suomen vuoden 1560 asutuksen kyläluettelon mukaan Vaimareessa oli tuolloin vain yksi talo.
Vaimareen kylätontilla on nykyisin Anttilan tilan rakennuksia, ja tontti rajautuu edelleen peltoihin. Piha-alueilla on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.

Vehmainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vehmaisten kylä sijaitsee Rengon kirkon pohjoispuolella, Kaartjokeen laskevan pienen Kemponojan eteläpuolella. Vehmaisista ei keskiaikaisissa lähteissä ole suoranaisia mainintoja, mutta se esiintyy heti ensimmäisessä vuoden 1539 maakirjassa. Vehmainen liitettiin kirkollisesti Renkoon vasta 1500-luvun lopulla. (Härme 1993:261, 270.) Suomen vuoden 1560 asutuksen kyläluettelon mukaan Vehmaisissa, joka kuului vielä tuolloin Lopen pitäjään, oli neljä taloa.
Vuoden 1751 kartan perusteella määritellyllä kylätontilla ovat nykyisin Eskolan ja Siukolan talot rakennuksineen. Tontti on edelleen peltojen rajaama. Piha-alueilla on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.

Palikkala/Lava (Pallikka/Laffua) Äijälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Palikkalan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Loimijoen etelärannalla, aivan Jokioisten Vaulammin jakokunnan tilusten tuntumassa, niiden länsipuolella. Palikkala muodosti 1700-luvun alussa oman jakokunnan, mutta kylä on aiemmin saattanut muodostaa suuremman jakokunnan Varsanojan, Kartanon, Somiskan ja Levän kylien kanssa. (Alanen 2004: 40.)
Kylännimi oli vielä 1500-luvun alussa vakiintumaton. Siitä käytettiin vaihtelevasti nimiä Lava ja Palikkala. Vähitellen nimi Lava väistyi. Varhaisin maininta kylännimestä on vuodelta 1507 käräjäpöytäkirjassa, johon on merkitty sigwrd laffuas. Vuodelta 1509 on ilmeisesti samaa henkilöä tarkoittava merkintä sigfred henricsson palika i laffua. Kyseinen mies on ollut kylän ainoa isäntä 1500-luvun alussa. Vuosien 1539 ja 1543 maakirjoissa on mainittu kaksi isäntää ja vuonna 1703 Palikkalassa on ollut neljä taloa. (Alanen 2004:40–41.)
Vuoden 1710 karttaan merkityllä kylätontilla on edelleen kylän vanhan kantatalon seuraajan, Äijälän tilan rakennuksia. Tontilla on pienialaisia rakentamattomia kohtia. Äijälän talon luoteispuolella on niin ikään vanhan kantatalon seuraaja, Heikkilä rakennuksineen. Nykyisen Heikkilän talon paikalla näyttäisi 1700-luvun alussa olleen peltoa. Vuoden 1710 kartassa kylän taloja on sijainnut myös joen länsipuolella olevalla kallioalueella eli mitä ilmeisimmin nykyiseen peruskarttaan Kotomäki -nimiseksi merkityllä kalliokohoumalla, Äijälän ja Heikkilän talojen luoteispuolella.
Ks. Ypäjä Palikkala/Lava (Pallikka/Laffua) Kotomäki

Somiska (Somiskala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Somiskan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kuninkaan kartaston perusteella Loimijoen pohjoisrannalla, pienellä peltojen ympäröimällä kumpareella, Vilolan ja Levän kylien kaakkoispuolella. Kylästä muistuttavat nykyisin ainoastaan maastonimet Somiskanpelto ja Somiskanmäki, joista kumpikaan ei suoranaisesti osoita kylän sijaintia (Alanen 2004:36).
Ensimmäinen maininta kylän nimestä on v. 1508. Tuolloin julkaistuun Lounais-Hämeen tuomiokirjaan on kirjattu ilmeisesti virheellinen muoto per oleffson sonuska. Varhaisimmissa maakirjoissa Somiskan kylää ei ole mainittu, vaan em. isäntä on luettu Kartanon kylään. Somiska on saattanut olla Kartanonkylän kantatalo, joka on siirretty uuteen paikkaan. Vuosina 1556–1557 lähteiden perusteella kylässä on saattanut olla jo kaksi taloa, mutta v. 1600 varallisuusveroluettelon mukaan kylässä oli vain yksi isäntä. Vuonna 1609 talo on jo merkitty autioksi. Vuoden 1710 kartoituksessa Somiska ja Vilola on katsottu yhdeksi kyläksi, joka on myöhemmin liitetty naapurikylien Kartanon ja Varsanojan maihin. (Alanen 2004:37.)
Somiskan kylän vanhalla kylätontilla on nykyisin Luhtalan talo ulkorakennuksineen. Rakennusten välissä on saattanut pienialaisesti säilyä vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä, mutta kylän suhteellisen pienuuden vuoksi kylänpaikkaa ei voida pitää tutkimuksellisesti erityisen merkittävänä.

Uusikylä/Kölli (Uskylä/Nyby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Levän kylän kaakkoispuolelle syntyi 1600-luvun alkupuoliskolla uusi osakylä, Nyby, jonka kansanomainen nimi oli Uus(i)kylä eli Kölli. Kylässä oli vuonna 1653 yksi isäntä, ja ilmeisesti Kölli onkin ollut kylän ainoan talon rinnakkaisnimi. (Alanen 2004:33.)
Köllin nimi esiintyy nykyisessä peruskartassa, mutta kylän vanhan kantatalon paikalla on Paijan tila rakennuksineen. Rakennusten välissä ja pellossa on saattanut pienialaisesti säilyä vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä. Kylän suhteellisen pienuuden ja nuoruuden vuoksi kylänpaikkaa ei voida kuitenkaan pitää tutkimuksellisesti erityisen merkittävänä.

Huhtamäki 4 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Metsäisen mäen päällä on kivenlouhintapaikka. Näkyvillä on yksi pitkänomainen,
nelikulmaiseksi muotoiltu paasi, jossa on kairanjälkiä. Ympäristössä on nähtävillä, että
kiveä on louhittu jonkin verran noin 10x10 metriä olevalta alueelta.

Leteenmäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Leteenmäen lounais- ja kaakkoisrinteillä on kaksi suurehkoa kivenlouhintapaikkaa.
Louhokset ovat suuruudeltaan 30 x 30 metriä (lounainen louhos) ja 10x10 metriä (kaakkoinen louhos). Molemmissa louhoksissa on havaittavissa kairauksen jälkiä ja ne lienevät ajoitukseltaan verrattain nuoria.

Gammelgårdin kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin kirjallinen maininta kartanosta on vuodelta 1453. Isojakokartassa tontille on merkitty 8 taloa ja vuoden 1551 asutusluettelossa taloja on 7.
Nykyisen talouskeskuksen eteläosassa on jäljellä länsi-itäsuuntainen noin 12 m pitkä ja yli 4 m leveä vuonna 1892 siirretyn kartanon päärakennuksen kiviperustus. Pihan vanhimmat rakennukset ovat 1800-luvun lopulta. Isojakokarttojen mukaan päärakennus on sijainnut miltei pohjoiseteläsuuntaisena kanalan koillispuolella, ja toinen asuinrakennus on merkitty lähelle kivijalkaa. Tonttimaan etelä- ja itäpuolisten rinteiden lisäksi vanhempia kulttuurikerroksia on mahdollisesti voinut säilyä länsipellon ja kartanokeskukseen johtavan tien välissä.
Vuonna 2019 tehdyssä sähkökaapeliojan kaivun valvonnassa ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä.

Sotjala Hallaminjärventie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Siikanen -nimiseltä järveltä 1 km länsi-luoteeseen ja Hallaminjärvestä 600 m lounaaseen 19 röykkiötä metsän keskellä olevan aukion laidoilla. Kaksi röykkiöistä on aukiolla, alue on n. 60 m x 70 m laajuinen. Mahdollisesti kyseessä on kaskiraunioalue tai pelto. Paikalla on myös mahdollisen rakennuksen perustus. Aukiota raivattu myöhemmin puutavaran säilytystä varten.

Levonkosken myllynpaikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vesimyllyn paikka sijaitsee Äijälamminojan Levonkoskella, Kivimäen tilan päärakennuksesta 650 m koilliseen. Paikalla ei enää ollut havaittavia rakenteita jäljellä. Myllynpaikka on merkitty Kuninkaankartastoon.

Muurila Hinkaloistenkosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rengon kirkosta noin 1,5 km etelään Renkajoen Hinkaloistenkoskessa kerrotaan olleen vuosisatoja myllynpaikka. ”Hingalois stampvärk” eli tamppimylly mainitaan 1800-luvun lopun väestöhistoriallisissa lähteissä. 1900-luvun alussa myllyn osti Edvard Lindström, joka pani alulle sahalaitoksen perustamisen myllyn yhteyteen. 1920-luvulle tultaessa myllyn merkitys sahan rinnalla jäi vähäisemmäksi, mutta se oli toiminnassa silti vuoteen 1950 asti. (Härme 1993:599.)
Kosken länsirannalla ollut, vuonna 1919 perustettu saha lopetti toimintansa 1966. Sahan rakenteista on jäljellä rantamuureja. Kosken niskalla on nykyisin pato ja Hinkaloistentien silta, joka on rakennettu ilmeisesti osittain vanhan kivisillan rakenteita hyväksi käyttäen. Nykyinen pato on rakennettu 1900-luvun alussa, sitä ennen koskessa on ollut pato myllyä varten. Myllyn rauniot ovat kosken itärannalla.
Paikka on maisemallisesti vaikuttava.

Oinaala Nevilänkosken mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nevilän kylän ja Myllylammin itäpuolella, Haapajärveen laskevan Kaartjoen Hakonkoskessa on Kuninkaan kartastoon merkitty myllynpaikka. Vuonna 1782 laaditun myllyluettelon mukaan Rengon suurimmat verollepannut myllyt olivat juuri Nevilässä ja Muurilassa. Nevilän myllystä eikseen maininta ”se toimi keväisin ja syksyisin kotitarvekäytössä.” (Härme 1993:325.)
Nevilänkosken yläjuoksun puoleinen Myllylammi on umpeenkasvanut. Paikalla ovat edelleen 1920-luvulla rakennetun savitiilirunkoisen myllyrakennuksen ja betonisen myllysillan rauniot. Myllylaitteet ovat ilmeisesti edelleen tallella rakennuksessa. Tätä vanhempaan myllyyn liittyvä rakenne on heinittynyt ja mahdollisesti tarkoituksellisesti täytetty juoksutusuoma kosken etelärannalla.
Paikka on vaikuttava. Betoni- ja tiilirakenteet ovat tosin huonokuntoisia, jopa vaarallisia.

Käräjämäki (1000005755) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Rengon keskustassa Kirkkojärven lounaispuolella on Käräjämäki -niminen kohouma. Käräjämäen koillisrinne on nimetty peruskartassa Raunionrinteeksi. Muurilan - Uudenkylän jakokunnan rajasta Kuittilaa vastaan on vuodelta 1670 tieto, jonka mukaan Muurilan ja Kuittilan ”oikeaksi rajaksi” todistettiin pääraja Käräjämäenotsasta (Käräjämäenodza) Palsankallioon.
Vaikka mäeltä ei ole löydetty ns. käräjäkiviä tai tehty kalmistolöytöjä, on Käräjämäkeen viitattu termillä ”pakanuudenaikainen kulttiyhteisön keskus”. (Härme 1993:263–264.)
Käräjämäki on edelleen suurelta osin rakentamaton, sen luoteispää on tosin hiekanoton tuhoama. Raunionrinteessä ei nimestä huolimatta ole havaittu raunioita tai muuta muinaisjäännökseen viittaavaa. Mäen päällä ja rinteillä kasvaa sekametsän lisäksi myös punaherukkapensaita.

Tulimäki (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Tulimäki sijaitsee Rengon kirkonkylän luoteispuolella, pienen Alijärven
etelärannalla. Mäki on mäntyä kasvava soraharjanne, jolla sanotaan olleen "sikopiiri" ja keinu- ja tulipaikka. Harjanteen laki on pysynyt luonnontilaisena, asutusta on
sen alarinteillä. Harjun laella kulkee polku. Tulimäkeä on suojelun arvoinen maisemallisista syistä. Laelta on jonkinmoinen näköala Alijärvelle.

Reposenkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Susikkaan kylän pohjoispuolella, Lautaportaaseen johtavan tien länsipuolella, Reposenkalliolla. Paikalla on havaittu halkaisijaltaan noin viisi metriä oleva, isoista kivistä kasattu matala röykkiö ja mäen topografian suuntainen 10 - 15 metriä pitkä kivivalli, jossa on myös isoja kiviä. Osa vallin kivistä on selvästi aseteltu. Siellä täällä kallion laella on muitakin kivikasoja. Röykkiön funktiota ei ole selvitty.

Susikaslammi 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee kuivatun Susikaslammen vanhalla rannalla, lammen eteläpään itärannalla. Törmän päällä on halkaisijaltaan noin kolme metriä oleva päänkokoisista ja pienemmistä kivistä kasattu matala, pyöreä ja sammaloitunut röykkiö. Törmälle tehdyissä koekuopissa ei ole havaittu mitään erityistä, paitsi paikoin maa on myllerretty hiekanoton vuoksi. Mahdollisesti röykkiö onkin jokin hiekanoton yhteydessä syntynyt kivikasa. Röykkiö saattaa olla olla myös kaskiröykkiö tai muu viljelyyn liittyvä raivausröykkiö.

Vipumäki (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Vipumäki sijaitsee osittain kuivatun Pehkijärven länsipuolella, peltoaukean takana. Paikalla on Vipumäen laella, Vipumäen talosta 150 m itään, syviä kuoppia, jotka ovat halkaisijaltaan 3 - 4 metriä. Kuopat näyttävät suhteellisen nuorilta, sillä niissä on jyrkät reunat. Kahta niistä on käytetty tunkiona. Harjanne kasvaa havumetsää.

Kälkänkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseinen kallioalue on Kälkän talosta 500 m itään ja Simolan talosta 200 m pohjoiseen. Kallion laella on isoista kivistä kasattuja kiveyksiä, mm. yksi jonka muoto hakee suorakulmaisuutta - yhdeltä sivultaan viitisen metriä. Paikan sijaintia ajatellen kyseessä saattaisivat olla myllyn peruskivet. Takalan talolta tuleva polku johtaa suoraan raunioille.

Likolammit (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kuuslammin kylässä, osittain kuivatun Rautijärven länsipään suoalueen pohjoisreunalla, pienten Likolampien pohjoispuolella mäntykankaalla. Paikalla on useita kuoppia ja painanteita. Kuoppa 1 sijaitsee muista erillään järvelle johtavan tien varrella, alle 10 m tiestä länteen, se on halkaisijaltaan kolme metriä ja siinä kasvaa kuusia sekä iso mänty. Tästä 215 m luoteeseen, myös tien länsipuolella on hyvin loiva, halkaisijaltaan 3,5 - 4 m oleva kuoppa, jonka keskelle tehdyssä koekuopassa oli havaittavissa normaali ohut podsolimaannos hiekassa. Kuoppa 3 on samanlainen kuin edellinen, mutta lähellä lammen rantaa. Kuoppa 4 on myös samanlainen, mutta siinä on selvät vallit ympärillä. Siihen tehdyssä koekuopassa oli heikko podsolimaannos, maaperä karkeaa tummanruskeaa hiekkaa, joka muuttuu noin 20 cm syvyydellä kosteaksi hiedaksi. Kuoppa 5 on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä. Kuoppa 6 on suuri ja soikea painanne, kooltaan noin 6 x 4 m, sen lyhyt sivu on lammelle päin. Painanteen takaosaan on tehty uusia hiekanottokuoppia, koekuopassa oli havaittavissa heikko podsolimaannos. Kuopat 7 - 8 ovat pieniä, halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja ne sijaitsevat noin viiden metrin päässä toisistaan. Kuoppien funktio tai ikä ei selvinnyt inventoinnin yhteydessä.

Hevoniemi/Lamala (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tammelan kirkonkylälle pohjoisesta tulevan Myllykylän tien varressa, sen itäpuolella olevalla hakkuuaukealla. Aivan tien vieressä, osittain pyörätien leikkaamana, on suuri, halkaisijaltaan noin viisi metriä oleva kiviröykkiö (a), joka on kasattu suurista, ihmisen päätä isommista kivistä. Röykkiö erottuu selvästi maastossa. Siitä noin 60 m pohjoiseen, myös tien lähellä, on toinen kiviröykkiö, halkaisijaltaan noin 3,5 m. Sen keskellä on pystyyn nostettu kivi, ilmeinen rajamerkki. Rajaröykkiön takana on pengerrettyä tietä muistuttava muodostelma, joka on kuitenkin kovin kivinen ollakseen varsinainen tie. Ylemmällä mäellä on 1. maailmansodan aikaisia juoksuhautakaivantoja. Kiviröykkiöt ovat Hevoniemen ja Tammelan kylien rajalla, joten ne saattavat olla rajamerkkejä.

Vehkomäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pehkijärven pohjoispuolella, Pehkijärven rannalle johtavan tien varrella Vehkomäen kaakkoisosassa. Kiviröykkiö on äestetyllä metsäaukolla. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 2,5 m ja se on noin 40 cm korkea, hieman epämääräisen pyöreähkö kivikasa. Metsäkone on ajanut sen päältä.
Vieressä, vajaan viiden metrin päässä, on halkaisijaltaan 2 -metrinen kuoppa, jonka syvyys on vähän alle metrin. Kuoppa on mahdollisesti nauriskuoppa ja röykkiö näin ollen kaskiröykkiö.

Raidonjärvensuo (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuoppakohde sijaitsee Raidonjärven kaakkoispäässä olevan suon pohjoislaidalla, kuusimetsässä. Paikalla on kuusi kuoppaa, joista ensimmäinen on halkaisijaltaan kaksi metriä ja sen syvyys on noin 50 cm. Kairauksen perusteella maaperä on kivistä. Toinen kuoppa on epäselvä muodoltaan, se on jäänyt vanhan traktoriuran alle, sen halkaisija on noin metri. Kolmas ja neljäs kuoppa ovat samanlainsia kuin toinenkin. Viides kuopista on selvä vallillinen kuoppa korkeamman harjanteen reunassa - sen halkaisija on valleineen noin neljä metriä. Kuoppa näyttää miilulta. Kuudes kuopista on halkaisijaltaan metrin oleva hieman epämääräinen kuoppa. Kuopat ovat noin 60 x 40 metrin kokoisella alueella.

Viljaankoski (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rengon kirkonkylän luoteispuolella, pienen Ylijärven etelärannalla, Viljaankoskelta vajaa 200 m länteen olevalla niemenkärjellä, mäntykankaalla. Paikalla on noin kaksi metriä syvä kuoppa, joka on kaivettu harjun päähän ison supan viereen. Kuopan halkaisija on noin kolme metriä, se on aika jyrkkäreunainen ja sen ympärillä on matalat vallit. Ympäristöön tehdyistä koekuopista ei saatu viitteitä kuopan mahdollisesta käyttötarkoituksesta.

Heinisuo (1000006961) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rengon kirkonkylän luoteispuolella olevalla metsäalueella, Hämeenlinnaan johtavan tien varrella, Nummelan talosta 770 m länsiluoteeseen, Heinisuon pohjoisrannalla. Paikalla on halkaisijaltaan noin neljä metriä oleva ja noin 70 cm syvä kuoppa, joka on kaivettu suon reunalle aika loivaan rinteeseen. Paikka on mäntykangasta, hiekkamaata. Koekuopassa maa oli hyvin tummaa ja hiilipitoista, ehkä kyseessä on hiilimiilu.

Tiirinkoski (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tiirinkoskella, aivan talon rengintuvan välittömässä läheisyydessä olevalla
metsittyneellä alueella on mitoiltaan 4,5 x 3 metriä oleva rakennuksenpohja.
Rakennuksenpohja erottuu maastossa selvänä painaumana, jonka sivuilla lukuun
ottamatta itäsivua on havaittavissa noin metrin levyinen valli.
Tiirinkoskella on viimeistään 1700-luvulla ollut torppa (Kuninkaan kartasto), alkujaan ollut ilmeisesti Kirstulan kartanon torppa (Vanajan historia II).

Rastila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Janakkalan kirkosta vajaat 5 km luoteeseen. Kohde on tien 13842 eteläpuolella Rastilan nykyisen kylän kohdalla.
Vuoden 2007 inventoinnissa keskiaikaisen kylän sijainti paikannettiin Turengista lähtevästä tiestä jonkin verran etelään/lounaaseen. Maakirjakartassa tielinja on suorempi, ja jos asemointi 1600-luvun maakirjakarttaan tehdään Likolammen, Sälilammen ja Raimansuon avulla niin kylätontit tulevat nykyisen tien 13842 ja Laurilan taloon menevän hiekkatien risteyksen kohtaan. Tämä asemointi on hyvin epävarma.
Isojakokartan mukaan mahdollinen keskiaikaisen kylän paikka on Soilan, Lemolan ja Laurilan talojen kohdalla. Tällöin asemointi tapahtuisi nykyisen tien 13842 ja kartassa olevan tien kanssa. Tämä vaihtoehto on hyvin todennäköinen.
Molempiin mahdollisiin paikkoihin tehtiin koekuopitusta nykyisten talojen liepeille. Koekuopituksessa ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä.
Vuoden 2019 inventoinnissa kylätontti asemoitiin tarkemmin nykyisen Lemolan pihapiiriin 1784 isojakokartan perusteella. Pihapiirissä voi olla mahdollisesti vielä jäljellä jotain keskiaikaisesta kyläasutuksesta. Alueella on jonkin verran rakentamatonta ja arkeologisessa mielessä suhteellisen ehjältä näyttävää maastoa, vaikkakin maankäyttö on ollut intensiivistä kylätontin kohdalla kautta aikojen nykypäiviin.

Krouvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuonna 1733 perustettu krouvi on nykyisen Porkkalan koulun tontilla. Paikka todennäköisesti tuhoutunut pihan tasoitustöissä 1900-luvun alussa rakennetun koulurakennuksen, pihan ja urheilukentän kohdalta, harjun etelärinteessä. Koulun itäpuolinen pieni pelto, joka on vuonna 1735 kuulunut Porkkalan kartanolle, pintapoimittiin, ja löytöinä saatiin palanutta savea sekä liitupiipunkatkelma, joita ei otettu talteen.

Kellarinmäki (Maarakenteet)
Historiallinen; Kivisessä rinteessä on kaksi isohkoa kellarikuoppaa, jotka ovat osin kivettyjä. Kellarit ovat ilmeisesti suhteellisen nuoria, mutta kuitenkin riittävän vanhoja nimeämään koko mäen.

Hurttala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hurttalan kylätontti sijaitsee Vanajaveden länsirannan ja valtaien 57 välisessä maastossa ja aivan Pyhän Ristin kirkon vieressä. Varhaisin maininta Hurttalasta historiallisissa lähteissä on vuodelta 1385 ja 1560-luvulla siellä oli 8 taloa. Vuoden 1691 geometriseen karttaan (Lars Forsell) on merkitty kirkon pohjoispuolelle tien molemmin puolin yhteensä kuusi taloa, kolme tien länsipuolelle ja kolme itäpuolelle. Pellot ympäröivät 1600-luvun lopun Hurttalaa joka puolelta, ja tämän päivän pellot vastaavat niiden sijaintia erityisesti kirkon luoteis- ja länsipuolella.
Havaintojen ja lähialueen muinaisjäännösten perusteella Hurttalan kylätontin alue
on hyvin potentiaalista jopa rautakautiselle asutukselle. Koska alue on ollut pitkään rakennettua ja asuttua, kylätontista lienee jäljellä vain vähän muinaisjäännöstä merkitseviä rakenteita tai kulttuurikerrosta, lähinnä kirkosta luoteeseen. Vuoden 2023 valokaapeliojan kaivuuhavaintojen perusteella alueen aluerajausta voitiin tarkentaa.

Katinala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Katinalan kylätontti sijaitsee Katinalanlahden kohdalla Vanajaveden länsirannalla, Pälkäneentiestä 150 - 250 m länteen. Nykyisin suuri osa kylätontista on pientaloaluetta, mutta on ilmeisesti ollut yhtäjaksoisesti asuttua rautakaudelta lähtien. Paikoitellen alueelta voi olla löydettävissä merkkejä jopa rautakautisista muinaisjäännöksistä.
Vuoden 2023 valokaapelikaapelireitti kulki Katinalan historiallisen kylätontin itäreunaa pitkin. Oja kaivettiin pohjoisosassa Katinalantien länsipuolelle, mutta se siirtyi tien itäpuolelle Katinalantie 16:sta eli Puotilan muinaisjäännösrajauksen länsireunan kohdilla.
Kaivannossa ko. alueella ei tehty kylätonttiin liittyviä havaintoja säilyneistä kulttuurikerroksista tai historialliseen asutukseen liittyvistä rakenteista.
Katinalan tankojakokartta 1698, Nils Avander.
Kartta tankopelloista 1766, Pehr Kjällman.
Kartta kotitiluksista 1766, Pehr Kjällman.

Ventola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ventolan tila on hyvin säilynyt kokonaisuus, joka tulee säilyttää. Vanha kylätontin alue sijoittuu asutun Ventolan tilan pihapiiriin, Ventolantien molemmin puolin. Kylätontin aluerajaus perustuu historiallisiin karttoihin (v. 1773 tiluskartta). Ventolan kylä mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1448, ja se on ollut yhtä jaksoisesti asuttu ainakin siitä lähtien. Kylästä, jossa 1500-luvulla oli kolme taloa, muodostettiin 1600-luvun alussa rustholli. Nykyinen päärakennus vuodelta 1911 sijaitsee samalla paikalla kuin vuonna 1773. Mainittuna vuonna laaditun tiluskartan (Olof Rehnström) mukaan myös muut rakennukset, tilustie ja pellot ovat edelleen samoilla paikoilla.
Vuoden 2023 inventoinnin aikana kylätontin alueella ei tehty kajovia toimenpiteitä. Nykyisen päärakennuksen piha-alue on hoidettua puutarhaa, jossa kasvaa suuria lehtipuita. Etenkin päärakennuksen pohjoispuolinen piha-alue vaikuttaa välttyneen myöhemmältä maankäytöltä, jossa voi olla säilyneitä kerroksia tai rakenteita vanhemmasta kylätontista. Ventolantien länsipuolella sijaitsee tilan ulkorakennukset ja maasto niiden alueella ja ympärillä on muokatumman oloista.

Sattula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sattulan vanha kylätontti sijaitsee Lehijärven lounaisrannan tuntumassa, Sattulankaarteen ja Hiirolantien risteyksen ympärillä.
Sattulan kylän juuret ulottuvat mitä ilmeisimmin rautakaudelle, koska välittömästi toistaiseksi vain Kuninkaankartaston perusteella määritellystä kylänpaikasta koilliseen sijaitsee rautakautinen asuinpaikka.
Vuoden 2012 koekaivauksessa ei löytynyt kiinteää muinaisjäännöstä, mutta todettiin, että paikalla on sijainnut 1700- tai 1800-luvulla käyttöön otettu pelto, jonka päälle myöhempi asutus on syntynyt.

Pernunjärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ei määritelty; Kohde on Pernunjärven länsirannalla, noin 20 metrin päässä rannasta.
Kyseessä on kaksi puista liistekatiskaa sekä mahdollisesti niihin liittyviä rakenteita alle puolen metrin syvyisessä vedessä. Rakenteita nousee noin 10 cm vedenpinnan yläpuolelle.

Kankainen (1000018643) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha, edelleen asuttu kylätontti on entisen Vanajan pitäjän kyliä, ja se oli alkujaan Tyllilän tytärkylä. Se sijaitsee noin 1200 m länteen Kankaistenjärven länsirannalta.
Kylässä oli vuonna 1539 seitsemän taloa, mutta vuonna 1566 enää neljä, ja vuoden 1788 kartalle niitä on merkitty kolme. Jo tuolloin kylän ympärillä oli laajat pellot, jotka ovat edelleen viljeltyjä. Kylätontin vierustaa kulkee yhä Ylisen Viipurintien vanha linjaus.
Kylän talojen pihapiireissä, teiden varsilla ja peltojen reunoilla saattaa olla vielä jäljellä rakenteiden jäännöksiä ja kulttuurikerroksia vanhasta kyläasutuksesta.

Hangasmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Valtatie 10 perusparannukseen liittyneessä arkeologisessa inventoinnissa 2007 Hangasmäessä paikannettiin vanhojen pikkupeltojen ympärillä valtatien molemmin puolin hyvin säilyneitä kiviaitoja sekä lukuisia erikokoisia viljelyröykkiöitä. Viljelyröykkiöitä on myös erityisesti valtatien pohjoispuolella kiviaitojen sisäpuolellakin. Ylisen Viipurintien linjaus on noudatellut kohteen eteläpuolitse kulkevaa ja edelleen käytössä olevaa Hangasmäentietä.
Raunioitten arveltiin 2007 liittyvän vanhaan Hangasmäen sotilastorppaan sekä alueella olleeseen mäkitupalaisasutukseen. Vuoden 2021 maakaapeloinnin valvonnassa todettiin kartta-aineiston perusteella, että ”Hangasmäki hemman” on sijainnut nykyisten Tientauksen ja Rekolan kohdilla 240-300 metriä kohteelta lounaaseen. Hangasmäen röykkiöalueen rajaus ja ajoittaminen vaatii lisäselvityksiä. Osa alueen kivirakenteista liittyy alueen asukkaiden tietojen mukaan 1900-luvun alkupuolen pellonraivaukseen.

Lepaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha päärakennus, Johtola, sijaitsee Lepaanvirran rannalla, jolla paikalla Lepaan kartano näyttää vanhojen karttojen (1691, 1730, 1778 ja Kuninkaan kartasto) perusteella aina sijaineen. Ensimmäinen kirjallinen maininta Lepaan kartanosta on 1460-luvulta, mutta kartano lienee vanhempi. Sitä pidetään Suontaan kanssa Tyrvännön vanhimpana varsinaisena asuinkartanona.
Alue on varsin rakennettua ja todennäköisesti muokattua. Rakennusten pohjoispuolella tai muualla nurmialueella voi olla paikoin säilyneenä ehjää kulttuurikerrosta tai rakenteita, mutta asiaa ei ole tutkittu tarkemmin eikä kohteelle ole toistaiseksi määritettävissä aluerajausta.

Loppi (Låppis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Välittömästi kirkon eteläpuolella olevan kylätontin asutushistoria on alkanut viimeistään jo keskiajalla. Maakirjan mukaan kylässä oli 1539 yhdeksän taloa. Maanjakotoimitusten ja talojen siirtojen jälkeen vanhalle historialliselle kylätontille jäi kaksi kantatilaa, muut siirtyivät vanhaa kirkkoa ympäröivän viljelyaukean reunoille ja kumpareille. Myös pappila siirrettiin kylätontilta nykyiselle paikalleen 1830-luvulla. Pappilan päärakennus valmistui 1832 ja sitä on laajennettu rapatulla lisäsiivellä 1929.
Samuel Brotherus. Kartta Lopen pitäjän Lopen kylästä. 1699: pellot, niityt, sarkajako.
Arkeologiset tutkimukset ja kartta-analyysit puuttuvat.

Vihavuoden mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vihavuoden koski laskee Vihajärvestä Vähä-Roineen Isoon Talvilahteen lähellä Hämeenlinnan (ent. Hauhon) ja Luopioisten välistä rajaa.
Vihavuoden koski on esiintynyt jo vuoden 1433 asiakirjoissa myllykoskena ja samassa yhteydessä sanotaan, että paikalla on ollut myllynsijoja jo pakanuuden ajalla. Uudella ajalla koskessa mainitaan olleen viisi myllyä.
Vihavuodessa Rekolan mylly säilyi Rekolan suvun hallussa vuodesta 1638 aina vuoteen 1938 saakka, neljäntoista sukupolven ajan. Mylly toimi kuitenkin vielä 1950-luvulle asti jolloin Rekolan mylly lopetti toimintansa 1958. Teoksen Hauho vanhoissa kartoissa (Hauho-Seura 2003) mukaan 1600-luvun lopulla tiedetään ainakin Hyömäen, Matkantaan, Alvettulan, Karvialan ja Putikan kylien jauhaneen viljansa Vihavuonjoen myllyssä. Ilmoilan kylästä tiedetään vuodelta 1701, että sieltä matkattiin kahden peninkulman matka vesitse Vihavuodenkosken myllylle jauhattamaan viljaa maksua vastaan. Okerlan kylästä kerrotaan 1706 olleen kahden peninkulman matka vesitse Vihavuoden myllylle.

Torppa 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2005 inventoinnin yhteydessä tarkastettu Kuninkaankartastoon merkitty torpanpaikka.

Torppa 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2005 inventoinnin yhteydessä tarkatettu Kuninkaankartastoon merkitty torpanpaikka.

Historiallinen; Vuoden 2005 inventoinnin yhteydessä tarkatettu Kuninkaankartastoon merkitty torpanpaikka.

Historiallinen; Vuoden 2005 inventoinnin yhteydessä tarkastettu Kuninkaan kartastoon merkitty torpanpaikka. Asutushistoriallinen selvitys ja kartta-analyysi puuttuvat, joten koordinaattipisteen sijainti on viitteellinen. Vuoden 2022 tarkastuksessa alueella ei havaittu maanpäälle näkyviä merkkejä torpanpaikasta.

Turpo (Turpoo) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Turpon uudistila ja reilut 100 metriä koilliseen sijaitseva saha ja mylly on merkitty 1789 kartalle (H80:5/16-18 Porras; N:o 12 Turpo ja Liesjärven kylä, A. Fattenborg). Vuoden 2005 inventoinnissa kohdetta ei tarkastettu, mutta se on mainittu Kuninkaan kartastoon merkittyjen torpanpaikkojen listalla (torppa 11). Edelleen asutun paikan tarkastus, tarkempi kartta-analyysi ja asutushistoriallinen selvitys puuttuu, mutta alueella voi olla säilyneenä jäänteitä vanhimmasta asutusvaiheesta.

Porraskoski (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porraskosken pohjoissuulla, Porraskosken voimalaitoksen ja padon vieressä, padon yläjuoksun puolella alle metrin syvyisessä vedessä. Paikalla on voimakas virtaus padon luukkujen ollessa auki, muulloin virtaus on lievää.
Paikalla on pitkänomainen puurakenne, jonka pituus on noin 25 metriä. Rakenne on ollut suorakaiteinen ja se on täytetty maa-aineksella. Leveys on ollut arviolta noin viisi metriä. Rakenteen toinen pitkä sivu ja päädyt ovat tuhoutuneet. Rakenteen käyttötarkoituksesta ei ole selvyyttä. Sen voidaan olettaa olleen paikalla ennen 1920-luvulla rakennettua patoa. On mahdollista, että rakenne on peräisin jo 1700-luvulta, jolloin paikalla alkoi toimia saha (sai oikeudet 1780). Paikalla on ollut myös mylly. Saha ja mylly paloivat vuonna 1921.
Alue on merkitty myllyn ja sahan paikaksi 1800-luvun karttoihin (mm. Hauhon pitäjäkartta vuodelta 1860).
Museovirasto teki tarkastussukelluksen kohteelle kesällä 2012.

Harhanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat kaava-alueen lounaisrajan tuntumassa, noin 20 m päässä toisitaan. Alue on kivistä harjumuodostumaa, joka alempana rajautuu soistuneeseen alueeseen. Ympäristö on pusikoitunutta vanhaa hakkuualuetta.
Röykkiö a: pellon raivauksessa syntynyt röykkiö, jonka koko on noin 2 x 1,5 m x 0,5 m, sijaitsee maakiven päällä ja kyljessä. Raivatut kivet ovat halkaisijaltaan alle 30 cm. Tästä 5 m säteellä lisäksi kaksi pientä epämääräistä raivauskivikasaa (n. 1 x 1 m).
Röykkiö b: maakiven (n. 2 x 1,3 x 0,5 m) päällä muutamia pienehköjä kiviä ja itäkyljellä noin 2 x 2 m alalla raivattuja kiviä.
Todennäköisesti kyseessä ovat vanhaan, korkeintaan muutaman vuosisadan takaiseen pellonraivaukseen liittyvät raivausröykkiöt.

Kirkkotie, Saari 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Portaasta alkanut Kirkkotie johti mm. Saaren kartanon sivuitse Tammelan kirkolle ja sieltä eteenpäin. Tien kulkua siltoineen ja paikannimineen on kuvattu jo 1640-luvun kartassa. 1700-luvun karttojen perusteella tiedetään, että Saaressa Kirkkotie kääntyi Saarensillan jälkeen nykyistä tielinjausta jyrkemmin pohjoiseen kohti Saaren kartanoa. Kartanon talousrakennusten kohdalla se kääntyi länteen päin. Nykyisin se yhtyy kartanon länsipuolella käytössä olevaan tielinjaukseen , ja vanha tielinjaus on tällä alueella käytössä pihatienä.

Mansikkala (1000021997) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö 1 on kooltaan 2,4 x 1,4 ja korkeudeltaan 0,4 m, se on jokseenkin laakea, sammalpeitteinen, parin nyrkin ja pään kokoisista kivistä koostuva. Se vaikuttaa lähinnä raivausröykkiöltä. Se sijaitsee Portaantien itäpuolella kallion kupeessa, vanhan kuusen vieressä, maapohjalla. Portaantiehen, asfaltin reunaan on matkaa 13 m. Sen vieressä on toinen röykkiö, mahdollinen kiuas ja lähellä on myös maakuoppa.

Torppa 1 (1000022016) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2005 inventoinnissa tarkastettu, Kuninkaan kartastoon merkitty torpan paikka.

Torppa 2 (1000022017) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2005 inventoinnissa tarkastettu, Kuninkaan kartastoon merkitty torpan paikka.

Torppa 3 (1000022018) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2005 inventoinnissa tarkastettu, Kuninkaan kartastoon merkitty torpan paikka.

Historiallinen; Paikka sijaitsee Ypäjänkylästä n. 1 km kaakkoon, Hennimäen pohjoislaidalla
metsässä. Kuninkaan kartastoon merkitty torpanpaikka tarkastettiin vuoden 2005 inventoinnissa. Alueelta löytyi rakennuksen jäännökset, joiden joukossa oli peltiä. Havaittu jäänne ajoittunee 1900-luvulle.

Historiallinen; Kuninkaan kartastoon merkitty torpanpaikka.

Mylly 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartastoon merkitty myllynpaikka.

Mylly 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartastoon merkitty myllynpaikka.

Mylly 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuninkaan kartastoon merkitty myllynpaikka.

Pihlaja (1000023073) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee Petäykseen johtavan Tyrvännöntien lounaispuolella pellolla, aivan tien reunassa. Sen koko on 15 x 5 x 1 m. Vuoden 2023 inventoinnin havaintojen mukaan kohde vaikuttaa raivausröykkiöltä, joka on pinnalle ja reunoille todennäköisesti koneellisesti raivattujen suurien kivien perusteella kohtuullisen nuori.

Kuittilankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kuittilankoski Renkajoessa Hämeenlinnasta noin 15 kilometriä lounaaseen ja Rengon taajaman keskustasta noin 1 kilometri luoteeseen. Renkajoki koostuu useasta toisiinsa yhteydessä olevasta lammesta, joiden välillä on joki- ja koskiosuuksia. Kuittilankoski on Ylijärven ja Alijärven välissä.
Kuittilankosken yläpäässä Ylijärven kaakkoisosassa on teräsbetonirakenteinen pato. Pato on rakennettu 1920-luvun alkupuolella. Patoa rakennettaessa purettiin paikalla aiemmin ollut pato. Patorakenteen kokonaispituus on lähes 30 metriä. Padossa on useita juoksutusaukkoja: tulva-aukot, entisen uittoruuhen aukko, entisen pärehöylän aukko ja entisen myllyruuhen aukko.
Kuittilankoskessa oli aiemmin pärehöylä, mutta se purettiin 1920-luvulla padon rakentamisen yhteydessä. Nykyisen padon yhteydessä on ollut mylly ruuhineen. Myllyn teräsbetoniset perustukset sijaitsevat noin 20 metriä padosta alavirtaan Kuittilankosken eteläisellä rannalla ja osin koskessa. Paikalla sijainnut uittoruuhi ja uittopollari on purettu uittosäännön 1980 tapahtuneen kumoamisen jälkeen.

Ekojoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuohijärven ja Ekojärven välisellä kannaksella sijaitsee 9 kiviröykkiötä. Niistä kuusi on niityllä ja loput kolme metsikössä edellisten vieressä. Niiden halkaisijat vaihtelevat 3 - 4 ja korkeudet 0,2 - 0,4 metriin. Yksi röykkiöistä on ilmeisesti rikkoutunut tienteossa.
Röykkiöt ovat todennäköisesti vanhoja viljelyröykkiöitä, sillä niitty, jolla osa niistä sijaitsee, on vanhaa peltoa. ne lienevät verraten nuoria, aikaisintaan 1800-luvulta peräisin. Kuninkaan kartastossa paikalla ei ole mitään toimintoja.

Isorahka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on kalliopohjalla oleva yhden kerroksen kivikasa vajaan neliömetrin alueella. Kohdalla kulkee nykyinen tilusraja. Kivikasan yli on ajanut metsätraktori, jonka seurauksena ilmeisesti alun perin kekona olleet kivet ovat levittyneet. Kyseessä lienee rajamerkki – nimenomaan linjamerkki edelleen olemassa olevalla rajalla.

Vartiomäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vartiomäki on korkea soraharju Oitin pohjoispuolella ja vt:n 54 kaakkoispuolella. Paikkakunnalla siihen liittyy perimätietoa merkinantopaikkana.

Vanhala (1000026771) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vaurioitunut, kivetty kellarikuoppa sijaitsee Sauvalassa, Vetelänojan luoteispuolella, metsäisen mäen etelärinteessä Vanhalan tilan maalla. Vanhala oli yksi Sauvalan kartanon torpista (Vanhalan eli Stenbackan torppa). Nimestään huolimatta se ei ollut kartanon vanhimpia torppia vaan lienee perustettu vasta 1800-luvulla (isäntä- ja emäntäluettelo, ei ole Kuninkaan kartastossa).
Kuoppa paljastui kivetyksi vasta sen jälkeen, kun siinä oli poltettu rinteen raivauksen ja siistimisen jälkeen roskia keväällä 2015. Tulen jäljiltä paljastui kuopan seinämistä kiveystä, joka oli tehty lohkokivistä ja luonnonkivistä ilman sidosaineita. Vaikka kuopan pohjalta oli kerätty säkkikaupalla rojua pois ennen tarkastusta, paljastui sieltä lisää mm. lasinsiruja, ja tiiliskiviä.

Toivaalan kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Toivaalan kylä sijaitsee Suolijärven koillisrannalla, ja on entisen Tuuloksen vanhimpia kyliä (ensimaininta 1433). Vuonna 1566 siellä on ollut 6 taloa. Kylän tonttimaat on asemoitu tarkemmin 2021 tarkastuksessa isojakokartan ja isojaon uudistuskartan perusteella (mittaukset on tehty 1785-1799). Paikalla on edelleen kylämäistä asutusta ja se on säilyttänyt kohuullisen hyvin alkuperäisen luonteensa. Koillispuoliselta pellolta on löytynyt myös 1700-luvun plootuja.

Riihipelto (1000027313) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka sijaitsee vuoden 1842 pitäjäkartan perusteella Riihipellon tilasta runsaat 100 m koilliseen, Hellämäentien kahden puolen (Läppäsenoja torp). Tien itäpuolella, pihatien ja maantien risteyksessä, omakotitontin länsireunassa, on jäljellä torpan asuinrakennuksen nurmettunut tulisijan perustus. Sen halkaisija on 2,5 x 2,5m ja korkeus 0,7 m. Torppa näkyy vielä venäläisellä topografikartalla vuodelta 1871, ja viimeisten asukkaitten kerrotaan polttaneen torpan kaikkine rakennuksineen.

Sankola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sankolan kylä sijaitsee Ormajärven koillisrannalla Ormajärven ja Kyynäröjärven välisen kannaksen eteläreunalla. Maasto on hiekkaista rantapeltoa ja muutamia harjuun kuuluvia korkeampia kumpareita. Vuonna 2004 tehdyssä inventoinnissa tarkastettiin Sankolan ympäristöä, toisaalta harjulta länteen kohti Ormajärveä laskevia peltoja ja toisaalta Kyynäröjärven eteläpuolta. Ali-Vilppulan pellosta Sankalan vanhalta kylätontilta löytyi pala karkeaa rautakauden tai keskiajan keramiikkaa, tiiltä ja yksi kvartsikin. Maantien pohjoispuolelta löytyi pellon yläosasta sininen lasihelmi, jota ei kuitenkaan pysty tarkemmin ajoittamaan ja kuonaa. Paikalla on siis ainakin historiallisen ajan asutusta, mahdollisesti
myös rautakautista, eikä kivikausikaan ole kokonaan pois suljettu.
Nauhamaisen ryhmäkylän tiiviissä umpipihoissa on 1700–1800-lukujen rakennuksia, kylän eteläpuolella on etelään laskevat hietapellot. Vuoden 1818 isojakokartan mukaan kylässä oli kaksi taloa, joiden välistä kulki tie peltojen läpi. Nuutilan talon pellolle oli merkitty kivinen kohta, joka erottuu edelleen matalana kumpareena. Paikalta löytyi rautakauden tai keskiajan keramiikkaa muistuttava astian pala. Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee noin 200 m Ormajärven koillisrannalta Ormajärven ja Kyynärönjärven välisen kannaksen eteläreunalla. Vilppulan puoleiselta pellolta löytyi liitupiipun katkelma, jota ei otettu talteen. Ali-Vilppulan talon pellosta vanhalta kylätontilta löytyi pala rautakauden(?) keramiikkaa ja yksi kvartsi sekä tiiltä. Maantien pohjoispuolelta, pellon yläosasta tuli pintapoiminnassa sininen lasihelmi, jota ei pystytty tarkemmin ajoittamaan, ja tämän lisäksi tiiltä ja kuonaa.
Vuonna 2019 tehdyn sähkökaapelointityöhön liittyvän valvonnan yhteydessä havaittiin mahdollisesti yksi historiallisen ajan rakennuksen paikka kaapeliojassa, Korkeilantien varrella tuli näkyviin kulttuurikerrosta. Sankolantien pohjoispuolelle kaivetun kaapeliojan vieressä havaittiin osittain romahtanut ja täyttynyt kivikellari. Lisäksi havaittiin muutamassa kohdassa hieman kulttuurikerrosta, pääasiassa ojan profiilissa.

Satulakiven pelto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tasamaalla, nuoressa lehtimetsässä noin viisi metriä pellon reunasta on kiviröykkiö, jonka laajuus on 5 x 3 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Se koostuu pelkistä kivistä, joiden halkaisija on 10 - 30 cm. Kivet ovat osin pyöreitä, osin särmikkäitä. Röykkiön pituusakseli on pellon reunan suuntainen (luode–kaakko), ja ympäristö vaikuttaa entiseltä pellolta myös nykyisen metsän puolella. On erittäin todennäköistä, että kyseessä on nuorehko raivausröykkiö.

Kyläsillanjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kiviröykkiöt sijaitsevat Kuuslammin kylässä, osittain kuivatun Rautajärven länsipään länsirannalla olevalla pienellä entisellä matalalla saarella tai niemellä. Paikalla kasvaa kuusimetsää ja maaperä on hienoa hiekkaa. Vanhan rantatörmän päällä on halkaisijaltaan noin metrin oleva sammaloitunut kiviröykkiö (a) ja toinen vähän sisemmällä, kooltaan noin 1 x 2 m (b). Röykkiöiden kivet ovat suurinpiirtein pään kokoisia. Saarennolla on muutakin kivikkoa, josta osa lienee ihmisen kasaamaa, mutta osa on luontaista. Kiviröykkiöt saattavat olla viljelysraunioita.

Salmenmäki (1000006832) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pehkijärven itäpään pohjoisrannalla olevan Salmenmäen lounaisrinteillä.
Kiviröykkiöistä 1. on hieman epämääräinen pyöreä kiviröykkiö (halk. 2,5-3 ja kork n. 0,5 m). Kivet röykkiössä ovat suhteellisen isoja (suurempia kuin 30 cm). Koekuopan perusteella maaperä on hyvin tiukkaa ja kivistä hietamoreenia. Itse kiviröykkiössä on vain kiviä ja turvetta päällä, väleissä ei ole maata lainkaan. Röykkiön ympäristö on nuorta sekametsää, joka ei vaikuta kaskimetsältä. Metsäkone on ajanut röykkiön päältä.
Toinen röykkiö (2) on selkeämpi ja pyöreämpi muodoltaan kuin edellinen. Se sijaitsee kallion reunalla nuoressa sekametsässä, ja se on kooltaan noin 2 x 3 m. Siinä on aika löyhästi kiviä, suurin osa näkyvillä olevista kivistä on suhteellisen pieniä (pienempiä kuin 30 cm) ja kulmikkaita, mutta eivät kuitenkaan lohkottuja. Röykkiön korkeus on 50 - 60 cm ja metsäkone on ajanut myös sen päältä. Röykkiön välittömästä läheisyydestä tai itse röykkiöstä on löydetty tulusrauta ja palanutta piitä.
Kolmas kohde (3) pitää sisällään kaksi tai kolme hieman epämääräistä kumpua lähempänä Pehkijärveä, metsätien varrella kuusimetsässä. Lähimpänä tietä on halkaisijaltaan noin 2,5 m oleva kumpu, ja siitä metsään, järvelle päin kallioselänteen reunalla on noin 4 x 1,5 m kokoinen kumpu ja tämän lähellä on samanlainen kumpu kuin tien vierelläkin.
Röykkiöiden funktio ja ajoitus vaativat lisäselvityksiä. Toistaiseksi ne on tulkittava lajiltaan muu kulttuuriperintökohde luokkaan sijoitettaviksi historiallisen ajan jäänteiksi.

Matkantaka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1566 kylässä on ollut viisi verotilaa, vuoden 1691 kartalla (Lars Forsell) niitä on neljä, mutta kuvauksessa maintaan vai kaksi isäntää. Vuoden 1701 kartalla (Niklas Avander) taloja on kolme.
Nykyään kylä on tiiviisti rakennettu, ainoastaan kylän kohdalla, Matkantaantien miltei suorakulmaisen mutkan kaakkoispuolinen pelto on rakentamatonta. Vanha kylätontti kartoilla sijoittuu kuitenkin tien luoteis- ja pohjoispuolelle. Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa. Vanhan tonttimaan asemointi ja rajaus puuttuvat.

Alvettula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alvettulan vanha kylänpaiikka sijaitsi aivan Alvettulanjoen etelärannalla nykyisen Alvettulantien ja Vanhansillantien välissö ja osittain vielä nykyisen Laurilantien eteläpuolella. Kylässä oli vuonna 1566 seitsemän verotilaa, papinluettelon mukaan yhdeksän. Vuoden 1701 kartalla (Niklas Avander) taloja on myös yhdeksän taloa.
Vielä 1840-luvun pitäjänkartalla kylä näyttää alueeltaa lähes samalta kuin edellä, ja nykyään kylä on huomattavasti laajempi. Vanhan kylätontin paikka, jossa sijaitsee rautakautinen Soiniemen muinaisjäännös alakohteineen, ei ole niin tiiviisti rakennettua kuin alueet siitä etelään. Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa. Vanhan tonttimaan asemointi ja rajaus puuttuvat.

Hyömäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hyömäessä oli vuonna 1566 kaksitoista taloa. Vuoden 1693 kartan (Lars Forsell) mukaan taloja oli 19 ja niiden lisäksi hiukan erillään kornetin rusthollitalo. Tuon kartan mukaan kylä sijaitsi Hyömäen etelä- ja kaakkoisrinteellä, nykyään painopiste näyttää olevan mäen itä-, pohjois- ja koillisosissa. 1700-luvun lopulla käynnistyneen Isonjaoen seurauksena 1840-luvun pitäjänkartalla painopiste on jo pohjoisempi isäntien vastustuksesta huolimatta.
Alkuperäisellä paikalla voi hyvinkin olla säilyneenä vanhaan kylään liittyviä rakenteita ja kulttuurikerrosta. Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa. Vanhan tonttimaan asemointi ja rajaus puuttuvat.

Iso-Melkutin 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Iso Melkutin 2 sisältää kuusi Iso-Melkuttimella sijaitsevaa liistekatiskaa, jotka on erotettu toisistaan kirjaintunnuksin A-F.
Iso-Melkutin 2 A on Purinlahden länsiosassa noin 20 metriä Tokholmannokan rannasta etelään sijaitseva melko suurikokoinen liistekatiska. Halkaisija on arviolta 2-3 metriä. Kohde sijaitsee noin 1,2 metrin syvyisessä vedessä, jossa liisteiden yläpäät jäävät noin 40 cm vedenpinnan alapuolelle. Katiskan nieluun liittyy pariseipäin kiinnitetyistä haoista tehty johdeaita. Iso-Melkutin 2 A esiintyy Metsähallituksen kulttuuriperintöinventoinnissa nimellä Purinlahti liistekatiska.
Iso Melkutin 2 B on pareittain pystytetyistä seipäistä koostuva rakenne Iso-Melkuttimen itäosassa. Mahdollisesti katiskan johdeaita.
Iso-Melkutin 2 C on hajonnut liistekatiska Iso-Melkutin 2 B:n koillispuolella. Katiskasta on säilynyt johdeaita ja kasa noin 5 cm leveitä liisteitä.
Iso-Melkutin 2 D pieni osin hajonnut katiska kohteen Iso-Melkutin 2 C itäpuolella. Katiska koostuu samankaltaisista tasaleveistä noin 5 cm liisteistä kuin Iso-Melkutin 2 C.
Iso-Melkutin 2 E on hajonnut liistekatiska Iso-Melkuttimen koilliskulmassa. Katiska on todennäköisesti samankaltainen kuin Iso-Melkutin 2 D.
Iso-Melkutin 2 F on järven pohjoisrannalla kapean niemen kaakkoispuolella. Katiska on todennäköisesti samankaltainen kuin Iso-Melkutin 2 D.

Kylmäoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sähköposti-ilmoitus: kivikehä, liesi, kuvan perusteella halkaisija noin 1-1, metri, tehty isoista lohkaremaisista kivistä, sisällä pienempiä kiviä. Tehty kartan perusteella jyrkähkön kallioseinämän juureen suojaiseen paikkaan. Löytäjän mukaan liedestä löytyi 3 kpl lasipullon palaa sekä ALKO-korkki, ei tuhkaa eikä nokijälkiä yläpuolisessa kalliossa. Eränkävijän liesi ?

Peltola 2 (1000032185) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Loimijokilaaksossa sijaitsevan metsäsaarekkeen eteläreunassa sijaitsee kaksi suurta kivistä ladottua, katotonta kellaria. Kellarit sijaitsevat vierekkäin Peltolan tilan maalla saarekkeen eteläreunassa kulkevan, käytöstä postuneen tieuran pohjoisreunassa. Maapenkkaan kaivettujen ja ladottujen kellarikumpujen koko on arviolta 5 x 5 x 1 metriä, Kellareiden reunalla ja vieressä kasvavien suurten männyn ja koivun perusteella kellarit ovat noin 100-vuotiaita. Paikallisten mukaan kellarit olisivat kuuluneet todennäköisesti Jokioisten kartanolle.

Mustiala 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pellolla, lounaaseen lievästi viettävässä rinteessä on tiilisen kellarin jäänteet. Suuaukkoa sivuaa isot lohkotutu kivpaadet, itse kellari on tehty tiilistä. Noin 1,5 metriä kokoinen suuaukko osittain romahtanut, tiiliholvi kunnossa. Kellari täyttynyt osittain maa-aineksella.
Kellarista noin 30 metriä kaakkoon pellolla olevassa notkelmassa on halkaijaltaan 1metrin kokoinen laakeahko maakivikivi, jonka pinnassa on runsaasti (yli sata) pieniä, kuppimaisia syöpymiä. Kyseiset kolot ovat luontaisia.

Kena (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kena Frälsehemman (A), Lopen kylän Keihäsjoen ulkomailla. Mainitaan asutuksen yleisluettelossa v. 1542. Talo paikantuu selkeästi isojakokartalta v. 1799. Talo on ollut todennäköisesti samalla paikalla ainakin siitä lähtien vaikka taloa ei ole v. 1842 pitäjänkartalla eikä kuninkaankartastossa (tai se ei erotu siinä). Isojakokartalle 1799 ja senaatinkartalle 1873 talo on merkitty.
Paikalla on moderni talo, ulkorakennuksia ja rakennettua pihamaata.

Forsbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Forsbacka Nybygge (P), Lopen kylän Keihäsjoen ulkomailla. Paikantuu selkeästi v. 1799 isojakokartalta, sen sijaan taloa ei ole merkitty v. 1842 pitäjänkartalle mutta se on taas merkitty torppana Kuninkaankartastoon 1796-1805. Todennäköisesti talo on ollut samalla paikalla siitä 1700-luvun lopulta lähtien.
Vanhan tonttimaan alue on rakennettua ja varsin käsitellyltä vaikuttavaa pihamaata. Kyseessä on varsin nuori talo ja sen alue vaikuttaa arkeologisessa mielessä suureksi osaksi tuhoutuneelta.

Jalaistus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lopen kylän Keihäsjärven ulkomailla sijaitseva Jalaistuksen torppa on merkitty Kuninkaankartastoon 1796-1804. Vuoden 1799 isojakokartalla torppa on merkitty hieman epäselvästi ja tulkinnanvaraisesti. Kartan tekstiosiossa siitä ei löydy tietoa. V. 1842 pitäjänkartan perusteella ja isojakokartan "oletuksen" mukaan torppa kuitenkin paikantuu kohtalaisen hyvällä tarkkuudella.
Torpanpaikka on rakennettua aluetta. Tutkin sen rakentamatonta ympäristöä ja puronvarsia (en pihamaita), mutta mitään vanhaan asutukseen viittaavaa en havainnut, joten on selvää - myös topografian perusteella - että torppa paikantuu jokseenkin täysin rakennetulle alueelle.

Ylinen Viipurintie, Kahilistontien kivisilta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kahilistontien laakakivisilta, joka ylittää Kihtersuonojan. Siltapylvään hakkauksen mukaan silta on tehty vuonna 1914. Sillan voidaan katsoa olevan yhä käytössä, vaikka Kahilistontie päättyy noin 50 metriä sillan jälkeen.
Katumajärven pohjoispuolella Kihtersuonojan kosteikon kiertävä Kahilistontie noudattaa todennäköisesti vanhaa Ylisen Viipurintien tieuraa, joka jatkuu vt10 pohjoispuolella Ruununmyllyntienä. Kihtersuonojan yli on kulkenut silta todennäköisesti jo 1300-luvulta, mutta viimeistään 1700-luvulta lähtien, kun Ylisestä Viipurintiestä tuli sotilastie. 1700-luvulta peräisin olevassa Idänpään, Tyllilän ja Mäskälän kylien tiluskartassa mainitaan Kihterisuonojan molemmin puolin niittylohkot, joiden nimi on "kivi silda nitu".

Sammontorppa 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 7,4 km länsilounaaseen Hämeenlinnan kirkosta, Alajärven pohjoispuolella,
Hirsimäen asuinalueesta 400 m lounaaseen. Metsäisessä mäenrinteessä, joka viettää loivasti lounaaseen, on neljä pitkänomaista painaumaa tai kuopannetta. Kuopanteet sijaitsevat aivan paikalla kulkevan polun vieressä, sen molemmin puolin.
Kuopanteisiin kaivettiin koepistot. Koepistojen maannos oli kaikissa kuopanteissa
hyvin samankaltainen; 5 cm paksun turpeen alla oli puhdasta, vaaleaa hiekkamoreenia
Koepistoissa ei havaittu huuhtoutumiskerrosta tai nokea/hiiltä, eikä niistä tehty löytöjä. Havaintojen perusteella kuopanteet vaikuttavat melko nuorilta iältään (1800-1900-luku?). Ne liittynevät todennäköisesti kohteen eteläpuolella olevan peltoalueen hyödyntämiseen. Tämän puolesta puhuu muun muassa kuoppien sijainti pellolta pohjoiseen kulkevan polun varressa. Kuopat lienevät funktioltaan säilytyskuoppia (perunakuoppia?).

Sammontorppa 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 7,3 km länsilounaaseen Hämeenlinnan kirkosta, Alajärven pohjoispuolella,
Hirsimäen asuinalueesta 500 m lounaaseen. Metsäisessä mäenrinteessä, joka viettää loivasti lounaaseen, on pyöreä, noin 0,6 m syvä kuopanne, jonka halkaisija on 2,5 m. Kuopanteen etelä ja kaakkoispuolella on matalaa vallia, jonka korkeus on 0,2 m ja leveys
suurimmillaan 1,5 m. Kuopanne sijaitsee aivan paikalla kulkevan polun vieressä, sen eteläpuolella.
Kuopanteeseen kaivettiin koepisto, jonka maannos oli 5 cm paksun turpeen alla
puhdasta, vaaleaa hiekkamoreenia. Koepistossa ei havaittu huuhtoutumiskerrosta
tai nokea/hiiltä, eikä siitä tehty löytöjä. Havaintojen perusteella kuopanne vaikuttavaa
melko nuorelta iältään (1800-1900-luku?). Se liittyy todennäköisesti kohteen
eteläpuolella olevan peltoalueen hyödyntämiseen. Kuoppa on todennäköisesti
jonkinlainen säilytyskuoppa (perunakuoppa?).

Sammontorppa 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alajärven pohjoispuolella, Hirsimäen asuinalueen vieressä, lounaispuolella. Matalan, metsäisen kohouman laella on kaksi pitkänomaista painannetta (A ja B). Painanne A on kaksiosainen. Sen pohjoisempi osa on pituudeltaan 3 m, leveydeltään 1,5 m ja syvyydeltään 0,3 m Eteläisemmän osan pituus on 2 m, leveys 1,5 m ja syvyys 0,3 m. Painanteen päällä oli inventointiajankohtana kaatuneen puun runko. Painanne B on pituudeltaan 4 m, leveydeltään 1,3 m ja syvyyttä sillä on 0,4 m. Painanteen päällä oli inventointiajankohtana kaatuneen puun runko.
Koillislounaissuuntaiseen painaumaan tehtiin koepisto, jossa maannos oli 10 cm paksun
turpeen alla ruskeaa hiesua. Koepistossa ei havaittu huuhtoutumiskerrosta tai
hiiltä/nokea, eikä siitä tehty löytöjä. Havaintojen perusteella kuopanne vaikuttavaa
melko nuorelta iältään (1800-1900-luku?). Kuoppa on todennäköisesti jonkinlaisen
säilytyskuopan jäännös. Painauma A on B:tä epämääräisempi, mutta lienee
niin ikään nuorehko säilytyskuopan jäännös.

Sammontorppa 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alajärven pohjoispuolella, 600 metrin päässä Hirsimäen asuinalueen lounaispuolella. Rajamerkki sijaitsee Sammontorpan kaava-alueen luoteisrajalla ja on yhä käytössä. Pienen kiviröykkiön keskellä on korkeudeltaan 0,7 m oleva pystykivi, jonka leveys on 0,3 m ja paksuus 0,2 m (kuva 25). Rajamerkki sijaitsee rajalla, joka vuoden 1778 (Kiellman) kartan mukaan on Ojoisten latokartanon ja Parolan kylän välillä (kuva 26).

Sammontorppa 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alajärven pohjoispuolella, 600 metrin päässä Hirsimäen asuinalueen lounaispuolella. Rajamerkki sijaitsee Sammontorpan kaava-alueen lounaisrajalla.
Paikalla on yhä käytössä olevalla rajalla kivistä koottu rajamerkki (kuva 28). Rajamerkistä
näkyy maanpinnalle vain pystykivi. Kohteen pohjoispuolella sijaitseva
sähköpylväs on vahingoittanut rakennetta. Rajamerkki sijaitsee vuoden 1778
(Kiellman) kartan mukaan Ojoisten latokartanon, Hämeenlinnan kaupungin ja Iso-
Luolaisten kylän välisellä rajalla

Sammontorppa 6 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alajärven pohjoispuolella, 550metrin päässä Hirsimäen asuinalueen lounaispuolella . Rajamerkki sijaitsee Sammontorpan kaava-alueen keskellä.Paikalla on yhä käytössä olevalla rajalla kivistä koottu rajamerkki. Rajamerkin perustana olevan kiveyksen halkaisija on noin 0,8 m ja korkeus 0,2 m. Rakenteen keskellä on kallellaan oleva pystykivi, jonka korkeus on 0,3 m. Pystykiven koillissivulla on numeromerkintä (51 tai 52), Rajamerkki sijaitsee vuoden 1778 (Kiellman) kartan mukaan Ojoisten latokartanon ja Hämeenlinnan kaupungin maiden välisellä rajalla. Itse rajamerkki on todennäköisesti karttaa nuorempi, mahdollisesti 1800-luvulta.

Hokajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee noin 150 metriä koilliseen entisestä Hokajärven torpasta Padasjoelle menevän tien itäpuolella. Alue on metsittyvää peltoa, jonka maaperä on tasaista ja maatuneita ojia on erotettavissa. Alueella on neljä viljelyröykkiötä, joiden halkaisija on noin 1,5-3 metriä ja korkeus noin puoli metriä. Vuoden 1839 isojakoon liittyvässä kartassa ko. alue ei ole peltona, mutta karttaan on merkitty jo Hokajärven torppa. Vuoden 1871 metsätalouskartassa alue kuuluu Savijärven lohkoon, vaikkakin sijaitsee Hokajärven läheisyydessä. Tässäkään kartassa ei alueelle ole merkitty peltoa, mutta se on aidattu, mikä voi merkitä sitä, että alueella on ollut kaski. Vuoden 1965 peruskartassa alue on peltona Kohde on hyvin säilynyt.

Ortodoksikirkon hautausmaa ja joukkohauta (Hautapaikat)
Historiallinen; Nykyisen Kanta-Hämeen keskussairaalan kaakkoispuolella harjun laella sijaitsee ortodoksikirkko ja siihen kuuluva hautausmaa. Hautausmaa on metsittynyt, mutta paikalla on useita kymmeniä hautakiviä 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alkuvuosilta. Säilyneet hautakivet sijaitsevat kirkon läheisyydessä. Viimeisin hautaus on alueelle tehty sinne haudattujen vainajien kuolinaikojen perusteella vuonna 1929.
Keskussairaalan ja ortodoksikirkon vieressä sijaitsee punakaartilaisten joukkohauta. Alueella on muistomerkkinä korkea pystypaasi. Kiveen on kuvattu salamanisku pilvestä, joka on kaatanut puunrungon, vieressä versoo uusi taimi. Punaisten merkittyä hauta-aluetta ympäröi kivitolpin tuettu kettinkiaitaus, joka on leveydeltään noin 40 metriä ja pituudeltaan noin 30 metriä.
Hautausmaiden käyttöaika on osittain päällekkäinen ja osin kohteita, erityisesti alueen kaakkoisosassa, voi olla hankala erottaa toisistaan. Paikalla oleva ketjulla erotettu punakaartilaisten hauta-alue kuvaa ehkä enemmän 1960-luvun käsitystä hauta-alueen sijainnista kuin punakaartin joukkohautaa todellisuudessa. Ketju lienee laitettu erottelemaan poliittisin tai uskonnollisin perustein hauta-alueet toisistaan.
Todennäköisesti sekä ortodoksikalmiston että punaisten joukkohaudan sijaintia selittää Ortodoksikirkon sijainti, jonka lähiympäristöön hautaukset on tehty. Ahveniston rotkossa luterilaisen hautausmaan kappelin taakse jäävällä metsäalueella on lisäksi perimätiedon mukaan kolme joukkohautaa, joilla on muistomerkit. Näiden hauta-alueiden laajuutta ei ole tarkemmin tutkittu.

Keihäsjärvi 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin paikallisen informantin ilmoituksen perusteella 7.6.2019 Metsähallituksen edustajien kanssa. Kohde löytyi ilmoitetusta paikasta.
Kyseessä on pienen tulisijallisen rakennuksen perustus, joka sijaitsee loivassa etelärinteessä, sekametsässä puuston alla ja on vaikeasti havaittava. Perustus on lounais-koillis suuntainen ja on kooltaan noin 5 x 6 metriä. Perustus koostuu luonnonkivistä sekä maasta. Kiviä on yksi kerros. Oviaukko on lounaispäädyssä (jossa on peruskiveyksessä oven suuruinen aukko). Perustusten sisäpuolella on koko perustusten suuruinen noin 0,7 metriä syvä kuoppa (luultavasti lattian alainen kellari). Tulisijan jäännös on pohjoisnurkassa, jossa on noin 1 x 1 metrin kokoinen ja noin 0,3 metriä korkea pieni kumpare. Siihen tehdystä koepistosta löytyi melko runsaasti matalapolttoisen tiilen kappaleita hiekkamullan seasta. Kiviä ei koepistossa ollut. Perustuksista noin kymmenen metriä länteen on yksittäinen pieni ja hajanainen röykkiö, jonka halkaisija on noin 1,5 metriä ja korkeus noin 0,3 metriä. Alueella ei ollut havaittavissa mitään resenttiä romua, kuten peltiä, lasia tai muovia. Kohde ei näy Lopen pitäjänkartassa, joka on 1800 -luvun puolivälistä. Ko. kartassa ei näy myöskään läheinen Keihäsjärven tila, joten sekään ei vielä ole ollut olemassa tuolloin. Ilmeisesti kyseessä on 1800 -luvun lopun - 1900 -luvun alkupuoliskon rakennuksen jäännös.

Hiisi (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Hiiden kylässä oli 1300-luvun lopulla (1383) Hiisi I ja II -talot. Vuosina 1580-1617 olivat Hiisi III -talot ja vuosina 1600-1639 Hiisi IV -talot. Ne olivat autiotiloina 1500-luvun lopulla ja tulivat kruunun omistukseen. Hiisi oli kestikievarina vuonna 1590 ja vuonna 1616 Niilo Boijen rälssinä. Taloista tuli ratsutiloja 1600-luvulla, ja niiden omistajat olivat Sipi Rekonpoika ja Simo Pekanpoika. Hiidestä tuli Uudenmaan rakuunarykmentin everstiluutnantin komppanian rustholli vuonna 1680, ja sen augmenttina oli Seppälän talo Hauhon Ilmoilassa.
Vanha yhden talon kylätontti paikantuu v. 1808 kartalta nykyisen Hakoistentien itäpuolelle, liki tietä, nykyisen Hiiden rakennuksen länsipuolelle. 2019 inventoinnin aikaan alue oli hoidettua, puistomaista pihamaata, pääosin nurmikkoa. Rajaus v. 1808 kartan mukaan, melko laajasti sen paikannustarkkuus huomioiden. Myöhemmillä kartoilla rakennustilanne on nykyisen kaltainen. Vanha tonttimaa on siis itäpuoliskoltaan autioitunut ja jäänyt pihamaaksi, jossa ei ole ollut myöhemmin rakennuksia. Tonttimaan jäännösten säilyneisyyttä ja sen paikannusta ei voitu varmistaa, koska mm. mitään maan päälle näkyviä rakenteita ei alueella ole. Tien länsipuoli, vanhan tonttimaan länsipuolisko on ollut aina ja edelleen voimallisesti rakennettua aluetta ja siellä tuskin on häiriintymättömänä ja tunnistettavana jäljellä kerrostumia paikan vanhimmasta asutuksesta.

Katinalantie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Katinalantien itäreunassa, nykyisellä Hämeenlinnan ja Hattulan rajalla todettiin mahdollinen rajakivi, jossa suuremman kiven ympärillä on pienempiä luonnonkiviä ja lohkokiviä. Pienemmät kivet olivat hyvin sammaloituneita, sekä muun aluskasvillisuuden ja korkean heinän peitossa.
Rajan kohdalla olevassa suuressa kivessä ei ollut kivihakkausta tai muuta merkintää, minkä perusteella sen voisi varmuudella todeta olevan rajamerkki. 1840-luvun pitäjänkartoilla raja kulkee samaisella kohdalla suorana, vuoden 1899 Senaatinkartalla kyseisellä kohdalla rajassa on taite. Vuoden 1961 peruskartalla ja nykyään kyseisellä kohdalla kuntien rajalinjassa on taite kohti luodetta.

Taipaleenlahti 1 (1000037986) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla sijaitsee kaksi pitkää ja matalaa kiviröykkiötä (n. 354x60x50 cm ja n. 328x50x30 cm), jotka vaikuttavat viljelyyn liittyviltä raivauksilta. Ne on ladottu rinnakkain noin lounas-koillinen -suuntaisiksi. Luoteisemman pitkän röykkiön pohjoispuolella on halkaisijaltaan n. 340 cm kivetty kuopanne, joka vaikuttaa vanhalta säilytyskuopalta.
1700-luvun lopun Kuninkaankartastossa lähialueelle on merkitty asutusta. Vuosien 1839-1956 kartoilla röykkiöiden alue on merkitty pelloksi. Vuoden 1979 peruskartalla niiden alue on jäänyt pois viljelykäytöstä.

Taipaleenlahti 2 (1000037988) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla sijaitsee n. 34 erimuotoista, korkeudeltaan n. 30-90 cm ja halkaisijaltaan n. 120-560 cm viljelyröykkiötä sekä kellarin jäännökset. Kellarista oli syksyllä 2019 jäljellä n. 280x370x90 cm kuoppa, jonka seinämien maanpinta oli vielä paikoin auki.
1700-luvun lopun Kuninkaankartastossa lähialueelle on merkitty asutusta. Vuosien 1839-1956 kartoilla röykkiöiden alue on merkitty pelloksi. Vuoden 1979 peruskartalla niiden alue on jäänyt pois viljelykäytöstä.

Alvettulan silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Alvettulanjoen ylittävä Alvettulan museosilta (rakennusperintörekisteritunnus 203294) rakenteineen sijaitsee Alvettulan kylässä, päätiestä haarautuvan Siltatien varrella, noin 200 metriä länteen uudesta sillasta. Kyseessä on Tapani-tyypin vuonna 1916 rakennettu silta. Sillan tukirakenteina on kaksi betonista kaarta, jotka kohtaavat joen keskellä.
Sillan alta on erotettavissa puisia paaluja, jotka liittynevät sillan rakentamiseen. Inventointihetkellä rakenteita näkyi pinnalle yhteensä 13: pohjoispuolella 7 ja eteläpäädyssä 6. Veden alla oli hahmotettavissa lisää puurakenteita.
Huhtikuussa 1918 Alvettulan sillalla käytiin sisällissotaan liittyvä Alvettulan taistelu, joka päättyi punaisten läpimurtoon. Paikallisten mukaan sillan ympäristöstä on löydetty muun muassa hylsyjä ja kranaatin sirpaleita. Aivan sillan eteläpäädyn vieressä sijaitsee vanha latorakennus, jonka päädyn luodinreiät liittyvät perimätiedon mukaan sisällissodan tapahtumiin, joko taistelun jälkinä, tai teloituspaikkana.

Alvettulan muistomerkki (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee keskellä peltoa noin 40 metriä Alvettulan Seuraintalosta itään.
Muistomerkki on isohko kivipaasi. Se on ympäröity ketjulla, ja sen takana kasvaa kolme koristepuuta. Kivipaadessa on seuraava kaiverrus: ”1918 Alvettulan taistelussa vakaumuksensa puolesta 26.4. kaatuneen 34 punakaartilaisen muistoksi”. Paikalla on tiettävästi haudattuna 34 punakaartin jäsentä. Muistomerkkialue on hoidettu ja siisti.

Kylä-Pietilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Koijärven kyläkeskuksessa Koijoen eteläpuolella, 160 metriä Koijärventien ja Korvenojantien risteyksestä itäkaakkoon Kylä-Pietilän tilan eteläpuolella. Maasto on korkeahko mäenharjanne, jonka pohjoispuolella on asutusta ja eteläpuolella peltoja. Mäellä kasvaa suuria mäntyjä ja osin tiheää lehtipuustoa. Aluskasvillisuus on heinikkoa.
Senaatinkartassa vuodelta 1884 mäen pohjoispäähän on piirretty rakennus. Mäen pohjoispäästä tiheän kasvillisuuden joukosta paikallistettiin useita asutukseen liittyviä rakenteita. Rakenteita oli noin 40 x 50 metrin alalla. Paikalle kaivettiin kellarin viereen koepistoja, joissa oli löytöinä lasia, tiilen paloja ja rautaesineiden kappaleita, mutta ei mitään selkeästi ajoittavaa. Esineet voivat olla peräisin myös viimeisistä käyttövaiheista ehkä 1900-luvun puolelta. Löytöjä ei talletettu. Rakenteet ovat mahdollisesti ainakin 1800-luvun lopulta tai sitä nuorempia. Selkeää asuinrakennuksen kivijalkaa tai vastaavaa ei havaittu. Kaava-alueen rakennushistoriaselvityksessä todetaan varsinaisen Kylä-Pietilän tilan päärakennuksen olevan vuosien 1940–1960 ajanjakson lisäys, mutta talousrakennusten perusteella tila on vanhempi (Aaltonen 2015:s. 8).

Ilvesoja Kortemaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heiniläntien eteläpuolella. Tien etelälaidassa on kuusimetsää. Paikalla on myös kapeita peltotilkkuja ja niiden keskellä metsäsaareke. Maaperä on kivistä hiekkaa. Maasto on matala kumpare Ilvesojan itäpuolella.
Senaatinkartalla vuodelta 1884 kohdalle on piirretty rakennus. Paikalla saattaa olla autioitunut talonpaikka. Inventoinnissa havaittiin ainakin sen viereinen peltoala raivauskivikoineen. Alueelle tehdyissä koepistoissa oli vain luontaisen tyyppistä kivistä hiekkaa.

Niittypirtti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kojon kirkkotien ja Kukkopillintien risteyksestä 250 metriä luoteeseen. Maasto on sekametsää, lähinnä kuusikkoa, länsipuolella on pieni pelto. Pohjoispuolella on metsäpuro. Paikalla on myös kesämökki ja tekolampi.
Senaatinkartalla vuodelta 1884 tälle kohtaa on piirretty rakennuksia ja teksti Niittypirtti. 1960 vuoden peruskartassa paikalla ei ole rakennuksia. Se on ilmeisesti ollut autiona ennen kuin nykyinen kesämökki on rakennettu. Tontin ympäristöstä havaittiin inventoinnissa muutamia mahdollisesti vanhempaan asutukseen liittyviä rakenteita. Selkein oli hyvin säilynyt, ilman kattoa oleva kivikellari (rakenne 448), jonka reunoilla kasvaa kuusia. Ojan varressa oli kivikasa, jonka viereen tehdyssä koekuopassa oli hiilistä maata, tiilenpaloja, lasia ja aivan modernia roskaa. Ojan partaalla oli sammalen peittämä neliön muotoinen rakenne, joka oli peitetty kattohuovalla. Mökin eteläpuolella kuusikossa on näkyvissä vanhoja ”sarkaojia”.

Kreivilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kreivilä eli Matkun kartano on muodostettu 1690-luvulla kolmesta Karl Bäckille lahjoitetusta tilasta. Kartanon mansardikattoinen päärakennus on rakennettu hirrestä vuosina 1860–62 ja se liittyy tyyliltään vanhempaan, kustavilaiseen kartanotraditioon. Päärakennusta ympäröi vanha puisto. Forssa Yhtiön perustaja A. W. Wahren osti kartanon 1883 ja hänen perillistensä aikana 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa kartanolle raivattiin suuret pellot soita kuivattamalla. Valtiolle tila siirtyi kaupalla 1904, ja seuraavina vuosina kartanon maista muodostettiin sata tilaa ja palstatilaa torppareille ja muille maattomille. Vanhan kartanokeskuksen nimeksi jäi Kreivilä. Vuonna 1954 tila ostettiin Teosofisen Seuran kurssikeskukseksi, jona se edelleen toimii. (Hämeen Liitto)
Piha-alueella ja sen läheisyydessä sijaitsee kartanon nykyisen päärakennuksen ajalle ajoittuvan navetan ja mahdollisen tallirakennuksen kivijalat, alas rinnettä laskevat kiviportaat, käytöstä jäänyt tie ja pois käytöstä jäänyt pyörökivikaivo.

Hausjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hausjärven kylä mainitaan asutuksen yleisluettelossa vv. 1539–1710, jolloin kylässä mainitaan olevan kuusi tai seitsemän taloa.
1700-luvun lopulla laadittuun Kuninkaan kartastoon on merkitty laaja kylätontti sekä sen länsipuolella, joen toisella puolella talo ja erikseen pappila. Kirkon luona, teiden risteyksessä on yksittäinen "punainen piste", mahdollisesti krouvi tai muu vastaava rakennus. Torppia ja muita taloja ei ole kylän alueelle merkitty.
Vuonna 1830 laaditussa isojakokartassa kylätontilla on viisi taloa (tonttia) ja sen länsipuolella, joen toisella puolen yksi.
Hausjärven vanha kylätontti on ollut melko tiiviisti rakennettuna 1900-luvun puoleen väliin saakka. Nyt sen alueella on muutama talo, rakennuskanta on harventunut ja vanha tonttimaa on länsi-lounaisosastaan pusikoitunut. Alueella saattaa olla paikoin sellaisia arkeologisesti kohtuullisen säilyneitä osia, joissa voisi olla maanalaisia jälkiä vanhimmasta asutuksesta.
Vanha Hikiä-Kärkölä-tie on kylätontin kohdalla oikaistu 1950-luvulla. Hylätty tie on ylittänyt joen. Siltaan liittyviä maanpäällisiä rakenteita ei ole vuoden 2020 inventointihavaintojen perusteella säilynyt.

Hausjärvi Pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hausjärvi muodostettiin Janakkalan kappeliksi vuonna 1611 ja pitäjän ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1661. Pappila on merkitty 1700-luvun lopulla laadittuun Kuninkaan kartastoon ainoana Hausjärven kylätontin ulkopuolisena tonttimaana, kirkon vieressä sijaitsevaan risteykseen punaisella merkityn pisteen ohella.
Alue on varsin rakentamatonta ja sen miljöö on säilynyt vanhakantaisena. Alueella saattaa olla paikoin sellaisia arkeologisesti kohtuullisen säilyneitä osia, joissa voisi olla maanalaisia jälkiä vanhimmasta asutuksesta.

Hikiä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hikiän kylässä mainitaan vv. 1539–1710 asutuksen yleisluettelossa kuusi (tai mahdollisesti seitsemän) taloa. Isojakokartalla vuodelta 1786 kylässä on viisi taloa, jotka kaikki sijaitsevat samalla kylätontilla. Muualla kylässä ei ole isojakokartalle eikä Kuninkaan kartastolle merkittyjä taloja tai torppia.
Hikiän vanha kylätontti on ollut melko tiiviisti rakennettuna nykypäiviin saakka. Isojaon jälkeen tontti on laajentunut itään. Vanhan tonttimaan länsiosa on peltona.
Alueella saattaa olla paikoin sellaisia arkeologisesti kohtuullisen säilyneitä osia, joissa voisi olla maan alaisia jälkiä vanhimmasta asutuksesta.

Selänoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Selänojan kylässä mainitaan asutuksen yleisluettelossa vuonna 1539 yksi talo ja 1700-luvun alussa neljä. Isojakokartalla vuodelta 1784 kylässä on kahdeksan tonttia, ja taloja neljä, jotka kaikki sijaitsevat samalla tiiviillä kylätontilla. Muualla kylässä ei ole isojakokartalle eikä Kuninkaan kartastoon merkittyjä taloja tai torppia.
Selänojan vanha kylätontti on ollut melko tiiviisti rakennettuna 1900-luvun loppupuoliskolle saakka. Nyt kylätontin alue on harvaan rakennettua ja sen 1900-luvun lopulla purettu pohjoisosa pusikkoinen. Alueella saattaa olla paikoin sellaisia arkeologisesti kohtuullisen säilyneitä osia, joissa voisi olla maanalaisia jälkiä vanhimmasta asutuksesta.

Tytärtynnänkallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Tytärtynnänkallion eteläpäässä hiekkapitoisessa rinteessä on nähtävissä kymmenkunta noin 2 metriä laajaa ja 1 metrin syvää kuoppaa. Naapurin isännän mukaan kyseessä on jäänteet 1940- ja 50-luvuilla tehdyistä perunakuopista, joita läheisten tilojen karjalaisevakot olivat tehneet.

Suujärvenharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tukkien ylivetouoma kapealla kannaksella on ollut pitkään tunnettu ja paikalla on kohdetta kuvaava opastaulu, mutta tarkempi arkistoanalyysi ja maastotarkastus ovat tekemättä. Koordinaatit ja kohteen lisäys muinaisjäännösrekisteriin kansalaisilmoituksen (ILM18243) perusteella.

Saarijärvi luoteisranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tammelan itäosassa lähellä Lopen rajaa olevan Saarijärven luoteisrannan tuntumassa.
Veneen, lautaruuhen (tai ahkion) jäännös, joka on osittain vajonnut pohjaan. Näkyvissä olevan osan laajuus on noin 1 x 2 metriä, mutta koska osa rakenteesta on pohjan sisässä, koko laajuus ei ole tiedossa. Näkyvissä on hyvin ohuita lautoja, jotka jopa muistuttavat kalastuslaitteen liisteitä. Yksi osa muistuttaa hentoa kaarta. Kohteen käyttötarkoitusta on vaikea tulkita.
Kohde löytyi 16.5.2021.

Salimäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivisessä koilliseen antavassa rinteessä on 4,5 x 1,5 m pitkänomainen ja noin 1 m syvä kellarin jäänne. Toisella pitkällä sivulla on jäljellä seinälatomusta 2-3 kivikertaa. Toinen puoli sortunut ja kulkuaukko suuntautuu alarinteeseen. Kellari liittyy todennäköisesti arviolta 1800-luvun mäkitupalaisasutukseen. Senaatin kartalla 1899 paikalle ei ole merkitty asutusta.

Karhi/Karhis (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karhin kylän alkuperäisen tonttimaan sijaintia ei ole perusteellisesti selvitetty ja rajattu. Kuninkaan kartaston ja Joonas Cajanuksen Hausjärven kappelikartan 1749 mukaan se on ollut nykyisinkin asutun kyläkeskuksen kohdilla. Kylän läpi kulkee Vanhan Hämeentien toinen haara (Karhinraitti) toisen kulkiessa Lavinnon kylästä Hikiään kirkon kautta.
Hausjärvi kuului Janakkalan seurakuntaan, joka esiintyy lähteissä itsenäisenä kirkkoherrakuntana 1431. Tarkemmat tiedot alueen kehityksestä alkavat vuodesta 1539, jolloin voutien tilinpito veroista taloittain alkoi. Karhin kylä on asutettu ennen 1500-lukua, todennäköisesti aiemmin. Kylätontilla voi olla säilyneenä muinaismuistolain suojaamia kiinteitä rakenteita ja kulttuurikerroksia.

Korteniemen metsävartijatila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Korteniemen metsävartijatila sijaitsee Liesjärven kansallispuistossa, Liesjärven eteläosassa Korteniemessä. Korteniemen uudistila on perustettu Tammelan Letkun kylään vuonna 1792, jolloin Letkun kylän Heikkilän (Uutelan) talosta erotettiin sen itäiset alueet, joita kutsuttiin Korteniemeksi. Tilan ensimmäinen isäntä oli Eric Johan Johansson, joka ei kuitenkaan koskaan asunut tilalla, vaan Lohjalla. Johansson myi tilan jo v. 1799 renkolaisella Jöran Eriksson Ollilalle, joka puolestaan myi sen v. 1805 Turpoon sahayhtiölle. Tämän jälkeen tila toimi yhtiön torppana. Vuonna 1878 Metsähallitus osti Turpoon sahan maat ja Korteniemeä asuttaneesta torpparista Kalle Lönnbergistä tehtiin Korteniemen ensimmäinen metsänvartija, jonka tehtävänä oli mm. kruununmetsien ja hakkuiden valvonta ja raatelevaisten eläinten (mm. karhut ja haukat) hävitys. Pienen rahapalkan lisäksi metsänvartija sai torpan tuoton palkkiona. Korteniemeen rakennettiin uusi tilakeskus 1880-luvulla. Kallen poika Aukusti Lönnberg jatkoi metsänvartijana isänsä jälkeen ja kun Liesjärven kansallispuisto perustettiin vuonna 1956, sen ensimmäinen vartija oli Aukustin poika Aarne.
Korteniemen pihapiiri on säilynyt lähes muuttumattomana yli sata vuotta. Alueella on useita rakennuksia, joista muutamia on tuotu paikalle museokäyttöön. Pääosin rakennukset ajoittuvat 1880-luvun ja 1900-luvun alun väliin. Lähialueen metsiä on käytetty kaskeamiseen, inventoinnissa ei kuitenkaan löytynyt kaskiröykkiöitä. Rantojen tuntumassa olevia alavia perkoja on käytetty heinänkasvatukseen ja laiduntamiseen, näiltä ei löytynyt rakenteita. Pelloilla ei ole juurikaan raivausröykkiöitä, muutamaa lukuun ottamatta. Tervanpolttoa on sivuelinkeinona harrastettu ja pihan tuntumassa on tervahauta, joka on tehty 1980-luvulla vanhan haudan paikalle. Inventoinnissa löytyi ilmeisesti ladon pohjakiveys notkopellon laidalta, kooltaan noin 2x5 metriä, joka koostuu riveistä muokkaamattomia luonnonkiviä. Lisäksi Kärmekukkulan ja Ahonnokan välissä havaittiin ja neliskanttinen kaivanto, sivujen pituus noin 5 metriä ja syvyys puolisen metriä, yhdessä nurkassa vaikuttaisi olevan sisäänkäynnin näköinen ura. Kyseessä voi olla rakennuksen pohja. 1800-luvun Senaatinkartastossa Ahonnokalle on merkitty rakennus, josta ei inventoinnissa havaittu mitään merkkejä, mutta kyseessä ei liene kuitenkaan tämä kaivanto.
Anu Vauramo on tehnyt tutkimuksen (Korteniemen metsänvartijatila. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja. Sarja A, No 5.) Korteniemen metsävartijan tilasta, jossa on yksityiskohtaisesti esitetty sen historiaa ja vaiheita sekä nykyinen rakennuskanta.

Kyynäränharju (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2021 inventoinnissa, se on jo aiemmin merkitty Metsähallituksen Pave-järjestelmään. Laiturin jäännökset sijaitsevat Liesjärven kansallispuistossa, kapean Kyynäränharjun keskivaiheilla, sen länsirannalla. Rantaan on kasattu erikokoisia rantakiviä, suurimmat halkaisijaltaan noin puoli metriä, metrin levyiseksi ja nelisen metriä pitkäksi rakenteeksi. Laiturin pää voi ulottua hieman kauemmaksikin, mutta veden pinnalle rakenne ulottui noin neljän metrin päähän rannasta. Mitään siihen liittyviä puurakenteita ei näkynyt, joten kyseessä lienee yksinkertainen kivestä ladottu laituri, joka on helpottanut rantautumisia. Laiturin ikää on vaikea arvioida, luultavasti historiallinen tai moderni.

Lintusyrjä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lintusyrjän alue kuului inventoitaviin perinnebiotooppialueisiin vuoden 2021 inventoinnissa. Lintusyrjä on ollut Kanteluksen tilan torppa ainakin vuonna 1901 Kanteluksen tiluksia esittävän kartan mukaan. Lintusyrjä esiintyy myös 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alkuun ajoittuvassa Senaatin kartastossa. Todennäköisesti torppa on perustettu juuri vuosisadan vaihteen aikoihin. Valtion asutustilana se esiintyy vuoden 1929 kartassa ja Maanmittaushallituksen uudistusarkistossa.
Inventoinnissa käytiin läpi torpan lähistöä ja vanhoja peltoja, jotka ovat nykyisin jo täysin metsittyneet, metsä on pääosin tiheää kuusikkoa ja paikoin tiheää lehtimetsää, havaintomahdollisuudet ovat melko huonot. Metsittyneillä alueilla on jonkin verran raivausröykkiöitä, joita inventoinnissa dokumentoitiin muutamia, niitä on alueella enemmänkin, mutta painottuvat dokumentoitujen röykkiöiden alueelle. Nykyinen asuinrakennus ei ole käytössä ja on ilmeisesti 1930-luvulta tai uudempi, se muistuttaa rintamiestaloja. Sijainti on osapuilleen sama kuin torpan. Pihapiirissä on 1900-luvun alussa ollut useita rakennuksia, joista ei ole jäljellä enää montaakaan, asuinrakennus, ulkorakennus, myöhempi sauna ja kellari. Vanhoja rakennusten paikkoja käytiin läpi maastossa, mutta selviä rakenteita löytyi vain yhdestä, joka sijaitsee kumpareella päärakennuksesta 100 metriä länteen, paikalla on vuoden 1901 kartan mukaan ollut rakennus. Talon edustalla oleva vanha peltoalue on pysynyt laiduntamalla avoimena.

Niemenkylä 2 (Waulambi/Niemis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Niemenkylän vanha kylätontti on sijainnut nykyisen Vaulammin kylän alueella, Loimijoen itärannalla, Haapaniemen kylästä koilliseen. Kylätontin kohdalla on Loimijokeen idästä pistävä niemi, jonka mukaan kylä on epäilemättä saanut nimensä. Niemenkylä on kuulunut yhdessä Haapanimen kylän kanssa Vaulammin jakokuntaan, joka hajosi vasta 1700-luvun lopulla. (Alanen 2004: 49?50.)
Kylän asutuksen juuret ulottuvat viimeistään 1400-luvun lopulle, sillä vuosina 1507 ja 1509 mainitaan asiakirjalähteissä henric persson nemis. Hän oli todennäköisesti tuolloin kylän ainoan talon isäntä. (Alanen 2004:50.)
Vuoden 1709 karttaan Niemenkylä on esitetty sijaitsevaksi kahdelle peltoalueiden erottamalle tonttialueelle, joista pohjoisempaan on merkitty kolme taloa (ks. Niemenkylä (Waulambi/Niemis) mj-tunnus 1000005295). Eteläisemmällä alueella on tällä kartalla pieniä peltotilkkuja. Vuoden 1731 kartalla pohjoisen tonttimaan asutus on kuvattu samoin, mutta eteläisen alueen keskisiin osiin on piirretty neljä sotilaiten asumuksiksi määriteltyä rakennusta.
Eteläisempi tonttimaa on edelleen varsin tiheästi asuttu, ja sen asutus on mahdollisesti alkanut vasta 1700-luvun aikana. Tarkempi kartta-analyysi puuttuu.

Konnarin muistomerkki ja hautapaikka (Hautapaikat)
Historiallinen; Konnarin koulun länsipuolella on sisällissodassa kuolleiden punaisten muistomerkki, jossa on kirjattuna vuosiluku 1918, risti sekä teksti: "LUOKKASODASSA HENKENSÄ UHRANNEIDEN TYÖLÄISTEN MUISTOA KUNNIOITTAEN. LAMMIN KUNTA." Muistomerkki on pystytetty 1951.
Lammilla yleisesti tunnetun perimätiedon mukaan Lammin tai Lemetinmäen taistelussa kaatuneet punaiset haudattiin kilometrin päähän kirkolta, taistelupaikan ja myöhemmin, vuonna 1921 rakennetun, Konnarin vanhan koulun väliseen maastoon. Joukkohaudan arvellaan olleen käytössä pidemmän aikaa: sinne siirrettiin taistelun jälkeen myös saksalaisten aiemmin muualle hautaamia punaisia. Haudassa epäillään olevan myös muita Lammilla teloitettujen ruumiita. Lammin kirkkoherra yritti siirrättää vainajat heti sisällissodan jälkeen, mutta vainajat lepäävät tiettävästi Konnarin koulun takana edelleen. Piispa Juha Pihkala siunasi haudatut ja hautapaikan vuonna 1998. Lemetinmäen taistelussa kuolleita punaisia lienee ollut noin 25-30, vaikka myös suuresti liioiteltuja muita lukuja on esitetty.
Kohteen kuvaus ja tiedot perustuvat yksityiseen tiedonantoon Työväenmuseo Werstaan Punaisten muistomerkit -sivustolla ja mahdollisen joukkohaudan todentaminen ja rajaaminen maastossa edellyttävät tarkempia tutkimuksia. Historiallisten ilmakuvien mukaan ja vuoden 1966 kaavassa muistomerkkiä on rajannut pensasaita. Pensasaitaus on poistettu 2010-luvun aikana.

Hangasmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 2022 inventoinnissa havaittiin Mäntykievarintien eteläpuolella noin 180 x 40 metrin alalla kymmeniä kiviröykkiöitä avoimessa kuusimetsikössä. Paikalla on ollut pieni peltoalue vielä 1960-luvulla. Röykkiöt sijaitsevat hajallaan vanhan peltoalueen reunoilla ja keskellä. Röykkiöiden koko vaihtelee pienehköistä reilun metrin kokoisista noin 4 x 5 metrin kokoisiin. Röykkiöiden ajoitus vaatii lisäselvitystä.

Ylinen Viipurintie, Hangasmäki (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hangasmäentien ja Mäntykievarintien välissä on lyhyt tieosuus Ylistä Viipurintietä, joka on jäänyt pois yleisestä tieliikennekäytöstä vuoden 1986 jälkeen. Nykyisin paikalla on heinittynyt satunnaisesti käytetty ajoura, jonka leveys on noin kuusi metriä. Itäosa vanhasta linjauksesta kulkee tiheän metsän halki. Sen kohdalta on kuljettu raskailla työkoneilla ja tien pinnassa on syviä ajouria. Voimajohtoaukean kohdalta länteen vanha tielinjaus vaikuttaa muokatulta. Tien kohdalle on karkeaa savista soraa, eikä tien alkuperäinen pinta ole havaittavissa. Tien varret ovat rehevöityneet. Kokonaisuudessaan pois käytöstä jääneen tieosuuden pituus on noin 225 metriä, ja siitä noin puolet (itäosa) on säilynyt hieman toista puolikasta paremmin.
Hämeenlinnasta Viipuriin johtanut Ylinen Viipurintie mainitaan Jaakko Teitin luettelossa 1555–1556. Kohteen alueella voi olla myös kiinteäksi muinaisjäännökseksi tulkittavia tieosuuksia.

Kuolinmäki (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hausjärven Maitoisissa, Nyryntien pohjoispuolella olevan Kuolinmäen etelärinteessä. Alueella on kolme historiallisen ajan varasto- tai kellarikuoppaa. Senaatinkartaston karttaan vuodelta 1872 on merkitty torppa Kuolinmäen eteläpuolelle, paikalla on nykyisin Mäkelä niminen talo. Todennäköisesti kuopat liittyvät torpan aikaiseen toimintaan.
Itäisin kuoppa, kuoppa 1, on seinämiltään luonnonkivistä rakennettu. Kuoppa on muodoltaan neliskanttinen, sivujen pituus noin 1,5 metriä ja syvyys noin 1,5 metriä. Tästä 50 metriä länteen on kuoppa 2. Kuoppa on pituudeltaan 3,5 metriä ja leveydeltään 1,5 metriä ja siihen johtaa puolisen metriä leveä ja pari metriä pitkä käytävä lännestä. Kuoppa on rinteessä ja yläreunastaan noin 2,5 metriä syvä, sivuilla ja alareunassa on vallit. Kuoppa 3 on tästä 130 metriä länteen. Se on kooltaan 2x3 metriä, suorakaiteen muotoinen ja syvyys on 1,5 metriä. Kuoppa on loivassa rinteessä 15 metriä pellon reunasta. Kuopan läheisyydessä on jonkin verran pieniä raivattuja kivikasoja, joten alue lienee ollut peltoa tai hakamaata aikoinaan.

Kurikko (Maarakenteet)
Historiallinen; Maakuoppa sijaitsee Nyryssä, Kurikon talosta 550 metriä luoteeseen. Maasto on metsäinen kallioisen Kurikonmäen länteen laskeva rinne. Mäen länsipuolella on peltolaakso. Kuoppa erottuu avoimessa sekametsässä hyvin. Sen koko on noin 5x4 metriä ja syvyys 1,5 metriä. Kuopan ympärillä on matala valli. Kuoppa on sammalen peittämä, kulmikas ja jyrkkäseinäinen, joten se on todennäköisesti uudehko, ehkä maakellari.

Sillanpää (1000049874) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sillanpään torpanpaikka näkyy vuoden 1884 senaatinkartalla. Vuoden 1939 ilmakuvassa paikalla ei ole enää asuinrakennuksia, ainoastaan pieni ulkorakennus ja peltoja. Pellot näkyvät vielä vuoden 1961 peruskartalla. Alueella havaittiin kymmenittäin eri kokoisia viljelyröykkiöitä, joista pienimmät ovat halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja muutamat suurimmat jopa noin 6 metriä. Röykkiöt sijoittuvat senaatinkartalla näkyvälle peltoalueelle. Alueen pohjoisosassa, hieman muuta maastoa korkeammalla kumpareella on pitkänmallisia, mahdollisesti kellarikuoppia. Selvää torpanpaikkaa maastossa ei havaittu. Alueen pohjoisosassa on tehty metsänraivausta ja istutettu kuusentaimia, joten havaintomahdollisuudet eivät olleet parhaat mahdolliset.

Puoliväli (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Puolivälintien kaakkoispuolella, Niinimäelle vievän nimettömän metsätien risteysalueella on sijainnut Puoliväli-niminen torppa vuoden 1884 senaatinkartan mukaan. Alueella näkyy rakennus ja peltoa vielä vuoden 1939 ilmakuvassa. Vuoden 1960 painetulla kartalla peltoja ei enää ole, vaan yksi rakennus. Torpan alue tarkastettiin, mutta selkeitä havaintoja rakenteista ei tehty. Torpan kahdella peltoalueella sen sijaan havaittiin kymmenittäin viljelyröykkiöitä sekä kiviaitaa. Peltoalueista pienempi sijaitsee risteysalueen koillispuolella, Puolivälintien itäpuolella. Sen alueella sijaitsevat röykkiöt ovat kooltaan keskimäärin 1,5 x 3 metriä ja noin 0,5 metriä korkeita. Laajempi peltoalue sijaitsee risteysalueen kaakkoispuolella, nimettömän metsätien pohjoispuolella. Laajemman peltoalueen itäosassa on pohjois-eteläsuuntainen, noin puoli metriä korkea kiviaita. Röykkiöiden koko vaihtelee noin metrin kokoisesta noin kolmen metrin kokoiseen. Laajempi peltoalue on pääosin hakkuuaukeaa, joka on heinittynyt ja havainnointimahdollisuudet olivat melko huonot.

Kalvantooja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Senaatinkartalla (v.1884) näkyvän Kalvantoojan torpan kohdalla ei ole rakennuksia enää vuoden 1939 ilmakuvassa tai 1960 peruskartassa. Torpan ympäristössä on viime vuosina ollut metsänkäyttöä ja alueella kasvaa parimetrisiä nuoria kuusia. Alueella havaittiin heinittynyt uunin raunio, avoimena pysyneen, mahdollisesti vanhan pihapiirin laidalla. Uunin raunion halkaisija on noin 2 metriä ja korkeus noin 1,3 metriä. Uunin luoteispuolella sijainneella vanhalla peltoalueella havaittiin useita erikokoisia röykkiöitä kuusentaimien seassa.

Kaivanto (1000023577) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2023 inventoinnissa muinaisjäännösrekisterissä olleen pistemäisen koordinaatin ympäristö tarkastettiin maastossa. Alueella havaittiin kymmenittäin suurehkoja (halk n. 3-4 metriä, korkeus noin 1-1,4 metriä) röykkiöitä, kahden rakennuksen sammaloituneet kivijalat, kellarikuoppa, hirsisalvottu kaivo sekä noin 15 metriä pitkä kiviaita. Havainnot sijaitsevat senaatinkartalla näkyvän Niinimäki-nimisen torpan alueella. Alueen rakennukset näkyvät vielä vuoden 1939 ilmakuvassa. Niinimäen torppa on autioitunut 1950-luvun aikana, koska sitä ei ole merkitty enää vuoden 1961 peruskartalle.

Mansikkamäki (1000049884) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mansikkamäen torpanpaikka näkyy vuoden 1884 senaatinkartalla. Rakennukset näkyvät vuoden 1939 ilmakuvassa ja vuoden 1960 peruskartalla alueella on vielä kolme rakennusta sekä pieniä peltoja. Maastossa havaittiin kahden rakennuksen kivijalat, uunin raunioita, kaksi kellarikuoppaa, kaivo sekä kiviaitaa alueen itäosassa sekä länsisivustalla kiinteistörajan suuntaisesti.

Heinisuonmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Heinisuonmäen pohjoispuolella, nimettömästä metsätiestä 180 metriä koilliseen on kivinen rajapyykki. Kyseinen raja näkyy 1700-luvun lopun toimeenpanokartassa sekä 1800-luvun pitäjänkartalla. Paikalla on kulkenut Takajärven kylän raja ja pyykki on yhä käytössä olevalla kiinteistörajalla. Pyykissä on neliön muotoinen kiviperustus, jonka halkaisija on noin 1,2 m ja korkeus 30 cm. Perustuksen päällä on yksittäinen, suurehko (halk. 50 cm) kivi.

Heinisuonmäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Heinisuonmäen pohjoispuolella ja Heinisuonojan lounaispuolella on vanha rajakivi. Kyseinen raja näkyy Maanmittauslaitoksen toimeenpanokartassa 1700-luvun lopulta sekä 1800-luvun pitäjänkartalla. Paikalla on kulkenut Takajärven kylän raja. Rajalinjojen taitepisteessä on yksittäinen viisarikivi, jonka alaosa on sammaloitunut. Kiven korkeus on noin 50 cm ja halkaisija 35 cm.

Heinisuonoja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Heinisuonojan koillispuolella on kivinen rajapyykki. Kyseinen raja näkyy Maanmittauslaitoksen toimeenpanokartassa 1700-luvun lopulta sekä 1800-luvun pitäjänkartalla. Paikalla on kulkenut Takajärven kylän raja. Rajamerkki koostuu kolmesta maahan asetetusta kivestä (halk. n. 30 cm), joiden keskelle on asetettu suorakulmainen viisarikivi, jonka korkeus on noin 40 cm. Ympäröivä maasto on avointa, heinittynyttä mäntymetsää.

Heinisuonoja 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Heinisuonojan koillispuolella havaittiin yksittäinen kivinen rajapyykki. Paikalla on ollut Takajärven kylän raja, joka näkyy Maanmittauslaitoksen toimeenpanokartassa 1700-luvun lopulta sekä 1800-luvun pitäjänkartalla. Paikalla on kulkenut Takajärven kylän raja. Rajamerkkinä on yksittäinen pystykivi, jonka halkaisija on noin 45 cm ja korkeus noin 60 cm.

Lakeissuo (Hautapaikat)
Historiallinen; Valtatie 10:n varrella, tehdasalueen eteläpuolella sijaitsee Syrjäntaan taistelussa Pannujärven alueella käydyissä taisteluissa kaatuneille 11 saksalaissotilaalle omistettu hauta ja muistomerkki. Hautapaikka on aidattu n. 5 x 5 metrin alalta. Haudan keskellä on muistomerkki, jossa lukee: "Tämän kummun alla lepäävät Suomen vapauden puolesta 29.4.1918 voittajina kaatuneet saksalaiset sankarit: Yliluutnantti Paul Orlowski, Korpraali Josef Botojewicz, Sotilaat, Friedrich Otte, Freedrich Otte (Mednersen 1/2–95), Oscar Arnold, Karl Weber Kolme tuntematonta, jotka kuuluivat reservi Jääkäripatalj. 3.2 K.K.K, Karapiner Rikhart, Max Thomas. Patsaan pystyttivät vapauttajiensa muistoksi kiitolliset tuulokselaiset”. Syrjäntaan taisteluja koskevan kirjallisuuden (Kaloinen 1986: 137) mukaan muistomerkki on alun perin pystytetty 13.6.1920, saksalaissotilaiden haudan päälle.

Uusipelto louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt kiveen katkennut neliskanttinen kiila. Louhoksen tarkka laajuus ei selvillä. Kohteen läheisyydestä löytyy muitakin lohkottuja kiviä. Niihin ei ole jäänyt kiiloja.
Maastokäynti suorittamatta.
Ilppari ILM26732

Haippo (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Löytäjä kuvailee kohdetta seuraavasti:
"Tasaisessa kivessä yksi iso kuppi. Perimätiedoissa puhuttu uhrikivestä. Etualalla kuin askelmina 2 pienempää laakakiveä ja vieressä lähde, joka nyt kuivana. "
Lähellä on 1800-luvun lopulla sijainnut tila / torppa Talpia-Haippo, joka on sittemmin autioitunut ja kadonnut.
Maastotarkastusta ei ole tehty.
Ilppari ILM27522

Arolampi-Herajoki tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hylätty linjaus vanhasta Arolampi-Herajoki tiestä, joka on merkitty 1691 kartalle viitteellisesti, Kuninkaankartalle 1796-1805 päätienä sekä tarkemmin 1792 Arolammin isojakokartalle. Tieosuus näkyy 1945 kartalla ja 1936 ilmakuvassa uuden oikaisun eteläpuolella, ja linjaus on siis hylätty päätienä 1930-luvun alussa tai aiemmin. Tie on ollut lyhyen aikaan sivutienä autoliikenteen piirissä, jolloin tiepohjaa on jossain määrin paranneltu. Pellon kohdalla tie on tyystin hävitetty ja maastossa siitä erottuu 300 ja 120 metrin mittaiset hylätyt osuudet.

Tervakoskentie, Riihiviita (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kuninkaan kartastossa 1776-1805 merkittävänä tienä esitetty historiallinen tielinjaus, jota on parannettu viime vuosina metsänhakkuun takia. Tienpohja päättyy pohjoisessa pari sataa metriä ennen pitäjän (kylien) rajaa eikä siitä pohjoiseen tai luoteeseen ole maastossa vähäisintäkään merkkiä vanhasta tiestä. Polkuja on, mutta ne kulkevat kivien välistä, eikä mikään niistä olisi ollut kärryillä kuljettavissa. Tie on merkitty 1784 Ryttylän isojakokartalle kuvauksella "Wäg till Tervakoski".
Ilmeisesti kyse on ollut polusta tai ratsutiestä. Kuninkaankartalle se lienee merkitty isojakokartan perusteella merkittävämpänä tienä. Nykyiset metsätiet eivät
kuvaa vanhan tien rakennetta ja olemusta. Pääosin metsätienä tai polkuina nykykartalla näkyvä tielinjaus asemoitiin vuoden 2023 yleiskaavatason inventoinnissa isojakokartan perusteella vajaan 1,5 km matkalla. Tielinjauksen historiallisen hahmonsa säilyttäneitä osuuksia ei ollut mahdollista rajata tarkemmin, joten niiden määrittäminen edellyttää tarkempia tutkimuksia.

Nummistenjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Nummistenjoessa on ollut mylly mahdollisesti jo keskiajalla, varhaisimmat karttalähteet myllypaikasta ja siihen liittyvästä padosta ovat 1700-luvulta. Nykyinen maastossa näkyvä pato on mitä ilmeisimmin rakennettu tai ainakin suurelta osin muokattu vuonna 1929. Padon keskiosa on vaarassa romahtaa ja sen purku ja kosken ennallistus on suunnitteilla kalojen vaellusesteen poistamiseksi. Vuoden 2023 inventoinnin tulosten perusteella padon pohjois- ja eteläpuoliset kuivalla maalla olleet tukiosat, jotka ovat samalla toimineet kulkuväylänä padolle, katsotaan muuna kulttuuriperintökohteena säilytettäväksi jäänteeksi padosta. Eteläpuolella suurista lohkotuista ja luonnonkivistä koostuva rakenne jatkuu rannasta reilut 15 metriä lounaaseen, pohjoispuolella ainakin 7 metriä koilliseen.

Suontaka yläkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suontaan kylä mainitaan ensi kertaa historiallisissa lähteissä 1400-luvun alussa, mutta alueen asutus periytyy viimeistään rautakaudelta. Nykyisen Suontaan kartanon alueelta ja lähistöltä tunnetaan erittäin runsaasti rautakautisia löytöjä ja kiinteitä muinaisjäännöksiä. 1600-luvulla Suontaka oli alueen suurimpia kyliä. Lars Forsellin vuoden 1691 maakirjakartan mukaan Suontaan kylä on kaksiosainen. Öfra by (yläkylä) on sijoittunut mäenkumpareelle nykyisten kartanorakennusten ympärille. Rakennusten pihapiirissä on ollut myöhempien karttojen ja 1900-luvun ilmakuvien perusteella suhteellisen paljon maankäyttöä, mutta rippeitä vanhan kylätontin kulttuurikerroksista on voinut säilyä paikoittain.

Linnansalmi (1000052531) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijainti on Hämeenlinnan keskustan vesialueella Varikonniemen länsilaidalla vesirajassa.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 11 ja leveys 3,5 metriä. Vaikuttaa siltä, että hylyn perä on tuhoutunut. Todennäköisesti alus on riisuttu ja upotettu/hylätty matalaan rantaveteen. Hylky on havaittu viistokaikuluotauksessa 2022 eikä hylyllä ole sukellettu.
Ilmakuvassa vuodelta 1939 on nykyisen (2024) Sokos Hotel Vaakunan edustalla sijainneessa laiturissa nähtävillä rinnakkain useita 20–25 metriä pitkiä proomuja, joiden kaltainen alus hylky mahdollisesti on ollut. Samaisessa ilmakuvassa hylyn kohdalla on laiturirakenne ja suoristettuja rantapenkereitä. Hylky on siis upotettu rantaan joko ennen laiturin rakentamista tai sen purkamisen jälkeen.
Koko Hämeenlinnan alueen varhaisin merkittävä teollisuus syntyi rautatien rakentamisen jälkeen. Ensimmäinen saha perustettiin silloiseen Sahanniemeen 1873 ja sahatoiminta jatkui vuoteen 1950. Sisä-Suomen suurimman sahan ajoilta on jäljellä kaksi 1900-luvun alussa rakennettua tiilirakennusta. Sahatoiminnan jälkeen alue kuului puolustusvoimille aina vuoteen 1986, jolloin se siirtyi kokonaan kaupungin hallintaan. Puolustusvoimien varikkotoiminta antoi alueelle sen nykyisen kutsumanimen Varikonniemi. Varikkotoiminnasta on jäljellä pistoraiteiden pohjia ja niiden varsilla olleiden varastorakennusten perustuksia. Puunjalostusteollisuus jatkui Hämeen linnaa vastapäätä aluksi vaneritehtaan, myöhemmin Metsä-Serlan alueena tunnetulla paikalla.

Piirilä (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikalla jälkiä hiilimiiluista. Löytäjä mainitsee seuraavat havainnot:
1. Hiilimiilun pohja metsätraktorin ajouran vieressä.
2. Kolme kuoppaa rivissä matalalla harjanteella hakkuualueen reunassa metsätraktorin ajouran vieressä.
Alueella näyttää olevan mahdollisesti vanhojen 1800-luvun asutusten lähellä tapahtunutta pienimuotoista valmistusta kotitarpeiksi. Lähellä mm. vastaavaan tapaan sijoittuva kohde Tyrynlahden vieressä.
Maastotarkastus tekemättä.

Piirinalusta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kankaistenjärven ja Kontuvuoren välisellä alueella, voimajohtoaukean itäpuoleisessa
kuusimetsässä on käytöstä poistunut historiallinen rajakivi. Kolmionmuotoisen kiven korkeus on noin 60 cm ja siihen on hakattu mahdollisesti numero 94, ympärillä on 0,8 x 1,4 m laajuinen sammaloitunut kiviperustus. Paikalla on sijainnut Mäskälän, Käikälän ja Koljalan kylien raja 1900-luvun alkupuolen pitäjänkartan mukaan. Vanhempaa rajaa kuvaavaa karttaa ei onnistuttu vuoden 2024 inventoinnissa löytämään, joten rajamerkki ei liene kovin vanha. Paikalla ei ole käytössä olevaa kiinteistörajaa.

Loukkumäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Loukkumäen ja Haitinlahden väliseltä metsäalueelta havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa pois käytöstä jäänyt rajapyykki. Se sijaitsee noin 68 metriä Haitintiestä länteen. Rajakivi on noin 40 cm korkea ja sen juuressa on muutamia matalia tukikiviä. Paikalla on sijainnut Käikälän ja Sillanpään kylien raja 1900-luvun alkupuolen pitäjänkartan mukaan. Vanhempaa rajaa kuvaavaa karttaa ei löytynyt, joten rajakivi ei liene kovin vanha. Paikalla ei ole enää käytössä olevaa kiinteistörajaa.

Toivaantorppa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Toivaantorpan metsätien länsipuolella ja avoimen voimajohtokäytävän pohjoislaidalla
havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa historiallinen rajamerkki. Paikalla on noin 30 cm korkea kivi, johon on hakattu nro 199. Sen ympärillä on neljä pääilmansuuntaa osoittavaa pienempää kiveä. Paikalla on sijainnut Hältilän, Koljalan ja Sillanpään kylien raja, joka näkyy 1900-luvun alkupuolen pitäjänkartalla. Rajamerkki on myös yhä käytössä oleva kiinteistörajojen taitepiste.

Portaanpää (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi rajamerkkiä noin 10 m etäisyydellä toisistaan sekametsässä kalliopohjalla. Pohjoisempi rajamerkki (N 6739609 ja E 324879) on neliömäinen ja laajuudeltaan 1 m x 0,9 m. Kiviä rajamerkissä on 1–2 kerrosta, ja keskellä on viisarikivi, jonka korkeus on 40 cm. Toisessa, eteläisemmässä rajamerkissä (N 6739594 ja E 324879) on hajanainen mutta jokseenkin neliömäinen kiveys, jonka laajuus on 1,4 x 1,3 m. Kiviä on yhdessä kerroksessa, ja kulmassa on 75 cm korkuinen pystykivi.
Rajamerkit sijaitsevat vuoden 1783 jakokartalla ja vuoden 1960 peruskartalla Kaukolan ja Saaren kylien välisellä rajalla. Vuoden 1842 pitäjänkartalla paikalla on tilojen välinen raja.

Tuomenoja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tuomenojan tilan länsipuolisella metsäalueella sijaitsee rajamerkki. Merkissä on neliönmuotoinen perustus, jonka koko on noin 1 x 1 metriä. Keskellä on noin 35 cm korkea viisarikivi, johon on hakattu numero 28. Paikalla on kulkenut Heinon ja Eerolan tilojen raja, joka näkyy ainakin vuoden 1842 pitäjänkartassa. Paikalla kulkee jonkinlainen viiva myös toimeenpanokartassa, mutta ei mitään selkeää kylien rajaa. Rajamerkki on yhä käytössä olevalla kiinteistörajalla.

Hirvilampi (1000055944) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hirvilammen eteläpuolella ja Vuorentaan peltoalueen koillispuolella sijaitsevalla pienellä metsäisellä mäenkumpareella havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa maansekainen röykkiö. Röykkiön koko on noin 3 x 4 metriä ja korkeus noin puoli metriä. Kivien koko on noin 30–60 cm. Röykkiön itäpuoli vaikutti kaivellulta. Röykkiön reunaan tehtiin pieni lapionpisto, jossa oli sekoittunutta multaa ja muutamia hiilenpaloja. Noin 15 cm:n jälkeen alkoi koskemattomalta vaikuttava harmaa hiesu. Röykkiön kaakkoispuolella, noin 15 metrin päässä on suuri (halk. noin 5 metriä ja syvyys noin 2 metriä) kuoppa, kenties vanha maakellari- tai maanottokuoppa. Kuopan vieressä on irtonaista kivikkoa, joka vaikuttaa kuopasta nostetulta. Röykkiö on kuitenkin sen verran etäämmällä kuopasta, ettei se vaikuttanut modernilta raivauskivikolta. Havainnointimahdollisuudet olivat kuitenkin melko huonot, koska vastapudonneet lehdet peittivät alueen maanpinnan lähes täysin.
Mäellä havaittu röykkiö voi olla pellonraivausröykkiö, koska se sijaitsee peltojen reunassa 1700–1900-luvun karttojen mukaan. Röykkiön sijainti pienen mäen päällä on kuitenkin hieman outo raivausröykkiölle. 1900-luvun historiallisten ilmakuvien mukaan paikalla on ollut metsäinen alue pellon keskellä. Röykkiön kaakkoispuolella on sijainnut lato tms. ulkorakennus 1950-luvulla. Röykkiöstä noin 90 metriä etelään on löydetty rautakautinen kupurasolki, joten röykkiön liittyminen rautakauteenkaan ei ole täysin poissuljettua, mutta siihen viittaavia havaintoja ei tehty.

Kivijoki (1000055947) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivijoella on 1500-luvulla ollut yksi talo ja vuoden 1570 rälssiluettelossa se on merkitty torpaksi. Vuoden 1773–1774 kartassa Kivijoen (Kivijoki hemman) kohdalla on kaksi taloa, yksi Vanhan Härkätien kummallakin puolella. Ylitalon kohta on yhä asuttu ja pihapiiri hoidettu. Alitalon kohdalla oli vuoden 2024 inventoinnin aikaan vanhoja puisia rakennuksia. Talo vaikutti autiolta. Pihoja ei ole juurikaan muokattu ja rakennuskanta on melko vanhaa, joten alueen maaperässä voi olla säilyneitä rakenteita tai kulttuurikerroksia vanhemmasta asutuksesta. Kohteen aluerajaus on tehty Katinalan isojakokartan (H9:7/6–12 Katinala, 1773–1774) perusteella.

Hämeen Härkätie Huhmaristontie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Yksi mahdollinen reittivaihtoehto vanhemmalle Hämeen Härkätie linjaukselle kulkee Turun valtatien luoteispuolella, Sipoonmäeltä Loukkuniitynmäelle. Tielinja näkyy tienä vuoden 1918 uusjakokartalla sekä vuoden 1961 peruskartalla. Tien koillisosa on yhä käytössä olevaa tietä (Renkovahantie ja Bremerintie), mutta Huhmaristontien lounaispuolella tie on jäänyt pois käytöstä viimeistään 1960-luvulla. Huhmaristontieltä lounaaseen tie on metsätietä, mutta muuttuu metsittyneeksi noin 100 metrin päässä tiestä. Vanha tielinja näkyy rinnevarjosteessa ja on hahmotettavissa metsässä tien ojien perusteella. Kosteikon ylityksen kohdalla on pieni lohkotuista kivistä tehty siltarumpu ja kivipengerrystä noin 15 metrin matkalla. Koska 1700-luvun kartoille ei ole merkitty tielinjoja, ei ole mahdollista sanoa varmaksi, onko tällä kohtaa kulkenut Härkätien vanha linjaus vai onko tie nuorempi. Kohdetta on nykytiedon valossa pidettävä statukseltaan muuna kulttuuriperintökohteena.

Suruton (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on vuoden 2025 inventoinnissa löytynyt lohkokivinen rakennuksen perustus, jota on näkyvissä noin 7 x 5 m kokoinen osuus (rakennuksen luoteisosa). Perustuksen itä-kaakkoisosa katoaa rinteeseen, maan alle. Perustuksen keskellä on epämääräinen kivien, tiilen palojen ja maan sekainen kasa, jonka päällä kasvaa vankka kuusi. Kasa on mitä ilmeisimmin uunin jäännös. Paikalle ei ole merkitty rakennusta vanhoilla kartoilla (1792, 1842, 1884, 1910, 1916, 1922, 1951, 1962, 1979 ja 2008 kartat). Todennäköisimmin rakennus on kuulunut Tervaniemen kartanoon ja se ajoittuu 1800-luvun loppuun – 1900-luvun alkuun. Kansalaisilmoituksen mukaan inventoinnissa havaittu rakennuksen perustus voi liittyä paikalla sijainneeseen mahtipontiseen huvimajaan.

Oitin internointileiri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomen ja Neuvostoliiton välirauhansopimuksessa 19.9.1944 suomalaiset sitoutuivat internoimaan kaikki Saksan, Puolan ja Unkarin kansalaiset sekä estämään näiden omaisuuden maastaviennin.
Suomeen perustettiin yhdeksän internoimisleiriä, joista Oitin leiri n:o 4 oli suurin.
Se toimi Tyynelän lepokodin alueen rakennuksissa ja parakeissa ja leirin ympärille on rakennettu piikkilanka -aita. Alue oli kooltaan noin 3-4 hehtaaria.
Maastossa Vartiomäen lounaispuolella on jäljellä viisi järeää aitatolppaa suorassa linjassa piikkilankoineen.

Kolkkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kolkkalan tontti sijaitsee Pursijärvestä noin 800 metriä etelään. Karttatarkastelun perusteella Kolkkalan tila on sijainnut samalla paikalla ainakin 1840-luvulta saakka ja todennäköisesti kauemminkin. Tila erottuu vuodelta 1842 peräisin olevassa pitäjänkartassa. Pihapiirin rakennukset ovat pääosin 1900-luvun lopulta vanhojen ilmakuvien ja historiallisen
karttojen tarkastelun perusteella. Vuoden 2025 inventoinnissa käveltiin tontin editse kulkevalla tiellä, mutta tontille ei menty.

Haapastenrinne (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hattulan ja Hämeenlinnan kuntarajan tuntumassa, Vanhan Härkätien eteläpuolella ja Haapastenrinteen tien länsipuolella havaittiin sammaloituneita röykkiöitä. Paikalla on länteen laskeva loivahko rinne, jossa kasvaa nuorehkoa kuusikkoa. Alueelta havaittiin ainakin kahdeksan selvää röykkiötä, joiden koko vaihtelee 1 x 1,5 metristä 2 x 2,5 metriin ja korkeus on noin 0,4-0,7m. Paikalla on pieni peltoalue senaatinkartalla (v. 1884), joka ei näy enää 1900-luvun
peruskartoilla.

Hokajärven torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisen Hokajärven tuvan pohjoispuolelta havaittiin kahden uunin rauniot sekä muutamia muita sammaloituneita (viljely)röykkiöitä. Uunin rauniot sijaitsevat muutama metri ulkorakennuksille vievän tien eteläpuolella. Niiden koko on noin 2,5 x 3 x 0,8 m ja kivien seassa näkyy tiilenkappaleita. Paikalla on sijainnut Hokajärven torppa vuoden 1842 pitäjänkartan mukaan. Torppa on hävinnyt viimeistään 1900-luvun alkupuolella, sillä sitä ei näy enää vuoden 1949 ilmakuvassa tai vuoden 1965 peruskartalla. Aluerajaus on tehty maastohavaintojen ja pitäjänkartan mukaan.

Kantola (1000095924) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kantola on 1800-luvun torpanpaikka, joka on yhä asuttu. Taivainen (2008) on havainnut alueella runsaasti 1800–1900-luvun viljelyröykkiöitä ja 1900-luvun kellareiden ja latojen yms. jäännöksiä. Torpanpaikkaa ei asuttuna tilana määritellä arkeologiseksi kohteeksi, mutta viljelyröykkiöalueet huomiotiin muuna kulttuuriperintökohteena. Osa viljelyröykkiöalueista tarkastettiin vuoden 2025 inventoinnissa. Kohteen aluerajaukset perustuu Taivaisen havaintoihin, 1900-luvum karttoihin ja vuoden 2025 inventoinnin maastohavaintoihin.

Keltaoja (Teollisuuskohteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Keltaojan varressa noin 150 metriä Savijärven rannasta kaakkoon retkeilyreitin varressa. Kyseessä on pienessä koskipaikassa oleva uittoruuhen eli uittorännin jäännös, josta on puinen pohja jäljellä. Keltaojaa on kunnostettu uittoa varten 1940-luvulla, joten uittoruuhen jäännös lienee sen aikainen (Karru 2000, 11). Jäännöksen leveys on noin yksi metri, pituus noin kuusi metriä. Vesi virtaa edelleen jäännöksen pohjaa pitkin, joten se voi kosteana pysyessään säilyä vielä joitakin vuosikymmeniä ennen lopullista maatumistaan.
Inventointi 2025: Kohde tarkastettiin maastossa. Keltaojan päässä on jäljellä sammaloituneet uittorännin reunahirret, joissa on kiinni muutamia lautoja. Rakenteen ympärillä on joitain irtonaisia puuosia.
Puiden alla virtaa vesi, joka yhäkin pitää rakenteen pohjaosia kosteana. Ei kuitenkaan varmaan mene kovin montaa vuotta, että koko ränni hajoaa. Keltaojalle vievän polun varrella on kyltti, jossa mainitaan Keltaojaa ennallistetun vuonna 2003. Kyltissä on kuva lähes ehjästä uittorännistä.

Saarijärvi (1000095928) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun pohjat sijaitsevat Saarijärven lounaisrannan tuntumassa metsittyneen metsätien varressa, noin 40 metriä järven rannasta lounaaseen. Pohjoisempi sijaitsee metsätien pohjan pohjoispuolella metsätiessä kiinni. Vallimainen kehä on halkaisijaltaan noin kahdeksan metriä, korkeudeltaan noin puoli metriä. Kehän sisäpuolinen osa on tasainen ja suunnilleen samassa tasossa kuin ympäröivän maan pinta. Eteläisempi miilunpohja sijaitsee metsätienpohjan eteläpuolella metsätien pohjassa kiinni. Se on kooltaan samankokoinen kuin pohjoisempi. Miilut ovat olleet käytössä 1940–41 (Vehkaoja 2001,11). Kohde on täysin säilynyt.
Inventointi 2025: Taivaisen kuvailemat miilut tarkastettiin. Kohteiden halkaisija on 5 p aineiston mukaan noin 12 metriä. Tunnettujen miilujen lounaispuolella havaittiin vielä kolmas miilu. Miilu on samantyyppinen, kuin kaksi muutakin. Miilun lounaispuolella, pienen mäen kaakkoisrinteessä havaittiin myös mahdollinen rakennuksen perustus, jonka reunalla on harmaista lohkotuista kivistä tehty uuni. Uunin päällys on sammaloitunut, mutta suuaukko on vielä ehjä. Uunin raunio on neliskanttinen, ja sen koko on noin 2,3 x 3 metriä ja korkeus noin kaksi metriä. Paikalla ei näy rakennuksia vanhoilla kartoilla, eikä 1900-luvun ilmakuvissa. Taivainen on määrittänyt kohteen ajoittuvan 1940-luvulle. Kohde määriteltiin muuksi kulttuuriperintökohteeksi mahdollisen nuoren iän takia.

Viipankorpi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee avoimessa kuusimetsässä Viipankorven luoteispuolella, nykyisellä kiinteistörajalla ja luonnonsuojelualueen reunassa. Vuoden 1842 pitäjänkartan mukaan paikalla on ollut Iso-Evon kylän ja kruunun maiden rajojen taitepiste. Rajamerkkinä on noin 60 cm korkea kivi, jossa on numero 7. Sen vieressä, länsipuolella, on rajan suuntaa osoittava yksittäinen pienempi pystykivi.

Valkjärven torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vakjärven torppa on sijainnut aikaisemmin nykyisestä Valkjärven talosta noin 180 metriä itäkaakkoon. Torpanpaikka näkyy vuoden 1842 pitäjänkartassa ja se asemoituu pitäjänkartassa ja vuoden 1965 kartalla näkyvien peltokuvioiden mukaan silloisen pellon eteläreunaan. Torppa on siirtynyt nykyiselle paikalleen ilmeisesti 1900-luvun alkupuolella, sillä se on nykyisellä paikallaan jo vuoden 1949 ilmakuvassa. Aution torpan paikalla maasto on runsaan heinikon peittämää, joten havainnointimahdollisuudet olivat heikohkot. Alueella on kuitenkin epäselviä kivikoita (mahdollinen kivijalka) ja muutamia kuoppia, jotka voivat olla kellarikuoppia. Alueen rajaus on tehty 1800–1900-luvun karttojen ja maastohavaintojen mukaan.

Kankaanmaan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan jäänteet sijaitsevat Niinimäentien ja Rieskantien risteyksen koillispuolella. Kanganmaan torppa on mainittu vuoden 1855 tarkastusluettelossa, jolloin sen isäntänä oli Henri Johansson. Henrik Henriksson (ilmeisesti edellisen poika) puolestaan oli metsänvartijana vuosina 1868–1870. Lisäksi Kankaanmaan torppa peltoineen on merkitty vuoden 1874 metsätalouskarttaan.
Joskus 1900-luvulla hävinneen torpan paikalla kasvaa nykyisin täysikasvuinen kuusivaltainen sekametsä. Torpan jäännökset sijaitsevat Rieskantien itäpuolella, noin 8 metriä tiestä. Selkeimmin erottuu talon perustusten nurkassa oleva tulisijan jäännös, joka on kivistä ladattu nelisivuinen röykkiö. Torpan itäpuolella on ilmeisesti riihen jäännökset, kaivon jäännös ja eteläpuolella alarinteessä olevat metsittynyttä peltoa rajaavat maatuneet ojat. Kaivon jäännös sijaitsee noin 20 metriä kaakkoon päärakennuksen jäännöksestä. Riihen jäännös sijaitsee noin seitsemän metriä koilliseen kaivon jäännöksestä. Ks. koko kohdekuvaus Taivaisen 2008 raportista.
Inventointi 2025: Kohde tarkastettiin maastossa ja se on ennallaan aiempiin havaintoihin nähden.

Rajalan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tullinkankaan eteläosassa noin kilometri Selkäjärvestä kaakkoon. Rajalan torppa mainitaan vuoden 1855 tarkastusluettelossa, jolloin sen isäntänä oli Thomas Alexandersson. Vuoden 1871 metsätalouskartassa kohteen paikalle on merkitty Rajalan torppa, joka esiintyy vielä vuoden 1935 metsätalouskartassa täplänä ja paikannimenä, mutta vuoden 1965 peruskartalla torpasta ei ole merkintää.
Inventoinnissa 2008 paikalta löydettiin tulisijallisen rakennuksen jäännös, säilytys/kellarikuoppia, kaivonjäännös sekä viljelyraunioita. Vuoden 1871 metsätalouskarttaan vertaamalla on selvää, että kyseessä ovat Rajalan torpan päärakennuksen jäännökset ja sen pihapiirissä olleiden pienten peltojen viljelyröykkiöt. Osa röykkiöistä saattaa olla peltojen laitamilla olleiden ns. rieska- eli kaskimaiden röykkiöitä. (lisää kohdekuvausta Taivaisen raportissa 2008)
Inventointihavainnot 2025:
Kohdetta ei tarkastettu maastossa. Alueen kuopat näkyvät 5 p laserkeilausaineistossa. Kohteen aluerajaus tehtiin Taivaisen (2008) havaintojen perusteella.

Halmansuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Halmansuon luoteisreunalla kulkevan luonnonsuojelualueen reunassa, Koivistonkujan eteläpuolella. Paikalla on kulkenut Arrajoen talon ja Evon kruununmaiden raja vuoden 1842 pitäjänkartan mukaan. Rajamerkki on neliskulmainen, noin metrin halkaisijaltaan oleva sammaloitunut kiviperustus, jonka korkeus on noin 0,3 m. Sen keskellä on noin 30 cm korkuinen viisarikivi. Paikalla on yhä käytössä oleva kiinteistöraja.

Lippilinnanmäki (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Mahdollinen muinaislinna sijaitsee Vanajaveden Lusinselän eteläpään kaakkoispuolella, Lusinselän eteläpäähän laskevan joen etelärannalla.
Vuoden 1985 inventoinnissa ei paikalla havaittu mitään valliin viittaavaa, mutta Jouko Voionmaan kartalla vuodelta 1935 lukee pohjoisreunalla "valli?".

Anttila (433010010) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen kuppikivi sijaitsee noin 200 m luoteeseen Anttilan tilan päärakennuksesta metsätien itälaidassa. Paikka on hieman kostean notkelman laidassa. Kiven keskikohdalla on pyöreäpohjainen syvennys, jonka läpimitta on 4 cm ja syvyys 2,5 cm. Kiven päällä, aivan kupin lähellä on vajaan 10 cm pituinen vinoneliö, joka on vajaan sentin levyisen uurreviivan muodostama. Kiven luonne on epämääräinen. Erä-Eskon tarkastuskertomuksen mukaan "Kuopan sijainti kiven korkeimmalla kohdalla ja välittömästi tien poskessa voisivat ehkä saada selityksen vaikkapa siitä, että paikalla on ollut aikoinaan portti, jonka saranan tapin alustana ko. kivi reikineen olisi toiminut".

Huisulinna (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Mahdollinen muinaislinna sijaitsee Laihua -nimisen pikkujärven ja Sakarajärven Urolanlahden välisellä 300 m leveällä kannaksella. Huisulinnalla ei ole näkyvissä merkkejä varustuksista. Hyvän sijaintinsa ja jyrkkien rinteidensä vuoksi paikkaa kuitenkin pidetään mahdollisena linnavuorena.

Kytö (Kijdest/Kydes) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kydön kylän vaha tonttimaa on sijainnut Pyhäjärven pohjoisrannalla, aivan nykyisen Forssan kaupungin itärajan tuntumassa. Kydön kanssa samaan jakokuntaan ovat kuuluneet sen itäpuolella sijainneet Tammelan pappilan tilukset, jotka on erotettu Kydön kylästä todennäköisesti 1400-luvulla. Tätä ennen Kydön-Pappilan –jakokunta on varmaankin ollut sidoksissa Tammelan kirkonkylän kanssa: Tammela on ollut suurjakokunnan kantakylä, Kytö, Pappila ja Riihivalkama tytärkyliå. (Alanen 2004:145.)
Varhaisin maininta Kydönkylästä on v. 1457, ja 1500-luvun alussa on kylässä ollut todennäköisesti kaksi taloa. 1500-luvun lopussa kylässä oli kolme taloa, mutta 1600-luvun alussa taloihin muutti uusia isäntiä: pappi ja ratsumiehiä. Kylään perustettiin rustholleja. (Alanen 2004:146.)
Kydön kylätontti on nykyisin suurimmaksi osaksi rakennettu. Piha-alueilla ja teiden välissä on kuitenkin pienialaisia rakentamattomia alueita, joilla on saattanut säilyä vanhemman asutuksen jäännöksiä.

Saari (Saris) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saaren kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kuivajärven ja Pyhäjärven välisen salmen saaressa. Saareen on viimeistään 1600-luvulta lähtien kuljettu Tammelasta päin Venesillan ja Portaasta päin Salmensillan kautta, mutta aikaisemmin on kesäisin pitänyt liikkua veneellä. Kaukola ja Saari eli Saarenkartano muodostivat vielä 1700-luvulla jakokunnan, jonka tilukset suuntautuivat Kuivajärven rannasta lounaaseen. Varhaisin maininta Saaren kylästä on vuodelta 1504, ja kylässä oli 1500-luvun alussa mahdollisesti jo viisi taloa. (Alanen 2004.)
1590-luvulla kylässä oli jo seitsemän taloa, mutta 1600-luvun alussa kaksi taloista on merkitty autioiksi. Vuonna 1612 Mårten Jacobson sai ratsupalvelua vastaan luvan perustaa kylään säterin, joka käsitti kaikki kylän seitsemän taloa. Vuonna 1625 Saaren säterikartanossa oli neljä lampuotia. (Alanen 2004.) Kartano läänitettiin valtaneuvos Lorentz Creutzille ja hänen suvulleen vuonna 1660. Creutzin kuoltua Öölannin meritaistelussa hänen perikuntansa omisti kartanon aina vuoteen 1689, jolloin sitä jo vuosikymmenen ajan hallinnut ratsumestari Gerhard Fredrik Kuhlmann osti sen. Saaren kartanon asema oli siinä mielessä erikoinen, että se sai uudelleen säterioikeudet, mutta suoritti edelleen ratsupalvelusta ja oli samalla ratsumestarin virkatalo. Saaren kartanoon liitettiin myös Kankainen, jonka puolesta Kuhlmann kustansi ratsun miehineen. (Ojanen 1992.)
Peltojen ja Saaren kansanpuiston läpi kulkevan asfaltoidun tien rajaamalla Saarenkylän tontilla on nykyisin Saaren kartanon päärakennus, jota ympäröi pieni puisto. Kylätontin etelälaidalla on myös muutamia muita rakennuksia. Kartanon ja puiston rakentaminen on todennäköisesti tuhonnut aikaisempien asutusvaiheiden jäännöksiä.

Taipale (Taipale) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Taipaleen tytärkylä kuului samaan jakokuntaan Huhtaan kantakylän kanssa vielä 1700-luvun lopulla, siten että Huhtaan maat ympäröivät Taipaleen tiluksia joka puolelta. Ensimmäisen asukkaan oletetaan siirtyneen Huhtaalta Taipaleelle 1530-luvulla. Varhaisin maininta kylännimestä on v. 1548 sakkoluettelossa, jossa mainitaan kylän ainoa isäntä iacop matson taipale. V 1702 maakirjaan Taipaleen kylään on merkitty kaksi isäntää. (Alanen 2004: 69.)
Taipale on tunnettu matkantekoon ja talvitiehen viittaavana terminä; alkuperäinen merkitys on ollut ´järvi- tai suomatkan jälkeen vastaan tullut kovapohjainen maa; järvien välinen maakannas`. Vuoden 1710 karttaan on piirretty tieura, joka on kulkenut Huhtaalta lounaaseen Taipaleen kylän tonttilmaalle, missä se on haarautunut kahtia: toinen haaraon suuntautunut kohti Rautajärven rantaa ja Koijokea, toinen haara on jatkunut Kiipunjärven länsipuolitse Kiipun kylään. On esitetty, että kyseessä ei ole ollut vähäpätöinen kylien välinen tie, vaan yleisempi tie, jota pitkin on matkattu Hämeestä joko Loimaalle päin tai kohti Turkua. (Alanen 2004:69.)
Läpikäytävänmäki –nimisen metsäisen kumpareen itäosassa sijaitsevalla Taipaleen vanhalla kylätontilla on nykyisin Jaakkolan tilaan kuuluvia rakennuksia. Piha-alueilla ja rakennusten välissä on saattanut säilyä pienialaisesti vanhemman asutuskerrostuman jäännöksiä.

Aseme (Asemi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asemen historiallinen kylä on sijainnut Rengon kirkosta noin 9 km kaakkoon, kylän lounaispuolella olevaan Haapajärveen laskevan Kaartjoen itärannalla. Kaloisten tytärkylä Aseme mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1470 tuomiokirjeessä (FMU 3437). (Härme 1993: 269–270.) Suomen vvuoden 1560 asutuksen kyläluettelon mukaan Asemessa oli tuolloin vain yksi talo.
Kuninkaan kartastoon merkitty kylänpaikka on edelleen rakennettu ja peltojen ympäröimä. Piha-alueilla on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.
Maakaapelinjan kaivun valvonnan yhteydessä 14.4.2020 ja 16.4.2020 saatujen havaintojen perusteella näyttää siltä, ettei Asemin historiallisen kylänpaikan vanha tonttimaa ulotu missään kohdin nykyisille peltoalueille.

Kaloinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaloisten historiallinen kylä on sijainnut noin 8,5 km Rengon kirkosta kaakkoon, Kaartjoen pohjoisrannalla. Kaloisten tytärkylä Aseme mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1470 tuomiokirjeessä (FMU 3437), joten Kaloisten historia ulottunee 1400-luvun alkupuoliskolle. (Härme 1993: 269–270.) Suomen vuoden 1560 asutuksen kyläluettelon mukaan Kaloisissa, joka kuului tuolloin vielä Lopen pitäjään, oli seitsemän taloa.
Vuoden 1691 kartan perusteella määritellyllä kylätontilla on nykyisin iso omakotitalo. Tontti on edelleen peltojen rajaama. Piha-alueella on saattanut säilyä myös vanhemman asutuskerroksen jäännöksiä.
Arkeologin valvonnassa 7.4.2020 maakaapeliojaa kaivettiin Kaloisten historiallisen kylänpaikan aluerajauksen koillispuolella ja koillisosassa. Kaivannossa tai maan pinnalla valvonnassa kaivetulla osuudella ei todettu mitään viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Ojoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hämeen linnan tärkeimpänä taloudellisena tukena on ollut linnan välittömässä läheisyydessä sijainnut Ojoisten kuninkaallinen lato- eli karjakartano (ladugård). Ojoinen on ilmeisesti myös vanhin linnan tukikartanoista, mutta sen alku jää historiallisten lähteiden tavoittamattomiin. Ojoisten kartanoa ei mainita enää vuoden 1539 Hämeen läänin ensimmäisessä maakirjassa, joten se on siihen mennessä jäänyt pois verovoudin kirjanpidosta. Linnan tilisarjassa 1539 - 1593 Ojoinen sen sijaan esiintyy usein yhtenä talousyksikkönä Saaristen (Saaren) latokartanon kanssa. Ojoisten kartanon historia kytkeytyy myös läheisesti historiallisen Vanajan vaiheisiin, koska Ojoisten kylä (Ojsby) oli osa tätä pitäjää.
Alueen länsiosassa havaittiin inventoinnissa neljä kivilatomusta, suuri maakellari, navetan kivijalka sekä useita ilmeisesti puretuista rakennuksista peräisin olevia kiviä sisältäneitä kasoja. Havaitut rakenteet sekä muutamat esinelöydöt ajoittuvat 1700–1900-luvuille. Mitään suoranaisesti keskiaikaan viittaavaa ei löytnyty, mutta Ojoisten kylän ydinalue voidaan kuitenkin rajata historiallisten karttojen perusteella. Rajauksen määrittämällä, nykyisinkin rakennetulla alueella on mahdollisesti säilynyt myös vanhempia kerroksia piha-alueilla ja jopa rakennusten alla.
Vuoden 2016 konekaivun valvonnassa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännäksestä tai muista arkeologisista kohteista.
Vuoden 2018 hulevesikaivuun valvonnassa arkeologisesti merkittävät kerrostumat esiintyivät kaivannon loppupään kolmanneksella. Siellä havaittiin sekoittuneita ja mahdollisesti pois alkuperäiseltä paikaltaan olevia kerrostumia, joissa esiintyi verrattain runsaasti historiallisen ajan löytöjä. Rakenteita ei esiintynyt kaivun alueella.

Saari-Mäenalanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivisen nuolenkärjen (Lounais-Hämeen museo 5) löysi joko vuonna 1925 tai 1926 maanviljelijä Kalle Saari kyntäessään omistamansa Mäenalasen pellon sarkoja, jotka alkavat Pyhäjärven vanhasta rantatöyräästä. Esineen löytöpaikka oli arviolta 30 - 40 m rantatöyräältä. Löytöpaikka on nykyisestä Saaren tilan asuinrakennuksesta noin 200 m kaakkoon oleva savipelto, joka rajoittuu Pyhäjärven vanhaan rantaan. Savi muuttuu vähän hiesumaisemmaksi pohjoista kohti, jossa havaittiin yksi paikoilleen jätetty epämääräinen kvartsi. Sinänsä kohde on topografialtaan sopiva asuinpaikalle. Tarkastettaessa pelto oli kynnetty, mutta hyvin kuiva, mikä hankaloittaa havainnointia. Ehkä otollisimmat kohdat kivikautisille asuinpaikoille olisivat lähempänä Rantalan taloa olevat pellot, jotka eivät kuitenkaan tarkastuksen 2006 ajankohtana olleet kynnettyinä.

Sudenhaudan pyykki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sotjalan, Portaan ja Hahkialan kylien rajalla pyykki, johon liittyy tarinoita. Nimi Sudenhaudan pyykki mainitaan myös toisaalla olevan paikan nimenä. ("Pyykissä yhtyvät Sotjalan neljännes ja Kalailan kylä sekä Villantilan eli Kyttälän ja Ajorannan kylät."). Tämä olisi edellisestä n. 1 km luoteeseen oleva rajapaikka. Todennäköistä on kuitenkin että kyseessä on sama pelätty pyykinpaikka.

Valtarinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kahden kvartsi-iskoksen löytöpaikka on kuivatun Hausjärven itärannalla, muinaisrantatörmällä, Valtarinmäen eteläpuolella olevalla pellolla. Kvartsit on löydetty noin 100 m:n päästä toisistaan. Paikka on topografialtaan varsin sovelias kivikautiseksi asuinpaikaksi, mutta tarkemmat tutkimukset ja selvitykset puuttuvat.

Rytöranta 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee 700 metrin päässä Hausjärven kirkolta etelään.
Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Hausjärven vanhalla rantatörmällä, pellolla.
Kuulunee muiden saman alueen löytöpaikkojen ja asuinpaikkojen kanssa samaan yhteyteen. Tarkemmat tutkimukset ja selvitykset puuttuvat.

Kirstulan kartano 2 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Mahdolliset muinaisjäännökset sijaitsevat Kirstulan kartanon päärakennuksesta noin 200 m luoteeseen. Paikalla on kartanon tiilinen viljamakasiini. Sen ympärillä on joutomaata, jossa kasvaa pensaita ja heinikkoa. Kirstulan kartanossa on pyöreä, puhkonainen pronssiesine, joka on ajoitukseltaan epämääräinen. Paikalta sanotaan löydetyn myös useita muita esineitä, mutta ne eivät ole tallessa. Näiden löytötietojen perusteella paikkaa on arveltu rautakautiseksi polttokalmistoksi.
Viljamakasiinin takana on vallimainen rakennelma, jonka sisällä on kuopanne. Rakenteen tarkoitus on epäselvä, mutta se voi olla vanhan rakennuksen jäännöstä.

Juppala 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kuppikivi sijaitsee Miemalansalmen rannasta 400 m lounaaseen ja 50 m Juppalan päärakennuksesta pohjoiskoilliseen. Paikka on ruohoa kasvavaa, tasaista ketoa. Vuonna 1939 kiven sanotaan olleen kooltaan 2 x 2,5 x 0,5 m, sen pinta oli melko tasainen ja sen kaakkoisosassa oli 17 x 14 cm:n läpimittainen ja noin 2 cm syvyinen, "uhrikupin tapaisesti hakattu kuoppa". Kiveä ei ole myöhemmin varmuudella paikannettu. Koska kivi on nykyään tiilen ja maan peitossa, ei sen aitoutta vuosien 1984 ja 1999 inventoinneissa voitu tarkastaa. Kiveä on siten yhä pidettävä epävarmana kuppikivenä. Sen vieressä on toinen turpeen peittämä kookas kivi. Inventoinnissa 1999 alueella havaittiin useita tiilen- ja maansekaisia kumpareita, jotka ovat todennäköisesti vanhoja rakennuksenpohjia.

Manninen Jaakkola 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kaksi halkaisijaltaan noin 7 - 8 metrin kuoppaa sijaitsee golf-kentällä olevalla metsäisellä niemekkeellä, golf-kentän ravintolarakennuksesta 450 m luoteeseen. Perimätiedon mukaan kuopat ovat susikuoppia.

Piiliönlahti (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Haapajärven pohjoispuolella, metsämaastossa Piiliönlahden koillispuoella on mäen loivilla luoteis- ja kaakkoisrinteellä pitkulaisia kuoppia. Kuoppien pituus on noin neljä metriä ja leveys metristä kahteen. Ainakin yksi kuoppa no muista noin 100 m kaakkoon, mäen matalassa kaakkoispäässä.

Vilppula (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Teuronjärven itärannalla, Vilppulan tilasta 200 m pohjoiseen. Paikka on länteen laskevan mäen rinteessä hevoslaitumella.
Röykkiön koko on noin 2 x 1 m. Se on matala, suorakaidemainen ja huolellisesti ladottu kiveys. Osa kivistä on selkeästi näkyvissä. Kivissä on näkyvissä vähän palon merkkejä.
Ympäristössä on näkyvissä raivauksen merkkejä, kyseessä voisi olla vanhan pellon paikka.

Haaru (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Eteläisten kylässä, Eteläisten järven itäpuolella olevalla pellolla. Paikkaa sanotaan "pelätyksi paikaksi" ja se on paikkakunnalla tunnettu "keropäistään".

Vermasvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolmiomittaustornin perustukset sijaitsevat Vt 57:n länsipuolella, Valkeakoskelle ja Alvettulaan johtavien teiden risteyksestä 700 m luoteeseen mäen korkeimmalla kohdalla.
Paikalla on tasainen, noin 45 cm halkaisijaltaan oleva maakivi, jossa on luku 97, + -merkki ja kaiverrettu pikku kuoppa. Kivestä noin 4 m päässä on kolmella sivulla isoilla kivillä tuetut jalkojen paikat.
Hämeen maamittaustoimiston Teppo Ahosen mukaan paikan korkeuskiintopistettä ei löytynyt pisterekisteristä, näin ollen se on poistettu rekisteristä.

Pajuniemi (1000005176) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Loimijoen etelärannalla, Luhta-nimisen kosteikon eteläpuolella, Jokioisiin johtavan maantien pohjoispuolella, Pajuniemen talosta 200 m luoteeseen savipellolla. Paikalta on löytynyt kolme osin epämääräistä kvartsia läheltä tietä n. 30 x 20 m kokoiselta alueelta.

Sollan rantapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Loimijoen länsirannalla, n. 60 m joen rannasta ja n. 450 m Loimi- ja Jänhijoen haarasta lounaaseen ja Sollan päärakennuksesta 670 m kaakkoon. Paikalta on yksi kvartsi-iskos.

Luhta 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vaulammin Pohjanmaankulmalla, Loimijoen pohjoisrannalla, Luhta-nimisen kosteikkoalueen pohjoispuolella, Loimi- ja Jänhijoen haarasta noin 700 m koilliseen ja pellon keskellä olevasta ladosta 100 m itäkaakkoon. Löytöpaikka on hiesusavista peltoa metrin-pari Luhtaa ylempänä. Löydetty kvartsi on hyvän laatuinen selvä iskos, joten on todennäköistä, että paikalla on kivikautinen asuinpaikka.

Setälänlammi 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Setälänlammi 3:n mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Jänhijoen varrella olevan Setälänlammin etelärannalla olevalla pellolla, lähellä joen rantaa, Setälän talosta n. 160 m pohjoisluoteeseen. Paikalta on löytynyt kvartsi-iskos ja hioime/liipan katkelma. Joen pohjoisrannalla ovat kivikautiset asuinpaikat Setälänlammi 1 ja 2.

Joenrantakallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Humppilan nykyisen kirkonkylän koillispuolella Myllynkulmassa, Koenjoen etelärannalla, joen ja sen etelärantaa kiemurtelevan tien välissä. Paikalta on löytynyt yksi kvartsi-iskos taloa tai rantasaunaa varten kaivetun perustuskuopan leikkauksen hiekkaseinämästä. Tässä on rantakallion päällä noin metrin paksuinen hiekkakerros. Leikkauksen takana, sen eteläpuolella, on hieman ehjää maata, jossa mahdollista asuinpaikkaa voisi vielä olla jäljellä noin 10 neliömetrin alalla.

Pajanala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Taipaleen talosta n. 200 m koilliseen, Kiipunjärven ja muinaisen Rautajärven Ancylus-aikana yhdistäneen vesireitin varrella, savipellolla, n. 50 m Rautaojasta. Paikalta on löytynyt reikäkivi (KM 20976) ja muutamia epämääräisiä kvartseja.

Rämölä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven koillisrannalla, vanhalla rantatörmällä, Rämölän talosta 200 m länteen, pellolla. Tarkastushetkellä pelto oli muokattuna, ja maaperä on hiesumultaa. Paikalta on löytynyt vain yksi kvartsi-iskos, joka kuitenkin on varsin hyvänlaatuinen. Itse paikka on otollinen kivikautiselle asuinpaikalle. Lähettyvillä on useita löytöjäpaikkoja ja vajaa 400 m kaakkoon on Hiidenpenkan kivikautinen asuinpaikka.

Järvenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven pohjoisrannalla olevasta Järvenmäen talosta 50 m etelälounaaseen pienen uima-allaslammikon pohjoisrannalla. Paikalta on löytynyt kaksi kvartsi-iskosta, joista toinen on mahdollisesti kaavin saunamökin kuluneelta edustalta maan pinnalta. Uima-allas on kaivettu hiesusaviseen maahan. Vaikka itse löydöt vaikuttavatkin aidoilta, ei kohdetta voi pitää varmana kivikautisena asuinpaikkana, koska kaivutyöt ovat voineet aiheuttaa sen, etteivät löydöt ole lähelläkään alkuperäistä paikkaansa.

Järvenpää (1000005277) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiipunjärven pohjoisrannalla, hiesupellolla, Järvenpään talosta 250 m itäkaakkoon Ancylus-järven muinaisrantatörmällä. Löytöpaikasta on Kiipunjärvestä laskevan joen rantaan n. 180 m. Paikalta on löytynyt pala harmaata piitä.

Portaan Kappelinpelto (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Portaan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Kuivajärveen etelästä laskevan Turpoonjoen länsirannalla. Kylän talot olivat ryhmittyneet Hämeen Härkätien varrelle, kohdalle jossa tie ylittää Turpoonjoen. Ilmeisesti juuri keskeisen sijaintinsa takia Portaan kylä kasvoi hallintopitäjän keskukseksi, jonka mukaan koko hallintopitäjä sai nimensä. (Alanen 2004.)
Turpoonjoen itärannalla on Kappelinpelto –niminen peltoalue, jota pidetään Tammelan nykyistä, vanhimmilta osiltaan keskiaikaista, kirkkoa edeltäneen kappelin sijaintipaikkana (Aaltoila 1923, Pohjakallio 2005). Kappelin paikkaa ei toistaisesksi ole löydetty, ja sen paikallistaminen ja Kappelinpellon muinaisjäännösstatuksen arviointi edellyttäisi lisätutkimuksia.
Vuonna 2021 suoritettiin tutkimuksia Kosken pihapiirin länsipuolella ja sen itäpuolella, nykyisellä pellolla. Molemmilta alueilta tavattiin viime vuosisatoihin liittyviä löytöjä, yksi
likamaakuoppa ja yksi täytetty sarkaoja sekä muutama ohut, pyöreähkö likamaakerros pellon alapuolella, jotka saattoivat olla jätekuoppien pohjia. Mitään kappeliin tai hautauksiin
suoraan liitettäviä esineitä tai rakenteita ei havaittu.
Vuonna 2022 tutkimuksia jatkettiin kaivamalla alueelle kaksi koeojaa sekä yksi koeala sekä käytettiin metallinetsintä. Koeojan 2 peltomullan alaosassa havaittiin hiilensekaisen maan alue, josta talletettiin pala rautakaudelle tai varhaiskeskiajalle ajoittuvaa, kuitenkin todennäköisesti 1300-lukua vanhempaa keramiikkaa. Kyse lienee jäännös lyhytaikaisesta oleskelusta.Metallinetsinnässä taltioitiin koeojien väliseltä alueelta sulanut metallimöykky, joka vaikutti lyijyseokselta, ja kaksi rahaa, joista vanhempi ajoittuu 1630–1640-luvulle ja nuorempi 1700-luvulle

Kalsun kartanonpelto (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee lähellä Jokioisten ja Forssan rajaa, Kalsun kartanon länsipuolella olevalla pellolla, Jänhijokeen laskevan Peräjoen itärannalla, aivan Kalsunkosken alapuolella.
Paikalta on löytynyt yksi epämääräinen kvartsi-iskos ja historiallisen ajan piilukon lukkopii.

Lamminmäki 5 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Forssan keskustasta luoteeseen Lamminmäen harjun rinteellä, Loimijoen pohjoisrannalla. Harjun pohjoispuolella on pieni Mäkilammi, jossa on uimaranta ja sen eteläpuolella itään ja etelään suuntautuvat laskettelurinteet.
Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Jokioisten rajasta 250 m itään ja Mäkilän talosta 320 m lounaaseen. Paikka on harjanteiden välisellä tasanteella, metsä-äestetyllä louhikkoisella alueella. Paikalta on löytynyt yksi kvartsi-iskos. Syvällä törmän alapuolella on Loimijoen rantasuon pieni uloke, joten vesi on hyvinkin saattanut ulottua törmän juurelle joskus. Paikalla voi topografian perusteella olla kivikautinen asuinpaikka.

Raitoo Niittymäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Raitoon kylässä Niittymäen talon länsipuolella on Kanta-Hämeen perinnemaisemaselvityksessä mainittu vasikkalaidun (Talvia 2000:36–37). Kalliokedolla, kalliopaljastuman päällä on myös myllynkivi muistona paikalla olleesta tuulimyllystä.

Mantereenvuori (Taide)
Historiallinen; Maalattu kuvio sijaitsee Mantereen linnavuoren jyrkässä, Katumajärveen laskevassa itäseinämässä. Kohdassa on laajahko kalliopaljastuma ja sen alalaidassa, 90 cm jään pinnasta on oranssiin vivahtava, punavärillä tehty pieni sorsaa muistuttava kuvio. Kuvion pituus on 28 cm ja korkeus 13 cm. Kuvio on maalattu kalliossa olevan vaalean, vaakasuoran suonen alle.

Puistonmäki Mäyräntie (Taide)
Moderni; Hämeenlinnan keskustasta n. 2,5 km luoteeseen Puistonmäen ja Ojoisten kaupunginosan rajamailla, Mäyräntien päästä etelään lähtevän pienen polun itäpuolella, pusikkoisessa lehtimetsässä on suuri maakivi, jossa on hakkauksia. Kivestä Museovirastolle ilmoitti paikallinen Sinikka Nousiainen. Kiveen on hakattu ainakin 14 isoa kirjainta, joista muodostuu neljä paria, loput kirjaimista ovat yksittäisiä tai päällekkäin. Hakkaukset ovat matalia, ja vaikuttavat suhteellisen nuorilta puumerkeiltä.

Levänoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien löytöpaikka sijaitsee kuivatun Talpianjärven länsipuolella, Talpiaan laskevan Levänojan laakson pohjoisrannalla, Markkulan talosta 135 m itään, tasaisella savipellolla. Jonkinlainen törmänä erottuva muinaisranta on löytöpaikasta noin 50 m etelään. Löytöpaikalla on muutakin kiveä ja sen vieressä iso maakivi, jonka ympärille on kerätty kiviä. Kohteen muinaisjäännösluonne on epävarma.

Mustialanlammi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Tammelan kirkonkylän pohjoispuolella, Mustialan koulutilan eteläpuolella olevan museorakennuksen edustalla, sen eteläpuolella, olevalla pellolla. Paikalla on korkea peltotörmä ja pelto on hiekkamultaa. Pellolla on runsaasti resenttiä jätettä. Paikalta on löytynyt vain yksi kvartsi-iskos museosta noin 20 m etelään, lähes pellon kulmasta tien varresta. Vaatii lisäselvityksiä.

Similänlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pyhäjärven Similänlahden länsirannalla, vanhalla Pyhäjärven rannalla, savipellolla. Paikalta on löytynyt kaksi yksittäistä kvartsia 300 m etäisyydellä toisistaan, toinen peltoaukean pohjois- ja toinen eteläpäästä. Kvartsilöytöjen koordinaatit ovat: p= 6 746 556, i= 3 319 964 ja p= 6 746 296, i= 3 319 779.

Sahuri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kuivajärven pohjoispuolella, Myllykylässä, Myllyjoen itärannalla, Sahurin talosta noin 500 metriä etelälounaaseen. Paikalta on löydetty kaksi kiviesinettä (KM 2252: 14-15), joiden sijainti tiedetään osapuilleen, pellon tarkkuudella. Pohjoisemman löytöpaikan tienoilta on löytynyt yksi kvartsi-iskos, omakotitalosta 70 m lounaaseen. Paikka on hiesupeltoa, ja löytökohta on pari metriä Myllyjoen pintaa ylempänä.

Kolis (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tammelalaisen Hetamaija Freesen mukaan Pyhäjärven ja Pajalammin väliseltä Kolis-nimiseltä pellolta on aikoinaan löytynyt, sittemmin jo hukkaan joutuneita, kiviesineitä. Inventoinnissa tältä pellolta löytyi muutama hieman epämääräinen kvartsi hiekansekaisesta peltomullasta Pajalammen rannalta noin 80 x 40 m kokoiselta alueelta, lisäksi noin 80 m etelämpää löytyi piin pala, todennäköinen tuluspii. Pajalammen luoteisrannalla saattaa olla kivikautinen asuinpaikka.

Junkaanoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Susikkaan kylässä, Susikkaanjokeen laskevan Junkaanojan laskukohdassa, Juhalan ja Liinaharjan talojen ympäristössä. Paikalta on aiemmin löydetty kaksi kiviesinettä (KM 2203:730 ja KM 3033:24), inventoinnissa Juhalan koillispuolella olevalta hiekkapellolta on löytynyt yksi kvartsi-iskos talosta 55 km koilliseen. Itse talojen ympäristöt ovat nurmea ja piha-aluetta.

Susikkaanjoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Susikkaan kylässä, Perttulan talosta 240 m pohjoiseen, Susikkaanjoen länsirannalla olevalla pellolla. Paikalta on aiemmin löytynyt kiviesine (KM 2252:9) suunnilleen samalta paikalta kuin inventoinnissa pellon alareunasta, läheltä joen rantapusikkovyöhykettä, löytyneet kaksi pii-iskosta. Juuri iskosten löytökohdalla pellossa on pieni kumpare. Pellossa on runsaasti historiallisen ajan esineistöä, mm. keramiikkaa ja tiiltä. Saattaa olla että piitkin ovat vain tuluspiin kappaleita.

Raanpää (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kuivajärven ja Pyhäjärven välillä olevan Määrlammen pohjoisrannalla, Raanpään eteläreunalla, harjun päällä ja ulkoilupolun eteläpuolella. Kuoppa on halkaisijaltaan noin kaksi metriä, ja se voi olla pyyntikuoppa.

Suvikuja (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee huvilan pihalla, noin 20 metriä huvilasta kaakkoon, pihalle johtavan tien pohjoispuolella. Kiviröykkiö on kooltaan noin 1 x 2 metriä ja sen päällä kasvaa puolukkaa ja mansikkaa. Kivet ovat pieniä mukulakiviä ja kohtalaisen löyhästi kasattu röykkiöön. Kivikumpu vaikuttaa suhteellisen resentiltä, esim. jonkinlaiselta piharakennelmalta.

Heinisuonoja (1000006956) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Alajärven etelärannalla, järveen laskevan pienen Heinisuonojan pohjoispuolella, hiesusavisella pellolla. Paikalta löytyi epämääräistä kvartsia ja luuta.

Inkalanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Alajärven luoteispäässä, järven länsirannalla, Alajoen etelärannalla, Kenttäri-nimisellä pellolla. Paikalta on löytynyt yksittäinen kvartsi-iskos aivan joen varrella olevalta hiesusavipellolta noin kaksi metriä joen pintaa ylempää, heti törmän päältä. Paikka on varsin potentiaalinen kivikautiselle asuinpaikalle.

Saunaranta (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kuoppaliesi sijaitsee Kaartjärven luoteisrannalla, Herikanlahdella.
Liesi on tullut esiin sähkökaapelia kaivettaessa. Se oli kaivannon profiilissa. Lieden pohja oli noin 80 cm syvyydessä ja maata oli lieden päällä noin 20 cm ennen kuin kivet alkoivat. Liedessä kivet olivat päällä ja hiilet pohjalla. Halkaisija oli noin 110 - 120 cm. Hiilistä on otettu ajoitusnäyte.

Katistentie A (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat itään kohti Katumajärveä laskevassa rinteessä, Leimuntien ja Katistentien risteyksen luoteispuolisessa vesakossa. Röykkiö 1 sijaitsee n. 20 m päässä Leimuntien ja Katistentien risteyksestä luoteeseen. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 3 m ja korkeutta sillä on 20 - 40 cm. Röykkiön muoto on varsin epäsäännöllinen. Röykkiö 2 sijaitsee edellisestä n. 25 m pohjoisluoteeseen. Kiveys on kolmikulmainen ja sen sivujen pituus on noin 2 metriä. Kiveyksen korkeus on 10 - 30 cm. Kivissä on ohut sammalpeite. Röykkiön 2 koordinaatit ovat p = 6767 002, i = 3365 169.
Röykkiöiden on arveltu olevan viljelyyn liittyviä raivauskivikoita.

Joentaka 5 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee ns. Pajamäessä vanhan kylätien eteläpuolella, mäen lakialueella ja kaakkois-etelärinteessä. Alueen yleisilme on niittymäinen, paikoin pensaikko ja aluskasvillisuus ovat tiheitä. Alueella kasvaa myös yksittäisiä isompia puita. Kohteessa havaittiin kaksi maansekaista kumparetta, jotka sijaitsevat tontin luoteiskulmauksessa. Ne ovat halkaisijaltaan noin 5 - 6 metriä ja korkeudeltaan noin 70 - 80 cm. Molempiin tehtiin koekuoppa keskelle. Röykkiöstä 1 tuli löytöinä melko runsaasti palanutta savea,rRöykkiöstä 2 vuorostaan melko runsaasti palanutta palanutta savea/savitiivistettä sekä palaneita kiviä ja hiiltä. Röykkiön 1 funktio jäi koekuopan perusteella avoimeksi, röykkiö 2 on todennäköisesti jonkinlaisen tulisijan jäännös. Alueelle tehdyistä muista koekuopista ei tullut merkkejä muinaisjäännöksistä tai säilyneestä kulttuurikerroksesta.

Hakinharju 3 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Hakinharjun kaakkoispuolella, Lehijärven länsipäästä noin 600 m ja Pelkolan talosta noin 400 m länteen. Se on Lehtijärveen laskevan pienen puron eteläpuolella ja pienen tien itäpuolella. Hakinharju 1 on siitä luoteeseen puron pohjoispuolella. Rinne viettää pohjoiseen purolle päin ja länteen järvelle päin. Sekä nykyinen (2007) että tuleva maakaasuputki menee asuinpaikan läpi.
Kohteesta on löytynyt kaksi kvartsi-iskosta (kohde 1). Alueelta löytyi myös jonkin verran historiallisen ajan löytöjä, jotka voivat liittyä kohteesta etelään olevaan torpan paikkaan (kohde 2).

Rauhanranta 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on tasaisella, hiekkaperäisellä pellolla 100 m päässä Kesijärven etelärannasta ja 100 m Oja- eli Pikkujoesta länteen. Mahdollinen asuinpaikka voi muodostaa yhtenäisen alueen Rauhanranta 1 -nimisen asuinpaikan kanssa. Löytö KM 21719 (2 kvartsi-iskosta) on tästä kohteesta.

Tilasinvuori (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen kuparikaivos Tammelassa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1737-1749. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1733.
Tilasinvuori on ollut merkittävä historiallinen metallikaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen saattaa olla muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen sijainti, säilyneisyys ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä arvioida ja varmentaa maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA REKISTERÖINTIPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1733) ja malmin kokonaislouhinta (213 tonnia)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa
PAIKKATIETOSELITE:
Kohteen pistemäinen paikannus on alustava ja viitteellinen. Kaivospaikan olennaista sijoittumista ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi sen mahdollisten rakenteiden, kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.
: Tilasinvuoren vanha kuparikaivos sijaitsee Tammelan Pyhäjärven länsipuolella olevalla peltotasangolla, Papinsillantien ja Hannulantien risteyksessä, vain muutamia metrejä
ympäristöstään kohoavan metsäisen mäen itäosassa sijaitsevan talon pihalla (kartta 2113
07A, KKJ X=6743,280, Y=2482,990). Tänä päivänä kaivoksesta on näkyvissä pohjoisin
louhos (kuva 1), eteläisen louhoksen suuaukko sekä hylkykiveä.

Härkälänmäki N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Hyrvälän kyläkeskuksen kaakkoispuolella, Alajoen itäpuolella, Härkälänmäen luoteisrinteellä pohjois-luoteeseen viettävän pellon reunalla.
Paikka on epämääräinen, mutta muinaisen rantatörmän päällä oli muutaman kymmenen metrin matkalla kvartsikeskittymä, jonka melkein kaikki iskokset vaikuttivat luontaisilta.

Härmä 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Joentaan kylässä Härmän talon mailla, pellolla on usein havaittu maanalaista kiveystä ja hiillosta kyntötöiden yhteydessä. Kiveyksen halkaisija on ollut noin metrin. Paikka on savista peltoa, eikä vuoden 1982 inventoinnissa tehty paikalta mitään havintoja löydöistä tai kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Siltainsuu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pehkijärven pohjoispuolella lähellä Talvitienlahtea pellon reunassa. Pellolla erottuu selkeä törmä, jonka päällinen vaikuttaa muuta peltoa kuivemmalta hieta-alueelta. Löydöt (kvartsia, palanutta luuta ja palanutta savea tai keramiikkaa) talletettiin metsän reunasta noin 10 metrin matkalta.

Launonen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Launosten kylän asutus on alkanut jo rautakaudella. Siellä oli 1500-luvun alkupuolella 8 taloa. Saman vuosisadan jälkipuoliskolta alkaen perustettujen rälssi- ja säteritilojen pohjalta Launosiin syntyivät Santamäen kartano ja Kartano, mutta vuonna 1691 kylässä oli vielä myös ainakin neljä talonpoikaistalo.
Rakentamattomilla alueilla saattaa olla säilyneenä vanhan kylätontin rakenteita ja kulttuurikerrosta.

Torajärvi Saarnakivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Iso maakivi sijaitsee maantien 283 koillispuolella ja paikallistien 2846 itäpuolella Lautaportaassa Torajärven rannalla. Kivi tunnetaan nimellä Saarnakivi, ja siihen on liitetty tarinoita, ja sen luona pidetään yhä joka kesä kirkonmenot.

Syrjäntaka (Syrjentaka) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Entisen Tuuloksen kunnan vanha kuntakeskus sijaitsi Syrjäntakana.
Syrjäntaan vanha kylätontti on ilmeisesti jäänyt etupäässä nykyisen asutuksen alle, mutta siellä on voinut säilyä rakentamattomilla osilla vanhaan kylätonttiin kuuluneita rakenteita ja kulttuurikerrosta. Kartta-analyysi ja arkeologinen selvitys puuttuvat.

Orjanhirsi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaitsee entisen Kalvolan Iittalan taajamassa nykyään, mutta vanhan kylätontin kulttuurikerrosta ja rakenteita saattaa olla vielä jäljellä. Varhaisin maininta vuodelta 1464.

Sauvala (1000018150) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaitsee nykyään entisen Kalvolan Iittalan taajamassa.
Varhaisin maininta vuonna 1506.

Sipilä 2 (1000018664) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kuivajärven rannalla Hykkilän kylässä lähellä keskiaikaista kylätonttia. Koepistosta löydettiin joitakin kvartseja, mutta ei havaittu muita asuinpaikkaan viittaavia merkkejä.

Saarijärvi (1000018703) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuoppa sijaitsee Saarijärven etelärannalla vajaan puolenkilometrin päässä Lopen ja Tammelan välisestä rajasta länteen. Maaperä on hieman kivistä, ja paikalla kasvaa mäntymetsä. Kyseessä on sammaloitunut kuoppa, jonka halkaisija on 1,5 ja syvyys noin 0,5 m. Kuoppaa ympäröi matala valli. Kuopan profiili on maljamainen. Kyseessä on ihmisen kaivama kuoppa, joka voi olla pyyntikuoppa, ja jonka ikä lienee yli sata vuotta.

Purinlahti 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Tervahauta sijaitsee Mäntykankaalla, Iso-Melkutin Purinlahdesta etelään pistävän suonotkon eteläkärjen tuntumassa, jyrkähkön terassin rinteellä. Kohteesta noin 25 m kaakkoon kulkee tie. Ympäristö on mäntymetsää, jonka aluspuustona on kuusia. Kyseessä on hautamainen painanne, jonka leveys on 1, pituus 3 ja syvyys 0,6 m. Kohteen kunto on hyvä, ja kyseessä lienee rännihaudan eli tervahaudan jäännös.

Vähä-Melkutin (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuoppa sijaitsee aivan Tammelan ja Lopen välisen rajan tuntumassa, mutta juuri ja juuri Tammelan puolella, Vähä-Melkutin pohjoisrannan rantaterassilla ja tasaisella mäntykankaalla. Kuopan halkaisija on 1,8 ja syvyys 0,4 m, se on maljamainen ja sammaloitunut. Kyseessä on ihmisen kaivama kuoppa, joka voi olla pyyntikuoppa, ja jolla voi olla ikää yli sata vuotta.

Rauhasaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen ja hioinkiven (Hausjärven museossa) löytöpaikka sijaitsee Puujokeen laskevan Hausjoen länsirannalla, Rauhasaaren talosta 75 m koilliseen. Kirves oli ollut maanpinnalla Hausjoen reunassa törmän alapuolella ja hioin siitä noin 5 metrin päässä. Paikka on tarkastettu vuoden 1982 inventoinnin yhteydessä, mutta koekuoppia ei kaivettu.

Luurila 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöiden aivan tarkka sijainti ei ole tiedossa. Kahden tai kolmen matalan, sammalen ja pensaiden peittämän röykkiön sanotaan sijaitsevat Luurilan päärakennuksesta noin 0,5 km lounaaseen metsässä.

Pikkulammi (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuoppa sijaitsee Pikkulammin pohjoisrannalla, melko jyrkän, rantaan laskeutuvan rinteen alaosassa. Tammelan rajalle on matkaa noin kilometri. Ympäristö on sekametsää, ja Pikkulammin pohjoisosa on kallioista ja jyrkkärantaista. Kyseessä on suorakulmainen sammaloitunut kuoppa (1,8 x 3 x 0,5 m). Kyseessä on ihmisen kaivama kuoppa, jonka tarkoitus on epäselvä, ja jolla ikää lienee yli sata vuotta.

Uiskonsuo 5 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Ent. Hauhon Hahkialan kylän Itä-Hahkialan tilan mailta kerrotaan löydetyn kivilieden rutaa otettaessa Uiskonsuon reunalta, rutakuopasta. Paikka lienee ollut toinen peruskartalle merkityistä lammikoista. Lieden varma löytöpaikka ei siis ole tiedossa, ei myöskään löytösyvyydestä ei ole tietoa.

Vojakkala (Woiakala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vojakkalan sanotaan olevan Lopen vanhimpia kyliä, se arvellaan asutetun jo 1200-luvulla. Siellä oli vuoden 1539 maakirjan mukaan kuusi taloa, ja luku pysyi samana 1580-luvulle saakka. Tuolloin taloja oli vain neljä, ja tuon notkahduksen jälkeen taloluku nousi jälleen 1620-luvulle tultaessa seitsemään. Vanhalla kylätontilla sijaitsee edelleen kantatilojen talouskeskuksia, vaikka Isonjaon seurauksena osa siirrettiin kylän itäpuolelle. Kylän halki kulkeva tie 2824 noudattelee Kuninkaan kartastoon merkittyä tietä.

Kaluvuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka tai mahdollinen muinaisjäännös sijaitsee Suolijärven pohjoisosan itärannalla, aivan liki rantaa, ja löytöpaikasta itään on Kaluvuori -niminen mäki.
Paikalta on löydetty rautainen keihäänkärki (KM 14001) saunan perustuksia kaivettaessa. Esine oli ollut noin 30 cm syvyydessä karkeassa soramaassa. Löytöpaikalla on näkynyt myös tulisijan jätteitä.

Historiallinen; Vuoden 2005 inventoinnin yhteydessä tarkatettu Kuninkaankartastoon merkitty myllynpaikka.

Turpon saha (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Turpon saha ja mylly sekä reilut 100 metriä luoteeseen sijaitseva Turpon uudistila on merkitty 1789 kartalle (H80:5/16-18 Porras; N:o 12 Turpo ja Liesjärven kylä, A. Fattenborg). Vuoden 2005 inventoinnin yhteydessä kohde on huomioitu Kuninkaankartastoon merkittyjen myllynpaikkojen listalla (Mylly 7). Kohteen luonteen määrittäminen edellyttää lisäselvitystä ja maastotarkastusta.

Lokajoki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Konaanjärvestä Iso-Roineeseen laskevan Lokajoen joenniskalla Konaanjärven pohjukan tuntumassa. Noin 250 m matkalta, kapealta kaistalta, muutaman metrin päässä rannasta löydettiin vuoden 1983 inventoinnissa kvartsi- ja kvartsiitti-iskoksia (yht. 7 kpl) savisesta pellosta. Rantatörmä on kaksi, kolme metriä korkea.

Hannula 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kyntöpellolta Iso-Roineen itärannalta, Hannulan päärakennuksesta noin 300m länsilounaaseen löytyi vuoden 1983 Hauhon inventoinnissa 6 kvartsi-iskosta.

Iso-Luotia 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Iso-Roineen rannasta noin 200 m itään löyti vuoden 1983 Hauhon inventoinnissa 5 kpl kvartsi-iskoksia.

Hannula 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Iso-Roineen itärannalta, Hannulan päärakennuksesta 350 m länteen savipellolta 4 kpl kvartsi-iskoksia vuoden 1983 Hauhon inventoinnissa. Muutaman neliömetrin alalla maaperä oli hiekansekaista.

Riihimäen kasarmialueen haudat (Hautapaikat)
Historiallinen; Riihimäen venäläisen varuskunnan varuskuntakirkon ympäristöön on haudattu upseereita ja heidän perheenjäseniään, aliupseereita sekä sotamiehiä. Muistitiedon mukaan kirkon pohjoispuolelle olisi haudattu kahdeksan venäläistä sotilasta. ”Joka tapauksessa puuaitauksella ympäröidyllä alueella on sijainnut useita hautoja.”
Lisäksi sisällissodan jälkeen teloituksia tapahtui vankileirinä olellaalla kasarmialueella, missä punaisia ammuttiin ainakin varuskuntakirkon itäpuolella olevassa metsikössä. Koska heitä vietiin sinne ammuttaviksi 5 – 6 hengen ryhmissä, on varsin todennäköistä, että teloitettujen joukkohautoja on samalla alueella. Erään tiedon mukaan punaisia on haudattu myös kirkon pohjoispuolelle.
Kohde vaatii sekä arkisto- että maastotutkimuksia hautojen sijainnin, alueen laajuuden ja säilyneisyyden sekä muinaisjäännösstatuksen selvittämiseksi.

Vanaantaka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vanaantaan lounaispuolella, Vanaantaantien ja Hiidenjoen välisellä peltoalueella. Pellolta on tehty useita myöhäisrautakautisia metallinilmaisinlöytöjä.
Vuoden 2013 kesällä peltoalueelta on löydetty ketjunkantaja sekä pronssihela (KM39767: 1-2) ja saman vuoden syksyllä mm. rullapäinen hevosenkenkäsolki, dirhemi sekä rannerenkaan ja sormuksen kappale (KM 39928: 1-4) ynnä historiallinen kolmiosainen kultasormus (KM 41723: 1).
Löytöpaikka on määritetty mahdolliseksi muinaisjäännökseksi, koska peltolöytöjen tarkemmasta löytökontekstista ei ole tietoa. Samalla peltoalueella mahdollisen muinaisjäännöksen kanssa on ollut myös hautaröykkiökohde Vanaantaka 1 (165010051), joka on todettu suurimmaksi osaksi tuhoutuneeksi ja määritetty poistetuksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Kamaramäki 4 (Puolustusvarustukset)
Kohde sijaitsee Parolan Leijonalle menevän tienristeyksen lounaispuolella, noin 10 metriä tiestä. Alueella kulkee runsaasti panssarivaunujen kulkureittejä, ns. panssariuria. Puustona on vanhoja noin satavuotiaita mäntyjä sekä nuorempaa puustoa kuten kuusia ja lehtipuita. Maaperä on hietaa.
Itse valli ja sen edustalla tien puolella (itäpuolella) sijaitseva kaivanto ovat säilyneet hyvin. Rakenteen muoto on hieman kaareutuva. tien puolella vallin edustalla on noin 1,5 metriä syvä vallihauta eli kaivanto, jonka leveys yläpäästä on noin 3 metriä ja alaosasta noin metrin. Valli puolestaan nousee kaivannon pohjalta noin kolme metriä ja maan tasalta noin 1,5 metriä. Vallin leveys on alaosastaan noin 5-6 metriä ja yläosastaan tasaisen vallin leveys on noin kolme metriä. Vallin sisällä (länsipuolella) on joitain kaivantoja, jotka ovat osittain tuhoutuneet. Vallin länsipuolelta noin viiden metrin etäisyydeltä menee panssariura. Vallin päällä kasvaa useita arviolta 100-vuotiaita mäntyjä.

Parolannummi 3 (Puolustusvarustukset)
Kohde sijaitsee lehtipuuvaltaisessa sekametsässä aivan varuskunta-alueen ympärysaidan vieressä, sen ulkopuolella. Maasto on aika tasaista, maaperä on hietaa ja melko vähäkivistä.
Kohteen pohjoispuolella sijaitsee ns. Ykköskylä.
Kyseessä on pitkä ja suora, lounais-koillissuuntainen, yläosastaan noin neljä metriä leveä ja alaosastaan noin 1,4 metriä leveä loivareunainen kaivanto. Kaivannon leveys on sen molemmin puolin sijaitsevien vallien kanssa noin 10 metriä ja syvyys vallien päältä kaivannon pohjalle noin 2,3 metriä. Kaivannon pituus on noin sata metriä. Kohde on alun perin liittynyt kohteeseen Parolannummi 4 kaivanto, jonka myöhempi tie on katkaissut. Alun perin koko rakenteen pituus on siis ollut noin 185 metriä (Parolannummi 4 kaivanto, pituus on 85 metriä).
Kaivanto valleineen sijaitsee varuskunnan aidasta noin viisi metriä luoteeseen ja sen pohjoispää n. 5 m tiestä luoteeseen. Kaivannossa ei ole havaittavissa erityisiä rakenteita, mutta sen pohjalla on joitakin isohkoja kiviä.
Kyseessä on Parolannummen venäläisaikaisen leirin suojaksi rakennettu vallihauta tai mahdollisesti venäläisen sotaväen leiriasumuksen jäänne.

Parolannummi (Puolustusvarustukset)
Kohde sijaitsee lehtipuuvaltaisessa sekametsässä aivan varuskunta-alueen ympärysaidan vieressä, sen ulkopuolella. Maasto on aika tasaista, maaperä on hietaa ja melko vähäkivistä.
Kohteen pohjoispuolella sijaitsee ns. Ykköskylä.
Kyseessä on pitkä ja suora, lounais-koillissuuntainen, yläosastaan noin neljä metriä leveä ja alaosastaan noin 1,4 metriä leveä loivareunainen kaivanto, joka tekee lähes 90 asteisen mutkan koillispäässään ja loppuu varuskunta-alueen aitaan. Kaivanto on mahdollisesti jatkunut sille puolelle, mutta myöhempi rakentaminen on peittänyt sen.
Kaivannon leveys on sen molemmin puolin sijaitsevien vallien kanssa noin 10 metriä ja syvyys vallien päältä kaivannon pohjalle noin 2,3 metriä. Kaivannon pituus on noin 85 metriä. Kohde on alunperin liittynyt kohteeseen Parolannummi 3 kaivanto, jonka myöhempi tie on katkaissut. Alunperin koko rakenteen pituus on siis ollut noin 185 metriä (Parolannummi 3 kaivanto, pituus on 100 metriä).
Kaivanto valleineen sijaitsee varuskunnan aidasta noin viisi - kymmenen metriä luoteeseen ja koillispäässään se yhtyy varuskunta-alueen aitaan. Kaivannossa ei ole havaittavissa erityisiä rakenteita, mutta sen pohjalla on joitakin isohkoja kiviä. Ikäkairaus pohjalla kasvavasta kuusesta kertoi sen iäksi noin 70 vuotta.
Kyseessä on Parolannummen venäläisaikaisen leirin suojaksi rakennettu vallihauta tai mahdollisesti venäläisen sotaväen leiriasumuksen jäänne.

Nummi 3 (Puolustusvarustukset)
Alue on armeijan harjoitusaluetta. Puustona on vanhoja yli satavuotiaita mäntyjä, nuorempia kuusia ja lehtipuita. Maasto on melko kulunutta (panssariuria ja eri aikaisia kaivantoja). Maaperä on hietaa.
Kyseessä on suora 150 metriä pitkä kaakko-luode suuntainen kaivanto, jonka syvyys on noin 2,5 metriä. leveys pohjalla vaihtelee pääasiassa 2-3 metrin välillä ja yläosastaan kaivannon leveys on noin 8 metriä. Kaivannon molemmin puolin on vallit ja niiden päällä kasvaa arviolta noin satavuotiaita mäntyjä sekä muuta puustoa. Kaivannon kaakkoispäässä on ajettu panssarivaunulla muutaman kymmenen metrin matkalla.
Krimin sodan jälkeen v. 1857 Parolannummella alkoivat venäjän armeijan vakituiset kesäleirit. Tietojen mukaan tälle alueella (leirikentän Nihattulan puoleiselle sivustalle) oli majoitettu tykistöä ja ratsuväkeä joiden telttarivistöjä oli suojattu vallihaudalla. Kyseessä on todennäköisesti telttarivistön suojaksi tehty vallihauta, joka ajoittuu Parolannummen leirialueen venäläisaikaiseen toimintaa 1800-luvulle.

Nummi 4 (Puolustusvarustukset)
Alue on armeijan harjoitusaluetta. Puustona on vanhoja yli satavuotiaita mäntyjä, nuorempia kuusia ja lehtipuita. Maasto on melko kulunutta (panssariuria ja eri aikaisia kaivantoja). Maaperä on hietaa.
Kyseessä on iso L - muotoinen kaivanto valleineen, jonka sivujen (pohjois- ja itäsivut) pituudet ovat noin 50 metriä. Kaivannon syvyys vallien päältä pohjalle vaihtelee 1,5-2,5 metrin välillä. Kaivannon leveys on pohjalla 2- 4 metriä ja ylhäältä noin 4-8 metriä. Itäsivustan kaivannossa kulkee panssariura. Rakenteen päällä kasvaa isoja mäntyjä, joista yhdestä otettiin ikäkairaus. Männyn ikä on sen perusteella 80 vuotta.
Kohteen dokumentointia haittasi käynnissä oleva sotaharjoitus, rakenteen eteläosaa ei päästy dokumentoimaan, sillä siinä oli panssarivaunuja ja sotaväkeä.
Vuoden 1875 venäläisessä kartassa ko. kohdalla näkyy neliskanttinen rakennelma, jonka lounais-etelä -sivulla on suuaukko. Vaikuttaa siltä, että kyseessä ovat tuon rakennelman jäännökset. Kyseessä lienee myöhemmässä maan käytössä puolittain tuhoutuneen tuliaseman jäännökset.

Parolankangas 1 (Puolustusvarustukset)
Kyseessä on Parolan Leijonan lounaispuolinen vanhoja mäntyjä kasvava tasainen hietamaakangas.
Kyseessä on suora, noin 100 metriä pitkä kaivanto, jonka seinämät ovat jyrkähköt ja syvyys noin kaksi metriä. Kaivannon leveys on pohjalla noin metrin ja yläosassa noin viisi metriä. Kaivannosta nostetut maat ovat valleina kaivannon molemmin puolin. Kaivannon päällä kasvaa vanhoja, arviolta vähintään satavuotiaita, mäntyjä.
Krimin sodan jälkeen v. 1857 Parolannummella alkoivat venäjän armeijan vakituiset kesäleirit. Tietojen mukaan juuri tällä alueella, eli leirikentän eteläpäässä, oli kolmas suurempi majoitusalue, jonka telttarivistö oli suojattu vallihaudalla Tuhkaisiin päin.
Inventoinnissa dokumentoidun kaivannon sijainti, ikä ja rintamasuunta sopivat hyvin em. kuvaukseen ja vaikuttaa siten siltä, että kyseessä on mainittu leirilinnoitusvalli.

Lähteenmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Loiva etelärinne, kuusivaltainen metsä, seassa mäntyä ja koivua, aluskasvillisuutena on mustikka, sinivuokko, oravanmarja, käenkaali, vanamo, seinäsammal ja kerrossammal.
Kyseessä on selkeästi erottuva sammaloitunut ja loivaprofiilinen lounais-koillissuuntainen kuoppa, jonka leveys on 1,7, pituus neljä ja syvyys 0,6 metriä. Kuoppa sijaitsee metsäteiden risteyksestä noin kymmenen metriä koilliseen. Kuoppaan tehtiin kairaus, mutta kivisen maan takia ei päästy pintaa syvemmälle. Sammalen alta paljastui likamaata ja hiiltä noin 10 cm:n vahvuudelta. Kuopan läheiseen mäntyyn tehty ikäkairaus paljasti puun iäksi 70 vuotta. Puuston alla olisi lisäksi isoja vanhoja lahoja kantoja siellä täällä.

Lähteenmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Loiva länsirinne, jossa pääpuustona uudistuskypsä kuusimetsä, alla on vanhoja isojakin lahonneita kantoja. Aluskasvillisuutena on mustikka, käenkaali, oravanmarja, taikinanmarja, sinivuokko, ahomansikka, kerrossammal ja seinäsammal.
Kyseessä on itä-länsisuuntainen loivareunainen sammaloitunut selkeästi erottuva kuoppa, jonka leveys on 1,6 , pituus 4,2 ja syvyys 0,6 metriä. Kuopan pohjalle tehdystä kairauksesta paljastui likamaata noin 40 cm syvyyteen asti. Kuopasta noin viisi metriä itään on täysin sammalen peittämä pieni maakiven päälle kasattu muutaman kiven röykkiö, jonka halkaisija on 1,5 ja korkeus 0,5 metriä. Kuopan vieressä kasvavaan kuuseen tehtiin ikäkairaus, joka paljasti sen iäksi 70 vuotta. Kuopan lähellä on muutamia epämääräisempiä pyöreähköjä kuoppia, mutta niissä ei havaittu kairatessa mitään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä.

Häränsilmä 1 (Maarakenteet)
Kohde sijaitsee etelärinteen tasaisella terassilla. Maaperä on hietaa. Puusto on uudistuskypsää kuusimetsää, aluskasvillisuutena sammal.
Kyseessä on muodoltaan maljamainen sammaloitunut kuoppa, jonka halkaisija on noin kolme metriä ja syvyys noin puoli metriä. Kuoppa erottuu selkeästi. Kuopan ympärillä on katkonaiset vallit. Kuopan pohjalla on sammalen alla noin sentin vahvuinen huuhtoutumiskerros, mutta hiiltä ei havaittu. Kohdetta ei kairattu.

Ojanhaaran lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Uhrilähde on sijainnut parisataa metriä Nurmelan päärakennuksesta lounaaseen, peruskartalle merkityn Ojanhaaran pohjoispuolella "heti Ojanhaaranmäen alla, Hakoisten-Rehakan tien vieressä, sen itäpuolella". Paikka on pellon lounaisosaa.
Lähteessä on ollut puukehys, sen vesi, joka "ei koskaan lopu", on virrannut itään. Vettä siitä on otettu sairaille ja neula tai nappi on heitetty veteen.
Koska vuoden 1984 inventoinnissa paikkaa ei ole tarkastettu, lähteen tarkka sijainti tai säilyneisyys/kunto eivät ole tiedossa.

Äijälamminsuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Talikan kirjeen kohde 2. näyttäisi liitekartan perusteella sijaitsevan noin 500 m länsiluoteeseen Äijänlamminmäen röykkiöstä ja Äijänlammin luoteisrannasta vajaat 300 m luoteeseen ja noin 30 m Ypäjän ja Jokioisten rajalinjasta koilliseen.
Kohteen määrittely ja sijaintipaikan varmistaminen vaativat tarkastuksen.

Väinölänlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee pellolla Väinölänlahden ja Alvettulantien välissä. Kämärin talon vanhaemäntä oli kertonut pellolta löydetyn kiviliesiä maan alta 1950-luvun lopulla salaojia lapiolla kaivettaessa. Ne olivat olleet noin metrin syvyydessä. Paikka on erittäin sopiva kivikautiselle asuinpaikalle. Tarkastettaessa aluetta vuonna 1983 ei kuitenkaan tehty löytöjä, mutta pelto oli tuolloin sokerijuurikkaan naattien peitossa, ja havaintojen teko erittäin epätäydellistä. Sen sijaan kvartsi-iskoksia löytyi noin 100 m tältä alueelta etelään (Nurmi). Lisäksi kiviliesien alueelta on saatettu löytää varhemmin yksi kiviesine (poikkiteräinen kirves, vuoden inventointikertomuksen kohde 80, Kämäri).

Taljalan kylä (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Varhaisin maininta kylästä vuodelta 1494, 1560-luvulla kylään kuului seitsemän taloa. Vuoden 2019 kaapelikaivuun valvonnan esitöiden yhteydessä ei Kansallisarkistosta löydetty Taljalan alueen ns. maakirjakarttoja tai isojakokarttoja. Aluetta kuvaavista vanhoista kartoista tarkastettiin aiemmin mainittu kuninkaan kartasto, vuoden 1842 pitäjänkartta, vuoden 1899/1900 senaatinkartta sekä vanhat peruskartat (1956, 1961, 1976, 1982 ja 1986). Kuninkaan kartaston ja pitäjänkarttojen yleispiirteisyydestä ja mittakaavavirheistä johtuen yksittäisten talojen tarkka sijainti on mahdoton paikantaa niiden avulla. Tarkastettujen karttojen perusteella voidaan kuitenkin todeta, että kylä on sijainnut samalla paikalla jo vuosisatoja.
Vuoden 2019 valvonnan aikana kaivetuista kaapeliojista ei havaittu kiinteäksi muinaisjäännökseksi tulkittavia jäänteitä. Taljalan kylän alueella on asuttu vähintään keski-ajalta lähtien, todennäköisesti jo rautakaudelta, joten on hyvinkin todennäköistä, että alueella on toistaiseksi löytymättömiä vanhan asutuksen jäänteitä. Valvonnan aikana nähdyn perusteella sellaisia voisi olla valvotun Rantalantien osuuden itä- ja luoteispuolilla.

Iso-Luolaja (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Iso-Luolaja sijaitsee noin neljän kilometrin etäisyydellä Hämeenlinnan keskustasta, Hattelmalan järven luoteispuolisella mäellä. Iso-Luolajan historiallinen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1385, mutta lähiympäristön löytöjen perusteella sen juuret periytyvät jo rautakaudelle. Lähistöllä sijaitsee Kalmaanmäen rautakautinen kalmisto.
1500-luvulla kylässä oli 14 taloa. Vanhin kartta on maakirjakartta vuodelta 1693, jossa kylä on kuvattu yleisluontoisesti Hattelmalanjärven pohjoispuolelle tiiviiksi ryhmäkyläksi. Hieman tarkemman kuvan saa 1700-luvun alussa laaditusta tiluskartasta, jossa kylän talot on merkitty ketjuna nykyisen Luolajantien varteen.
Karttojen perusteella kylän vanhimmat talot sijoittuvat Hattelmalanjärven läheisyyteen. Luolajan taloja oli alkujaan Alaspää, Nikkilä, Viiala, Voutila, Laurila, Holstila, Suvikas, Seppälä, Nisula, Fennilä (Vällä), Hovila, Nikunen (Rapamäki), Mattinen, Eskola, Krakula (Raakkula) ja Sipilä. Luolajan kantatalojen alapuolella Rengontien varressa oli ns. sikopiirimaa, joka oli vuoteen 1832 asti kylän yhteisomistuksessa.
Kylän rakenteeseen on vaikuttanut voimakkaasti Härkätie, joka oikaistiin Rehnbinderin toimesta 1850-luvulla kulkemaan Luolajan kautta. Tämän jälkeen asutus levittyi Härkätien uuden linjauksen varrelle.
Isojaon tonttijärjestelyä aloitettiin Luolajassa vuonna 1918, jako toteutui kuitenkin vasta vuonna 1921, jolloin vuokratilat erotettiin kantatiloistaan. Osa vanhoista tiloista siirtyi kauemmas Luolajasta.

Mustialanlammi 3 (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2019 löytynyt viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma 15 cm syvyydestä hiekkamaasta (diar. KM 42111). Löytäjän mukaan löytöpaikan vierellä on pieni sammaleen peittämä kiveys. Kahden metrin päässä löytöinä myös rautakautista rintaketjua ja sulanutta kupariseosta. Etäämmältä löytönä keskiaikainen panssarinuolenkärki (ks. alakohde). Nämä löydöt diar. KM 42114.
Kohde sijaitsee Mustilanlammin länsirannan tuntumassa, vanhan niemen kärjessä. Paikan luonne ja laajuus selviäisi vain koekaivauksin.

Ilmoila (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Ilmoila on Hauhon pääkyliä ja sen ensimmäisiä pysyviä asutuspaikkoja, Lentolankärjestä tavattu kalmisto on ajoitettu 300-luvulle eli nuoremmalle roomalaiselle rautakaudelle. Ilmoilan Honkasaaren eli entisen Ilmoilan kartanon mailta on löydetty Hauhon seudun vanhemman rautakauden kenttäkalmisto. Seurantalon lähellä sijaitsee kaksi myöhemmän rautakauden kalmistoa.
Ensi kertaa Ilmoilan kylä mainitaan vuonna 1412. Vanhimmissa asiakirjoissa on muodossa Ilmola, vasta 1500-luvulla jää vallitsevaksi nimeksi sen nykyinen muoto. Keskiajan lopulla se oli yksi Hämeen suurimmista kylistä. Keskiaikainen, yhä asuttu kylätontti sijaitsee Pälkäneentien länsipuolella viehättävän raitin varrella, joka on osa vanhaa Pälkäneelle johtavaa tietä.
Vuoden 1701 kartassa on kuvattu Ilmoilan kylän talot kartanoineen, teineen, krouveineen ja kaalimaineen. Vain kartanossa oli savupiippu. Kylässä oli paljon taloja: Tupala, Häkkinen, Seppälä, Sipilä, Puolakka, Kömilä, Iisakkila, Tiiri, Kämäri, Humbo, Kauppila, Kokki, Vähä-Rekola, ja Iso-Rekola.
Kyläkeskuksen pohjoispuolella on Tupalan tila, vanha kestikievaritalo jonka vanha pakarirakennus on 1860-luvulta. Pälkäneentien, Ilmoilanselän länsirannalla sijaitsee Honkasaaren kartano.
Tupalan alueella pellon länsiosasta kohti itää ja Pälkäneentietä tehtiin sähkökaapeliojan kaivuun arkeologinen valvonta syksyllä 2019, jonka yhteydessä ojan koillispäädyssä havaittiin kulttuurikerrosta ja palojälkiä.

Honkasaari (1000036835) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ilmoilan kylässä oli 1600-luvun alussa jäänyt autioksi kolme tilaa, joiden nimiksi on merkitty vuonna 1638 Tällj, Munizi ja Säppe. Liivinmaalta kotoisin oleva leskirouva Anna von Dücker sai ne lahjoitusmaaksi elinäkseen vuonna 1630 ja hän rakennutti vuonna 1637 Ilmoilan Kulsialan puoleiseen osaan säterikartanon, joka tunnetaan nykyään nimellä Honkasaari.
Kun Honkasaari 1800-luvun keskivaiheilla kuului Lautsian kartanoon, sitä viljelivät lampuodit. Tilalla ei ollut silloin päärakennusta. Kun kartano erotettiin Lautsiasta, valittiin uudeksi päärakennukseksi erään lampuodin asuinrakennus, joka oli vuoteen 1925 saakka käytössä .Pitkä, satulakattoinen rakennus maantien laidassa sijaitsee nykyisestä päärakennuksesta luoteeseen. Kartanon piha muistutti umpipihaa, varsinkin karjapiha, jota aitaus erotti asuinpihasta, ja jota taloussuojat ympäröivät kolmelta sivulta. Asuinpihaa reunustivat päärakennuksen lisäksi aitat.
Nykyisen kartanon avaran pihamaan eteläreunalla sijaitsee vuonna 1924 rakennettu satulakattoinen päärakennus. Talousrakennukset sijaitsevat pihan pohjois- ja luoteispuolella. Harmaakivinavetta on vuodelta 1902, peittämättömästä tiilestä muurattu talli vuodelta 1927. Vanhimmat rakennukset ovat toisissaan kiinni olevaa aittaa 1700-luvun lopulta. Toisessa aitassa on ulkoneva luhtisola suoraan edestä nousevine portaineen, toisen yläosa on ympäri rakennuksen leveämpi kuin alaosa.
Honkasaaren alueella vanhan navetan kulmalta kohti Pärnäniementietä sekä Pärnäniementien pohjoispuolella tehtiin syksyllä 2019 sähkökaapeliojan kaivuun arkeologinen valvonta. Sen yhteydessä havaittiin Honkasaaren alueella useassa kohdassa katkonaista vanhempaa kulttuurikerrosta. Honkasaaren alueen kaapeliojan ja Pärnäniementien risteämiskohdan lähettyvillä havaittiin myös kulttuurikerrosta, jossa oli hieman hiiltä, tiilimurskaa, 1800/1900-luvun astian paloja sekä kookas, mahdollisesti rakennuksen perustuskivi. Pärnäniementien pohjoispuolella tehdyssä valvonnassa havaittiin sekoittuneita ja luontaisia maakerroksia.

Hyvikkälä (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Hyvikkälän kylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ensi kerran vuonna 1431. Uuden ajan alussa se oli jo Janakkalan suurin kylä. Asutus on sijoittunut vanhan maantien varrelle, ja asutuksen eteläpuolella levittäytyvät Hyvikkälänjoen rantaviljelykset. 1500-luvulla syntynyt Hyvikkälän kartano tunnetaan nykyään nimellä Hällilä. Se syntyi Hällilän, Liukolan, Klemolan, Suontaustan sekä Jurvan taloista. Nämä tilat olivat joutuneet läänitys- ja rälssitiloiksi. Hällilä oli rälssitila, kunnes siitä tuli säterikartano vuonna 1655.
Jussilan tila oli rälssitalona 1600-luvun alkupuolelle, jolloin siitä tuli itsenäisenä talonpoikaistila, rustholli.

Eerola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojaon konseptikartalta (1785) paikannettu Eerolan talo on sijainnut Ansionjärven länsiosan Aarinkaisenlahden pohjoispuolella, noin 300 m nykyisestä rannasta pohjoiseen. Haminankylän konseptikartoille Eerola-nimellä taloja on merkitty kolme, joista kaksi muuta sijoittuvat Haminankylään, kyseisestä Eerolan talosta noin kilometrin pohjoiskoilliseen.
Vuoden 1842 pitäjänkartalla Eerolan talon kohdalle on merkitty isojaon konseptikarttaa vastaava peltokuvio, mutta varsinaista talon paikkaa kartalle ei ole merkitty. Senaatinkartalla (1873) Eerolan talon kohta on peltoa ja noin talon kohdalle on merkitty korkeuskiintopiste. Topografikartalla (1940) ja vuoden 1964 peruskartalla Eerolan talon kohta on merkitty pelloksi. Edellä esitetyn perusteella paikalla on ollut talo isojaon laatimisen aikaan ja paikka on autioitunut 1800-luvun puolivälin jälkeen.
Vuoden 2020 inventoinnin aikaan pelto kasvoi korkeaa heinää, eikä paikalla päästy tekemään koekuoppia tai metallinilmaisinhavainnointia. Alueelta ei havaittu mitään vanhaan talonpaikkaan viittaavaa. Kohteen muinaisjäännösstatuksen tarkempi selvittäminen vaatisi kohdennetun tutkimuksen (esim. tarkkuusinventoinnin), joka tulisi tehdä kasvukauden ulkopuolella. Pellossa, noin 80 m vanhalta kartalta paikannetusta talonpaikasta pohjoiseen, on 13 m kokoinen peltokiviröykkiö. Röykkiön kivissä ei havaittu poraamisen jälkiä, mutta ainakin osa niistä voisi olla peräisin hylätyltä Eerolan talonpaikalta.

Ali-Vilkki 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsijän keväällä 2020 tekemät löydöt ja havainnot viittaavat metsäsaarekkeessa sijaitsevaan rautakautiseen muinaisjäännökseen. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 14040. Kohdetta ei ole aluerajattu eikä tarkastettu maastossa.

Lenninsuo N3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidarin perusteella paikannettu mahdollinen hiilimiilu. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Historiallinen; Lidarin perusteella paikannettu mahdollinen hiilimiilu. Arkeologi ei ole tarkastanut kohdetta maastossa.

Koivistonpolku (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ilmoituspalvelun kansalaisilmoituksen mukaan paikalla on tasainen kivirykelmä, halkaisija noin 5 metriä. Rykelmän välittömässä yhteydessä on myös pätkä isoista kivistä koostuvaa kiviaitaa. Rykelmä sijaitsee pellon laidalla, metsän puolella.
Sammaloitunut kivikasa voisi kuvan ja kuvailun perusteella olla historiallisen ajan uuni ja kiviaitaa, mutta paikkaa ei ole vielä tarkastettu. Kuninkaan kartastossa 1776-1805 tai vuoden 1899 kartalla paikalle ei ole merkitty asutusta.

Ojajärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ilmoituspalvelun kansalaishavainnon mukaan Ojajärven Pikkusaaressa on kaksi kivikehää tai latomusta, halkaisijat noin 1 metri, korkeus 10-15 cm. Kehät ovat aika lähekkäin. Ei havaintoja noesta tai tuhkasta. Pinpointteri ei anna merkkejä metalliesineistä. Toisesta kehästä otettu kiviä nuotiopaikan tekoon.
Pkkusaaren kautta kulkee vanha rajalinja esimerkiksi vuoden 1884 kartalla. Kohteen luonteen varmistaminen vaatii maastotarkastuksen.

Viulahti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ilmoittajan havaintojen mukaan paikalla on lähekkäin kaksi röykkiötä, halkaisijat n. 1,5m-2m. Korkeus ehkä vajaa puolimetriä. Löytyneet metallinetsinnässä, röykkiöistä ei tullut etsimellä minkäänlaista signaalia.
Tarkempi määrittely vaatii maastotarkastuksen, samalla tarkastettava esine-ilppariin tulleet havainnot kuopista ja nuolenkärjen löytöpaikka noin 200 metriä pohjoiseen (ID 303824, 312212-13).

Huoltola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Parikkalan historiallisen kylänpaikan itäpuolisesta pellosta on keväällä ja kesällä 2021 löytynyt runsaasti myöhäisrautakautisia esineitä metallinetsinnässä. Löytösyvyys 5 - 15 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18799, ILM18924 - 18927, ILM19404.
Löydöt viittaavat siihen että alueella on rautakautinen 1-2 polttokalmistoa joista on todennäköisesti säilynyt ehjiä osia kyntökerroksen alapuolella.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Similä 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä tulleiden rautakautisten löytöjen (Similä 1000041096) läheisyydestä ilmoitettu röykkiö (ILM19025). Toisen kohde-ilppari ilmoituksen (ILM20947) mukaan alueella on röykkiöitä mahdollisesti kolme. Kohteella ei ole tehty maastotarkastusta.

Hankalammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen kuvailun sekä kuvien perusteella paikalla on todennäköinen hiilimiilu tai tervahauta. Vallien ulkoreunoilta mitattuna n. 4x4m halkaisijalta oleva kuoppa. Vallien korkeus reilun metrin verran. Kuoppa näytti melko syvältä. Vaatii maastotarkastuksen.

Syrjälä (1000041245) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Yleisöilmoituksena tullut tieto kiviaidoista ja kivikasoista Ojajärven länsirannalta: (Kuvat) Korventaustantien ja Korkea-ahontien lähettyviltä. Näkyvät hyvin Ojajärven tielle. Viimeisin pätkä ja kivikasa Suontausta ja Isosuon väliseltä alueelta tukkitien ? vierestä. Aidanpätkiä löysin tieltä nähtynä 4-5 kpl ja kivikasoja 2 kpl. Viimeisin aidanpätkä on hyvin sammaloitunut päältä.
Alueelta löytyy muistaakseni vielä kivillä vahvistettu maakuoppa tai kellari, jonka päällä on osittain sortunut katos.
Osa aidoista näkyy hyvin alueen ortokuvassa. Kohdetta ei ole tarkastettu

Kesijärven saari (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Yleisötieto vuonna 2018: Lopen Kesijärvellä järven ainoassa, pienessä saaressa on matala kumpu, jota reunustavat kookkaat kivenlohkareet. Soikeahkon kehän sisällä toisessa päässä on yksittäinen lohkare. Muodostuman pituus on noin 3 - 3,5 metriä, leveys max. 1,5 - 2 m.
Kivikehän lähistöllä on kookas kivenlohkare, jonka päälle on hakattu numero 209. Kyseessä lienee vanha rajamerkki, ja on tietysti mahdollista, että kivikehä silmäkivineen olisi myös rajamerkki. Saaren läpi ei kulje käytössä olevaa rajaa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Karhunkorvenlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Yleisöilmoitus vuonna 2018 Isovihan aikaisesta ryssänuunista. Kuohijärven kylästä käännytään tielle Mikkolantie ja ajetaan sitä 2000 m kunnes tullaan risteykseen josta kääntyy oikealle nimeämätön tie. Navigaattoriosite Mikkolantie 208. Uuni sijaistee risteyksestä suuntaan ITÄ Olet nyt risteyksessä. Uuni sijaitsee likimain suoraan suuntaan ITÄ noin 150 - 200 metriä kuusivaltaisessa vanhassa metsässä.
Koordinaatit joita käyttämällä olet lähellä kohdetta ovat: 61.27261 N 24.89085 E.
Lähistöllä pitäisi perimätiedon mukaan olla 4-5 muuta uunia jotka lienevät
tuhoutuneet.
Läheisen Kauhajärven itärannalla olevan Navettakallion laki voisi olla
mielenkiintoinen tutkimuskohde etsittäessä isonvihan aikaisia venäläisjoukkojen
asumuksia.
Kohdetta ei ole tutkittu maastossa.

Kyttälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kyttälän kartanoon liittyvä ensimaininta historiallisissa lähteissä on tuomiokirja vuodelta 1421, jossa kerrotaan Broder-nimisen rälssimiehen ostaneen maata Lounaan kylästä. Olof Broderinpoika Skytte toimi Sääksmäen kihlakunnan tuomarina 1435-63. Aluksi rälssikartano tunnettiin Broddenäs-nimellä, joka vaihtui pian Skyttäläksi ja nykyiseksi Kyttäläksi. Kohde on rajattu suuntaa antavasti Kuninkaan kartaston ja maanmittari Lars Forssellin 1695 tiluskartan perusteella. Kohteen tarkastus ja arkistoanalyysi on tekemättä.

Okerla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Okerlan keskiaikainen kylä mainitaan nimenä ensi kertaa oikeusasiakirjassa vuodelta 1437. Vuoden 1539 maakirjassa kylässä oli viisi verotaloa ja kolme lampuotitilaa. Rälssitilat mukaan luettuna kylä oli tuolloin koukkuluvultaan Kirkonkylää tai Lounasta suurempi. Lähistöltä tunnetaan rautakautista asutusjatkumoa indikoivia muinaisjäännöksiä. Kohde on rajattu suuntaa antavasti Kuninkaan kartaston perusteella. Kohteen tarkastus ja arkistoanalyysi on tekemättä.
Huomattakoon, että maanmittari Lars Forssellin 1695 piirtämässä Hakkalan kylän kartassa naapurikylien suurpiirteisten merkintöjen mukaan paikalla olisi pikemminkin Päittiälän tila, joka oli osa Okerlan kylää. Varsinainen Okerlan tonttimaa on esitetty nykyisin peltona olevalle Kontuniemen alueelle, josta tunnetaan rautakautisia löytöjä (Kontuniemi 1000027677), ks. Hauhon historia II.

Härjänseljännummi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksen mukaan mäntykankaalla loivassa rinteessä lähellä metsän ja keidassuon rajaa sijaitseva pyöreä, reunoiltaan maastosta reunavallimaisena erottuva symmetrinen kuoppa, jonka halkaisija useita metrejä ja syvyys keskeltä n. metrin reunavalliin nähden. Alarinteen puolella ei ainakaan selkeästi havaittavaa halssikaivantoa (ks. ILM21342 viranomaisäyttöön). Vaikuttaa ilmoitustietojen ja kuvien perusteella tervahaudalta. Maastotarkastus tekemättä.

Tulittula/Tuittula (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Tulittulan kylä (myöhemmin Tuittula) tunnetaan lähteistä keskiajalta ja se on ollut asuttu löytöaineiston perusteella jo rautakaudella, ks Haapahuhta (1000023956). Vanha kylätontti on sijainnut nykyisin peltona olevan Hvikkälänjärven ja Kirrisen välisellä niemellä. Kylä on siirretty nykyisen Tuittulan alueelle isojaon yhteydessä 1700-luvun puolivälin jälkeen. Varhaisin mainita historiallisissa lähteissä on vuodelta 1437. 1550-luvulla kylässä oli 9 taloa. 1600-luvulla kylän tiloja alettiin jakaa läänityksinä.
Kohde vaatii lisäselvitystä. Paikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Rimminpää (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rimmin tai Rimminpään torppa on perustettu lääninhallitukselle osoitetun lupahakemuksen mukaan vuonna 1754 Rimminpään tai Kirilän nimellä tunnetun ”ikivanhan autiotilan” paikalle (Kalvolan historia 1992, s. 135). Torppa näkyy 1842 pitäjänkartalla (2131 03+06) ja 1884 senaatinkartalla. Tila on edelleen asuttu, mutta alueella on voinut säilyä kiinteänä muinaisjäännöksenä pidettäviä vanhemman asutuksen jäänteitä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kautio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaution talo perustettiin alunperin rälssitorpaksi, kuten muutkin 1600-luvun alun Kalvolan takamaiden asutustilat. Varhaisin maininta historiallisissa lähteissä on vuodelta 1619. Talo näkyy 1842 pitäjänkartalla (2131 03+06) ja 1884 senaatinkartalla. Kaution yksinäisperintötalon vanha talouskeskus on hävinnyt 1900-luvun alkupuolella, kun maat myytiin metsäyhtiölle. Mäellä Kautionkujan varrella kerrotaan olevan kivijalkoja, jotka osoittanevat vanhan talonpaikan, mutta kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kajavala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ilmoitus mahdollisesta kiviröykkiöstä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
Ilmoittajan kuvaus: Matala, maansekainen, suorakaiteen muotoinen kiviröykkiö pienen puron varressa, hieman muuta ympäristöä korkeammalla metsäniemekkeellä. Alueella kulkee voimalinja. Kiveyksen koko on noin 6 x 3 metriä ja se on melko säännöllisen muotoinen. Korkeus arviolta 30 cm. Kivet ovat kohtuullisen kookkaita, noin 20-30 cm kokoisia, mutta seassa on pienempiäkin. Kivet tuntuvat liikkuvan, joten alla voi olla lisää kerroksia.

Miilumäki (1000047347) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytyneen nuolenkärjen (ILM26077, viranomaiskäyttöön) löytöpisteestä etelään n. 30m on useampia kuoppia, jotka ovat ilmoittajan kuvailun ja valokuvien perusteella hiilimiiluja. Rautasuohon etelästä pistävän niemekkeen nimi Miilumäki tukee ilmoittajan tulkintaa. Kuoppia on kymmenisen kappaletta tasaisella maalla sekä hieman rinteessäkin, pitkänomaisella noin 50x20m laajuisella alalla. Kuoppien syvyys on arviolta maksimissaan 1m ja minimissään 0,5m. Halkaisijaltaan ne ovat noin 1-2,5m kokoisia. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Rautasuon koillis- ja pohjoispuolelta tunnetaan runsaasti miiluja ja tervahautoja.

Virala (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Viralan kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kertaa 1435. Kylä käsitti 1539 14 taloa ja oli Janakkalan suurimpia kyliä. Tonttimaat ovat sijainneet pitäjänkartan perusteella kehämäisesti Viralan niemellä, mutta tarkempi kartta-analyysi ja kohteen laajuuden ja säilyneisyyden selvittäminen maastossa puuttuvat. Nyt tonttimaat ovat osin rakentamattomana ja osin Viralan kartanon rakennusten alla.

Metsänkylänvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ilmoittajan lähettämien kuvien ja kuvailun perusteella metsäalueella on monenlaisia kivirakennelmia, röykkiöitä, kivivalleja ja mahdollisia rakennusten perustuksia. Kiviaitaa tai vallia on ainakin 30-40 metrin pituudella, kallion läheisyydessä sen alapuolella, muistuttaen aivan kuin tietä reunustavaa vallia. Sammaleen peittämiä röykkiötä on alueella kymmeniä, ILM29220.
Kyseessä lienevät ainakin osittain 1840-luvun pitäjänkartalla ja 1700-luvun lopun vesistökartalla näkyvän Mattilan (nyk. Ellilä) tai Metsänkylän (inventoimaton alkuperäinen paikka järven rannalla noin 300 m etelään havainnoista) talojen peltoihin liittyvät raivausröykkiöt ja kiviaidat. Osa rakenteista voi olla vanhempiakin. Alueelta ei tullut esinehavaintoja metallinetsimellä. Rakenteiden luonteen selvittäminen edellyttää tarkempaa arkistoanalyysiä ja maastotarkastusta.

Tervaniemi (1000050198) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ilmoittajan mukaan kohde sijaitsee Hämeenlinnan Tervaniemessä Alajärven läheisyydessä olevan mäen päällä 120m korkeuskäyrällä. Kyseessä on ladottu kivikasa, jonka päällä on suunta/silmäkivi ja se lienee vanha rajamerkki. Latomuksen läheisyydessä on maamerkkinä muutama isohko siirtolohkare.
Paikalla ei ole tehty tarkastuskäyntiä.

Susikivennotko (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä kasattu noin 27m pitkä kiviaita. Leveys vaihtelee 120-180cm välillä. Korkeus noin 60cm. Kohde on osittain vaurioitunut. Ilppari ILM28876.
Kohteella ei ole tehty maastotarkastusta.

Itä-Punelia (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Metallinetsinnän yhteydessä löytynyt kaksi kiviröykkiötä. Ilmoittaja kuvailee löytyä seuraavasti: "Itä-Punelia -tien varrella siirtolohkareen vieressä matala n. 1,5x2m kokoinen kiviröykkiö. N. 30-40m tästä kaakkoon toinen vastaava. Kivirakennelmien korkeus ~20-30cm. Halkaisija ~2m."
Maastokäynti tekemättä.
Ilppari ILM21731

Teuron kyläkoulun piha (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Paikalla kivi, jossa kuppimaisia koloja. Löytäjä kuvailee kohdetta seuraavasti:
Suurehko keskeltä lohjennut kivi, jonka toisen puoliskon päällä havaittavissa kolmesta neljään tasapohjaista kuppia. Lisäksi kiven päällä on havaittavissa muutamia epämääräisiä matalampia kuppimaisia kohtia. Sijainti Tammelan Teuron kyläkoulun tontilla urheilukentän leikkikentän puoleisessa päässä.
Maastotarkastusta ei ole tehty.

Siirin haudat (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Maastossa kauemmas erottuvalla kumpareella useita viuhkamaisesti tehtyjä matalia kaivantoja. Todennäköisesti liittyvät tervanvalmistukseen, jota kohteen välittömässä läheisyydessä on aiemmin ollut. Kyseessä on tuolloin ns. rännihautoja, mutta painanteet voivat myös olla ns. ryssänhautoja, jolloin niihin olisi haudattu Suomen sodassa (1808-09) kaatuneita venäläisiä.
Löytäjä kertoo kohteesta: "Kohde sijaitsee vanhassa, louhikkoisessa kuusimetsässä. Kohteen välitön ympäristö on vehreämpää ja tasaisempaa maastoa kuin muu metsäalue ympärillä. Kohde erottuu metsässä jo sadan metrin päähän erilaisuutensa vuoksi. Kohde on kumpare, jossa on 9kpl painaumia. Painaumat ovat pituudeltaan vaihtelevia n. 200-350cm pitkiä, n. 150cm leveitä ja n. 50cm syviä. Painaumat sijoittuvat pienehkölle kumpareelle viuhkamaisesti, tasaisin välein aseteltuna. Siirin kivi, suuri siirtolohkare, on n. 200m pohjoiseen ko. kumpareesta."
Maastotarkastusta ei ole tehty.

Tyryntori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla tervahautoja ja hiilimiilu. Löytäjä mainitsee seuraavat havainnot:
1. Rännihauta
2. Hiilimiilun pohja rännihaudasta pohjoiseen
3. Kuoppa miilusta pohjoiseen
4. Kuoppa Tyryntori-tien ja ajouran risteyksessä
Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta.

Isomäki (1000050335) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteessa rännihautoja ja kuoppia. Löytäjä kertoo seuraavat havainnot:
1. Kaksi rännihautaa. 2. Kuusi kuoppaa rivissä. 3. Isomäen laella iso kuoppa.
Maastotarkastus tekemättä.

Lätinsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiiluja ja mahdollinen rännihauta. Löytäjä mainitsee seuraavat havainnot:
1. Hiilimiilun pohja. 2. Hiilimiilun vieressä itäpuolella mahdillisesti rännihauta. 2. Edellisen eteläpuolella n. 30 m mahdollinen hiilimiilun pohja.

Rajalammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteessa kaksi valmistuspaikkaa, joista toisessa yksi tervahauta ja toisessa yksi tervahauta ja ryhmä kuoppia kumpareella. Kuoppia kymmenkunta ja keskimäärin nämä ovat 1,5-2 m pitkiä ja 0,5 m syviä.
Maastotarkastus suorittamatta.

Sammaljärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteessa useita toistensa läheisyydessä sijaitsevia hiilimiiluja ja tervahauta sekä joitakin toistaiseksi tarkemmin määrittelemättömiä kuoppia.
Löytäjä ilmoittaa havainneensa 3 hiilimiilua, yhden tervahaudan ja kaksi keskittymää kuoppia.

Syväoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on karttoihinkin merkitty rinteessä oleva tervahauta. Vieressä pienempiä kaivantoja.
Vieressä sijaitseva Syväojan tila on ollut 1800-lopulla nimeltään Hyväoja. Tervahauta mahdollisesti on ollut Hyväojan oma valmistuspaikka.

Suttenhaka 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Noin puolen hehtaarin alueella sijaitsee kymmenisen ajoittamatonta kiviröykkiötä. Mahdollisesti viljelyraunioita.

Syrjäntausta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lammin Syrjäntaustan kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kertaa 1440-luvulla. Keskiajalta periytyvän ryhmäkylän luonteensa säilyttänyt kylätontti on edelleen tiiviisti asuttu. 1840-luvun pitäjänkartalla ja 1776-1805 Kuninkaan kartastossa kylänpaikka sijoittuu karkeasti ottaen nykyiselle kohdalleen, mutta tarkempi arkisto- ja kartta-analyysi sekä maastotarkastus puuttuu. Tonttimaan alueella ja sen välittömässä läheisyydessä voi olla säilyneenä kiinteänä muinaisjäännöksenä pidettäviä rakenteita tai kulttuurikerroksia.
Vuonna 2024 valvonnassa kaivetuista kaapeliojista tai niiden vierustoilta ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksistä tai muista suojeltavista arkeologisista jäännöksistä.

Haudanmäki (1000051106) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Paikalla havaittu mahdollinen hautavajoama ja hirsiä. Kohteen alapuolella oleva pelto on nimetty isojakokartassa 1792 ”Haudan alusta Peldo”. Kohde on kapeahkolla mäenkaistaleella Vojakkalantien ja pellon välissä.
Kohde tulee tarkastaa maastossa. Lisätietoja: ILM29548.

Linnansalmi 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hämeenlinnan keskustassa Linnansalmessa Hämeen linnasta noin 400 metriä kaakkoon veneväylällä.
Veneen hylky, jonka pituus on noin 6 metriä ja leveys noin 1,6 metriä. Viistokaikuluotauskuvassa vaikuttaa, että hylky on hautautunut melko syvälle sedimenttiin.
Hylky havaittiin viemärihankkeen takia tehdyssä viistokaikuluotauksessa 2022. Yksityishenkilö havaitsi veneen omassa luotauksessaan 2019.

Linnansalmi 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hämeenlinnan keskustassa Linnansalmessa noin 500 metriä Hämeen linnasta kaakkoon keskellä veneväylää.
Veneen hylky, jonka pituus on noin 6 metriä ja leveys noin 1,2 metriä. Viistokaikuluotauskuvassa näyttää, että hylky on osittain hautautunut pohja-ainekseen.
Hylky havaittiin viemärihankkeen takia tehdyssä viistokaikuluotauksessa 2022. Yksityishenkilö havaitsi veneen omassa luotauksessaan 2019.

Vahas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton;

Saukkola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tarkastamaton sähköpostitse vastuumuseoon 5.5.2025 saapunut ilmoitus peruskartalle merkitystä tervahaudasta, joka kuvien perusteella vaikuttaa varmalta tervahaudalta.

Humalavuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitus näyttävästä rajamerkistä ILM36773. Kuvan mukaan pyöreähkön latomuksen päällä pystypaasi tai "sydänkivi" ja kaksi viisarikiveä. Kartta-analyysi ja maastotarkastus puuttuvat.

Viloila 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Arkeologian harrastajan ilmoituksen mukaan paikalla sijaitsee matala kiviröykkiö, jonka yhteydessä esiintyy rautakuonaa, palanutta kiveä ja nokea. Ilppari ILM39951.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Eekholminkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ilmoitus metsässä, kallion juuressa havaitusta mahdollisesta kivirakenteesta, jonka koko on noin 3x4 m ja korkeus noin 1 m. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tölkkimäenvainio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ojoisten keskusvankilasta 600 m koilliseen. Paikka on pellolla oleva laakea kukkula, jonka koillispuolitse menee päärata. Kukkulan lakiosan laajuus on noin 40 x 30 m. Kukkulan laella on painanne. Löydöistä (kvartsi-iskoksista) suurin osa tehtiin painanteen ympäriltä.
Maankäyttöhankkeen yhteydessä paikalla tehtiin koekaivaus kevällä 2011. Silloin alueelle kaivettiin 107 koekuoppaa, joista yhdestäkään ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Pahnainmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Niemen kartanosta 1,2 km länteen ja itse Pahnainmäestä noin 20 m koilliseen. Paikka on keskellä laajoja peltoalueita, eikä maastossa ole havaittu mitään kalmisto- tai hautarakenteisiin viittaavaa.
Pahnainmäestä löydettiin kiviröykkiöitä hävitettäessä vuonna 1911 pronssikahvainen miekka. Tarkastuksen yhteydessä paikalta todettiin viikinki- ja ristiretkiaikainen polttokenttäkalmisto ja kaksi ristiretkiaikaista ruumishautaa.
Pahnainmäkeen on siiretty kuppikivi kotiseutumuseolta (210 01 0003). Se on alunperin löydetty samalta pellolta missä kalmistokn on sijainnut ja paikalla on kalmistosta kertova informaatiotaulu.
Paikalta on tehty 20.7. ja 6.9.2014 useita metallinilmaisinlöytöjä: mm. pronssisia koruesineitä, useita hopearahoja (yht. 19), rengasmiekan renkaasta ja kaaresta koostuva osa sekä punnus (KM 40125: 1-9 ja KM 40182: 1-21). Hopearahoista 16 löytyi noin 35 x 15 metrin kokoiselta löytöalueelta.

Sissinkärki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Ormajärven länsirannalla paikassa, jossa Ormijoki laskee Joensuunlahteen, metsäisellä rinteellä, niemen etelärannan tyvessä. Maasto on aika jyrkästi etelään kohti järveä viettävää metsäistä rinnettä. Maaperä paikalla on kivistä hiekkaa.
Sissinkärjessä metsää oli hakattu ja istutettu kaivinkoneella koivutaimikkoa. Rikottua maanpintaa oli runsaasti. Joensuunlahden pohjoisrannalta suuren maakiven juuresta löytyi kaivinkoneen tekemästä kuopasta pari kvartsi-iskosta.
Koekuopasta löytyi lisää kvartsia. Löydöt olivat kuitenkin aika vähäiset. Maakiven yläpuolelta ei löytynyt mitään, alapuolelta maaperää ei oltu rikottu, vaan rinne laski
heinikkoisena. Löytöpaikalla on suuria kiviä, mutta niissä ei näkynyt kvartsisuonia, joista löydöt voisivat olla peräisin luontaisesti tai kaivinkoneen irrottamina. Rinteessä on mahdollisesti kivikautinen asuinpaikka. Koekuopassa ei näkynyt mitään selvää likamaata. Löytöjä tuli vain muutaman metrin säteellä suuresta maakivestä, mutta tarkkaa rajausta ei ole tehty. Maaston mukaan olettaisi asuinpaikan jatkuvan ennemminkin alarinteeseen, kuin ylärinteeseen, jossa ei näkynyt mitään runsaissa laikutusaukoissa.

Heikkilä (109010025) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Saviastianpalojen löytöpaikka sijaitsee Katumajärven pohjoispäästä 400 m länteen, eteläkaakkoon loivasti viettävällä rinteellä. Paikalla on 1930-luvulla tehty Heikkilän puutarhassa tarkastusten yhteydessä pieniä kaivauksia, mutta merkkejä asuinpaikaista ei havaittu. On myös mahdollista, että kyseessä on sekundaarinen löytöpaikka. Paikka on nykyään kerrostalon pihanurmikkoa. Paikalta löydetyistä nuorakeraamisista saviastianpaloista toinen, KM 10457, on tallessa.

Jokila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Entinen asuinpaikka, nykyinen löytöpaikka sijaitsee Puneliasta Sakarajärven Jokilahteen laskevan puron suun itäpuolella. Alue on entistä peltoa, nykyisin lepikkoa. Löydöt, kvartsikaapimet ja -iskokset on tehty rantatöyräältä. Niitä oli 10 metrin leveydeltä rannasta aina 200 metrin päähän puron laskukohdalta.
Kartalle merkitty löytöpaikan länsiosa on erittäin kosteaa aluetta. Vuoden 2008 inventoinnissa kvartsien löytöalueelle tehtiin 8 koekuoppaa. Lisäksi maata kairattiin noin metrin välein. Alueelta ei saatu yhtään löytöä eikä maaperässä ollut mitään asuinpaikan merkkejä. On mahdollista, että aikaisemmat löydöt ovat tulleet alueelle muualta. Asuinpaikan olemassa oloa ei voitu enää todeta.

Lättilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kuuslammen ja Hunsalantien itäpuolella, noin 800 m entiseltä postilta kaakkoon. Kvartsi-iskoksia (6 kpl) on poimittu Lättilan ladon itäpuolelta, 150 m Lättilän päärakennuksesta itäkoilliseen. Alue on peltoa mäen juurella. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa.
Kesän 2007 tarkastuksen yhteydessä paikalta ei löydetty mitään merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta.

Nissilä (981040001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta, KM 13186. Löytöpaikka savipeltoa.

Suopelto (981040002) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Käyräselkäinen kourutaltta, KM 33016. Löytöpaikka alavaa hiesusavipeltoa. Esinettä on aiemmin säilytetty Levän kansakoululla, mutta se tuotiin inventoinnin yhteydessä Kansallismuseon kokoelmiin.

Ypäjän asema (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi, KM 23384. Löytöpaikka on puutarhaa.

Kannisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen (KM 33009) löytöpaikka hiekkaisella Kuusjoen rantaan rajoittuvalla pellolla, Kanniston tilan päärakennuksesta 240 m itäkaakkoon.

Manninen Laajainmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde on nappien valinmuotin (KM kansat. 11577) löytöpaikka, joka sijaitsee pellolla Loimijoen etelärannalla, Tepon talosta 400 m pohjoiseen. Lähin kylätontti samalla puolella jokea on Manninen, noin 800 metriä löytöpaikasta luoteeseen.
Löytöpaikalla on suoritettu koekuopitusta Kurjenmäki W:n kivikautisen asuinpaikan tutkimuksen yhteydessä vuonna 2004, mutta siellä ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä eikä muita historiallisen ajan löytöjä tehty.
Vuoden 2014 koekaivauksessa ei myöskään löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Jaakkola 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi, Osmo Jaakkolan hallussa. Löytöpaikka on kivikkoisella harjanteella golf-kentän viheriöalueella, golf-kentän ravintolarakennuksesta 360 m luoteeseen.

Peräniittu 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi, Kalle Halmen hallussa. Löytynyt jostain Halmen pelloilta, todennäköisesti Loimijoen rantapellolta.

Toivonmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven teelmä / kuoppanuija, KM 32715. Löytöpaikka on savipeltoa Köllin tilan uudesta päärakennuksesta 260 m länteen.

Ristikuja (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Reikäkivi, KM 33010. Löytöpaikka Ristikuja 2:n pihamaata, Perttulan vanhaa kylätonttia.

Heikkilänniemi 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen (KM 33011) löytöpaikka savipellolla, Kivimäen tilan päärakennuksesta 500 m pohjoiseen. Samalta paikalta on löytynyt aiemmin myös alkeellinen kirves (Hannu Saarikosken hallussa). Paikalta on mahdollisesti toinenkin esinelöytö, jonka olinpaikka nykyään on kuitenkin tuntematon.

Perttula Marttala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohteesta on löydetty pala rautakuonaa, joka löytyi Perttulantien varren omakotitalon (Perttulantie 34) takapihan puutarhamaalta. Löytöpaikka sijaitsee aivan historiallisen kartta-aineiston perusteella rajatun Perttulan kylätontin kaakkoislaidalla.
Ks. Perttula (Bertula) SW ja Perttula (Bertula) NE.

Kurjenmäki NE (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikappaleen ja -iskoksen löytöpaikka on savinen peltotörmä Loimijoen etelärannalla, vedenpuhdistamosta 60 - 140 m länteen.
Vuoden 2004 inventoinnissa löydettiin lisää kvartsi-iskoksia, mutta 10 vuotta myöhemmin (2014) paikallta ei löydettyy koekaivauksissa mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Luhtala NW (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioimen katkelma, KM 33012, löydetty peltoalueelta Loimijoen pohjoisrannalla, Luhtalan tilan ja entisen Viloilan kylämäen välissä, Hevosopistolle johtavan tien varrella olevan suuren varastorakennuksen eteläpuolelta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Löytö saattaa liittyä läheiseen Viloilan kivikautiseen asuinpaikkaan (981010008).

Ala-Kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen (KM 33013) löytöpaikka Loimijokeen laskevan Varsanojan varrella, Ala-Kartanon päärakennuksesta 160 m itään. Savipeltoa.

Koivumäki (981040017) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien löytöpaikka Loimijoen etelärannan savipellolla, Koivumäen talosta 20 ja 300 m itäkaakkoon.

Vanha-Laurila 2 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Reikäkiven löytöpaikka pellolla Katinhännäntie 34:ssä sijaitsevasta talosta noin 30 m kaakkoon.

Vanha-Laurila 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen löytöpaikka tasaisella savipellolla, Katinhännäntie 34:ssä olevasta talosta 70 m lounaaseen.

Vanha-Laurila 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikaavin (KM 33014) ja -iskoksia jostain Vanha-Laurilan pelloilta, mahdollisesti kivikautisen asuinpaikan Vanha-Laurila 1 kohdilta.

Rautakautinen; Soikea tuluskivi, todennäköisesti jostain Vanha-Laurilan talon pelloilta löydetty.

Sulavantaan pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Ryttylän rautatieasemalta 1,5 km koilliseen, Puujoen Sulavankosken pohjoispuolisessa pellossa, jossa näkyy kaksi vanhaa rantapengertä. Alueelta on aikaisemmin löydetty tasataltta (KM 6190:19), jonka tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta. Inventoinnissa pellot molemmin puolin jokea käytiin läpi. Joen pohjoispuolelta löytyi kolmesta kohdasta yhteensä viisi kvartsi-iskosta, joita ei talletettu. Koekuopissa ei havaittu kulttuurikerrosta.

Tuulimyllyn mäki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Ryttylän rautatieasemalta 1,3 km itäkoilliseen Puujoen Sulavankosken eteläpuolellla olevassa peltosaarekkeessa, Myllymäessä, joka nykyään on suurelta osin rakennettua. Paikalta on aikaisemmin löydetty epämääräinen hioin (KM 6190:28). Paikalta tai ympäristöstä ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Rankila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hausjärven Ryttylän osayleiskaava-alueen inventoinnin yhteydessä saatiin Janakkalan puolelta läheltä kuntien rajaa löytynyt kivikirves (KM 34039). Löydön on tehnyt Antti Ranki 1980-luvun puolivälissä peltotöitä tehdessään.
Löytöpaikka on Rankin talosta noin 130 metriä lounaaseen oleva pelto lähellä vanhaa rantapenkkaa.
Saantihetken huonon sään vuoksi löytöpaikkaa ei ole varsinaisesti tarkastettu.
Myöhemmin saatujen tietojen mukaan myös toisessa (pohjoisemmassa) Rankin talossa olisi pellosta löydetty kivikirves.

Luurila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hopeakätkön löytöpaikka sijaitsee Renkajärven länsirannalla, noin 200 m Luurilan tilan päärakennuksesta eteläkaakkoon. Paikalta ei ole löydetty kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä.
Kätköön kuuluu mm. 126 hopearahaa, hopealevyjä, niiden katkelmia ja hopealevystä tehty linnunmuotoinen koriste, katkelma hopealangoista palmikoitua vitjaa.

Nuuttila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2218: 122/178 tikarin kärkikatkelma. Saatu Vaulammin Nuuttilan talosta, jossa talon poika Juhana oli löytänyt sen joen rannalta, mutta rikkonut sen sitten kahtia.

Nummen kuokkamaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2252: 16 paksu tasataltta. Esine on löydetty Nummen kuokkamaalta, joka sijaitsee Kiipun Kuusniemen torpasta kilometrin pohjoiseen. Ilmeisesti kyseessä on Toltinnummi Setälänlammin pohjoispuolella - löytö saattaa olla peräisin Setälänlammin asuinpaikoilta.

Hautausmaa (1000005197) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 2252: 17 kiviesineen katkelma. Jokioisten hautausmaan syrjästä löydetty.

Miilukorpi (1000005198) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 12252 kourutaltta. Löydetty Rehtijärveltä, Miilukorven tilan pellosta.

Rämölä (1000005199) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 17648: 1-2 kourutaltta ja hioin. Esineet ovat löytyneet Rämölän tilalta n. 300 m Rämölän talosta pohjoiseen ja n. 100 m Peräjoesta etelään, metsän ja pellon rajasta, pellon ojasta. Paikka on soraharjua. Esineet löytyivät n. 10 metrin päästä toisistaan.

Jussila (1000005200) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 21619: 1-2 kivikirves ja hioimen katkelma. Löytöpaikka on Jussilan talosta n. 150 m lounaaseen olevassa Riihipellossa. Paikka on tasaista savipeltoa.

Saari (1000005203) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 21620 oikoteräinen kivikirves. Esine on löydetty Koijoen länsirannalta Siltalankulmalla olevan kesämökin vieressä olevalta pellolta.

Jokila (1000005204) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 22167 oikoteräinen kivikirves. Esine on löytynyt Koijoen etelärannan kivikkoiselta viljapellolta.

Järvenmaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 25344 oikokirves. Esine on löydetty Järvenmaan tilan pellosta kivien poiston yhteydessä. Löytöpaikka on Kiipunjärven eteläpäässä, Pääjärven tilan päärakennuksesta 100 m kaakkoon.

Honkanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan KM 32929 löytöpaikka sijaitsee Lamminkylän tien varressa, pellolla, Kotkanojan pohjoispuolella, ojasta 140 m pohjoiseen ja tiestä 240 m länteen. Pelto on loivasti Kotkanojaan laskeutuvaa hiekka- tai hiesupeltoa, joka tarkastusajankohtana vuonna 2005 oli varsin kuivaa, eikä sillä erottunut mitään mainittavaa. Yksi epämääräisen kvartsi löytyi joentörmältä kourutaltan löytöpaikasta 120 m lounaaseen.

Tuomola (1000005207) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lounais-Hämeen museo 8, nelisivuinen oikokirves. Löydetty Jokioisten Latovainiosta. Saatu maanviljelijä Juho Tuomolalta Aug. Forsmanin kautta. Lounais-Hämeen museo 2, reikäkivi. Lahjoittanut Hanna Jokinen.

Jokliini (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Perniön museo 126, pohjalainen tasataltta. Saatu Jokioisten Kiipun Joklinilta. Löydetty pellosta.

Honkainmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen (Lounais-Hämeen museo) on löytänyt maanviljelijä Yrjö Hyytiäinen Humppilan Järvensuon alueelta, Honkainmäen talosta noin 60 m pohjoiseen pellolta. Lisäksi löytöpaikasta 90 m luoteeseen on löytynyt ojan penkasta palanutta savea.

Honkainniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt kiviesineen teräkatkelma, joka on löytäjän, Kalle Mikkolan hallussa. Esineen löytöpaikka sijaitsee savipellolla, Honkainniityn talosta 120 m kaakkoon, selvästi erottuvalla muinaisella rantatörmällä.

Kiipunjärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoiskourutaltta (KM 12178) on löydetty Kiipunjärven rannasta toista metriä syvältä. Mahdollisia löytöpaikkoja on kaksikin, järven molemmilla rannoilla. Kummastakaan paikasta ei ole löytynyt muuta esihistorialliseen viittaavaa.

Perkiönmäki (1000005284) (Löytöpaikat)
Historiallinen; KM 27770 historiallisen ajan mela. Löytynyt Huhtaan Perkiönmäestä, kallionkolosta 1,4 m syvältä.

Rautajärven pohja 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lounais-Hämeen museossa (ollut aiemmin Jokioisten yhteiskoululla) on nelisivuinen poikkiteräinen kirves. Esine on löydetty vuonna 1958 kuivatun Rautajärven pohjasta auran viilloksen syvyydeltä mudan ja saven rajalta. Aivan tarkasti löytöpaikkaa ei enää ole voitu paikallistaa.

Rautajärven pohja 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt iso kivikirves, joka on löytäjän hallussa. Löytöpaikka sijaitsee vanhan Rautajärven entisellä rantapenkalla, Harjulan talosta 430 metriä lounaaseen, ladon lounaispuolella, pellolla. Ladon ympäristö kohoaa hieman ympäristöstään ja se lienee ollut Rautajärven aikaan matala niemenkärki tai saari. Itse löytöpaikka on kohoumasta vielä joitakin metrejä lounaaseen tasaisella pellolla. Paikka on otollinen kivikautiselle asuinpaikalle.

Rautaoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan (KM 21990) löytöpaikka on Järvensuon alueella, tasaisella savipellolla Järvensuo 1 asuinpaikan ja Kultakankaalle johtavan tien eteläpuolella, asuinpaikan eteläpuolella olevasta talosta 140 m kaakkoon.

Takaniitynlähde (Löytöpaikat)
Rautakautinen; KM 14651 soikea tuluskivi on löydetty Kiipunjärven pohjoispuolella olevien Järvenpään ja Kantolan talojen väliseltä pellolta, Takaniitynlähteeltä kaivetun ojan kaivuussa v. 1959.

Yli-Jaukkari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Piikärjen (KM 32926) löytöpaikka sijaitsee Humppilan Järvensuon alueella, kuivatun Rautajärven länsipuolella, Koenjoen etelärannalla, Yli-Jaukkarin tilan päärakennuksesta noin 100 m kaakkoon. Paikka on tasaista savipeltoa.

Aronoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (Lounais-Hämeen museo 3572) on löytynyt noin puoli kilometriä pohjoiseen Honkainmäen talosta, peltoa kynnettäessä. On myös mahdollista, että kirves on löytynyt 200 m lounaaseen sijaitsevalta Hiidenpenkan asuinpaikalta.

Jaska (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen katkelma (KM 2218:144) on saatu Järvenpään kylän Jaskan talosta, joka sijaitsee Kaukjärven länsipään pohjoisrannalla, lähellä Tammelan rajaa.

Pekola (1000005587) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2218:91) on saatu Pekolan talosta, Linikkalan kylästä, josta se oli pellosta löytynyt. Pekolan talo on sijainnut nykyisen Linikkalankadun varrella samassa rivissä Vanhan-Similän, Uusi-Similän ja Skyttälän kanssa. Pekolaa ei enää ole olemassa.

Tölö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 2218:120) on saatu Kuhalan kylän Tölön talosta. Tölön talo on purettu vuonna 1990 ja tilana se ei ole ollut enää aikoihin.

Mäkelä (1000005589) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivilaaka (KM 3214:3) on löydetty Saviniemen Mäkelän talon "Pukkikankaan Mäkituvan" pellosta. Löytöpaikka on nykyisellään kuusikkoa.

Iso-Pietilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3908:3) on saatu Ison Pietilän talon isännältä Juholta. Esinettä sanotaan käytetyn taikakaluna valkian sammuttamisessa. Löytöpaikka on tuntematon.

Ihamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 5425:1) on löydetty Raitoon Ihamäen torpan pellosta, hietamaasta. Läheltä on aikanaan löydetty useampiakin kiviesineitä.

Anttila 1 (1000005592) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 10147:1) on löydetty pellosta, Koijoen rannalta, noin 200 m Anttilan talosta länsiluoteeseen. Löytöpaikalla pelto viettää loivasti kohti jokea.

Anttila 2 (1000005593) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves (KM 10147:2) on löydetty viljelykselle maata raivattaessa tasaiselta maalta ison kiven vierestä, Anttilan talosta 300 m luoteeseen ja Korkeaniemen talosta 200 m itäkaakkoon.

Köllinoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 10637) on löydetty Köllinoja -nimisestä pellosta, Köllinojan talosta 280 m länteen, Koijoen etelärannalta.

Ajos (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kahden kiviesineen löytöpaikka (KM 14552 pyörökirves ja KM 13097 oikokirves) sijaitsee Koijoen koillisrannalla, Matkun kylän länsipuolella, Heipakka-nimisen mäen länsipuolella olevan kesäasunnon pihalla. Mahdollisesti paikalla on kivikautinen asuinpaikka.

Luolalammi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen nuolenkärki (KM 18345) löytyi kettujahdin yhteydessä Lempäänkulman Luolalammin rannalta, siitä noin 450 m lounaaseen olevan mäenrinteen kivilouhikosta. Ilmeisesti esine on joutunut louhikkoon aikanaan haavoittuneen saaliseläimen mukana.

Aro (1000005597) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (Lounais-Hämeen museo 11) löytyi Lempään kulma Aron talon Kanta-nimisestä pellosta savenajossa. Löytöpaikka on Aron talosta 1,1 km pohjoiskoilliseen ja Jänijärvestä 2 km luoteeseen. Savikuoppa sijaitsee pellon takaisessa metsikössä, pellon ja Aron rajan välillä.

Keskustan päiväkoti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Reikäkivi tai värttinänpyörä (Lounais-Hämeen museo 1726) on löydetty Forssan kauppalan lastenkodin alueelta vuonna 1932. Paikalla on nykyäänkin päiväkoti.

Aronen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi (KM 21522) on löytynyt Härksuo -nimisestä pellosta, joka sijaitsee Kujalan tilan päärakennuksesta noin 350 metriä pohjoiseen, Sukulan tien pohjoispuolella. Paikka on savimultapeltoa.
Vuosien 1982 ja 2006 inventointien aikaan pelto oli kynnettynä, mutta mitään mainittavaa sieltä ei havaittu kummallakaan kerralla.

Simola (1000006835) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löytynyt Talpian kylän Simolan talon pellosta. Löytöpaikka on tasaista hiekkapeltoa Simolan päärakennuksesta 350 metriä kaakkoon. Mitään mainittavaa ei vuoden 1982 tarkastuksessa ilmennyt.

Huokuna (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki (Lounais-Hämeen museo 1810) on löydetty keväällä 1927 heinämakasiinin perustusta kaivettaessa, vastapäätä Riihivalkaman koulua. Makasiinin paikalla on nykyään asuinrakennus.
Itse talon pihapiiri on nurmena ja muuta pihaa, mutta osa talon alapuolella olevista pelloista on nykyäänkin kasvimaina ja viljelyksinä. Nämä avoimet alueet tarkastettiin, muttei havaittu mitään. Tarkastetut pellot lienevätkin lähinnä vanhaa järvenpohjaa. Otollisempia kohtia muinaisjäännökselle ovat ylemmät maastonkohdat talon kohdalla ja sen vieressä. Kasvimaalta löytyi vuonna 2006 pala piitä, jota ei otettu talteen.

Myllyoja (1000006839) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2252:10) on löytynyt noin vuoden 1870 paikkeilla Pyhäjärven rannasta. Löytäjä oli sepän poika Otto Freedrikki Lindfors. Seppä Lindfors on asunut jossain Rauhalan tilan läheisyydessä.

Peltola 2 (1000006840) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi (KM 23588) on löytynyt kuivuneen Kalliojärven etelärannalla olevan Peltolan talon perunapellosta, talon lounaispuolelta. Muuta paikalla ei ole havaittu, mutta vain 100 m pohjoiseen löytöpaikasta on Peltolan kivikautinen asuinpaikka. Sinänsä paikka sopisi hyvin esihistorialliselle asuinpaikalle muinaisen Kalliojärven rannalla.

Reunanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuisen oikokirveen (Lounais-Hämeen museo 13) löysi Usko Manner seppä Nummilan pajasta rautaromun seasta. Nummilan paja on sijainnut Suontaustan tilan piha-alueella.

Riihivalkaman koulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tuuramainen kirves on löytynyt Riihivalkaman koulun pihalta noin vuonna 1912. Paikalta ei ole myöhemmin löydetty muuta.
Koulun pihamaa on löytöajankohdasta huomattavasti laajentunut, ja on nyt nykyaikainen tasainen hiekkapiha. Mitään mainittavaa ei vuonna 1982 siellä havaittu . Todettakoon kuitenkin, että koulu on 100 mpy. olevalla saarekkeella, ja ympäröivillä pelloilla saattaisi olla jotain muinaisjäännökseen viittaavaa, mutta niitä ei vuonna 2006 tarkastettu.

Vanhala (1000006873) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reiällä varustetun kivikuokan katkelman (KM 3209:2) on löytänyt torppari Henrik Lejon Letkun kylän Vanhalan talon pellosta.

Pitkäkärki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 10304) on löytänyt metsänvartija August Lönngren noin kilometrin pohjoiseen asunnostaan Korteniemen torpasta valtion puistosta Liesjärven rannalta kivikkoiselta rantahietikolta vesirajasta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2021 inventoinnissa. Koordinaattipisteiden osoittamalla paikalla on rantakivikkoa kuvauksessa mainitun hietikon sijaan. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa ja mitään asuinpaikkaan viittaavaa rantakaistalta ei havaittu

Anna-Maijan suo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 1960:1) on löydetty syksyllä 1878 pellosta "lähellä sitä puroa, joka vie veden Liesjärvestä Kuivajärveen noin virstan päästä puron laskusta". Löytöpaikka on jossain Anna-Maijan suon tienoilla noin kilometri siitä kohdasta, jossa Turpoonjoki laskee Kuivajärveen.

Harju (1000006876) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 1758) on löydetty Liesjärven kylän Harjun talon maalta. Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa.

Kaksvetinen (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Yksipuinen ruuhi (KM 10544) on löydetty Kaksvetinen -nimisestä järvestä. Paikalla tehtiin myös kaivaus vuonna 1936 (Ella Kivikoski). Nykyään löytöpaikka on umpeen kasvanutta suo-ojaa Kaksvetisen järven länsipuolen, ns. Vähäjärven etelärannalla.

Vistinkoski (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi (Lounais-Hämeen museo 1) on löydetty Rantasen kosken eli Vistinkosken luota maantienahdetta alennettaessa. Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa.

Jaakkola (1000006879) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen teräkatkelma (KM 3230:2) on löytynyt Sukulan Jaakkolan puustellin pellosta. Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa.
Löytöpaikasta ei vuonna 1982 silloisella omistajalla ollut mitään tietoa, eikä hän myöskään ollut havinnut ollut havainnut maillaan mitään poikkeavaa.

Laakso (1000006880) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi (Lounais-Hämeen museo 7) on löydetty Sukulan kylän Laakson palstatilan pellosta. Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa.
Vuoden 1982 inventoinnissa Laakson entisen asuinrakennuksen ympäristön kiertäminen ei tuonut esiin mitään mainittavaa.

Harjunkulma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen (KM 4110) löysi 5-vuotias huutolaispoika Kalle Linde. Hän löysi kirveen 12.7.1902 leikitellessään rakennusmestari Antti Pohjosen asunnon läheisyydessä Kaukjärven harjulla olevassa santakuopassa. Löytöpaikka lienee Mustialasta Kaukjärven kylään ja Heinämaalle johtavien teiden risteyksen luoteispuoleisessa haarukassa, jossa on harjua ja vanha sorakuoppa.

Horkka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautamiekan (KM 3214:4) on löytänyt talollinen Malakias Horkka riihen perustusta kaivaessa Kaukjärven Horkan talon peltomäestä vuonna 1896. Löytöpaikka on kallion päällä nykyisen kuivurin kohdalla, peltojen keskellä olevalta kumpareelta, jossa ovat sijainneet aikanaan kaikki Kaukjärven kylän riihet. Kylä-Nikkilän emännän mukaan miekka löytyi, kun yksi riihistä purettiin paikalta. Koko kumpare on sittemmin pahasti myllätty ja kalliota lukuunottamatta paikalla on tuskin mitään alkuperäistä maata. Vuoden 2006 inventoinnissa kaivettiin koekuoppia kumpareen itäosan pieneen metsikköön, jossa maa näytti olevan mustaa ja hiilistä. Paikalta on Kaukjärven rantaan matkaa vajaa 200 metriä.

Jussila (1000006883) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 3908:5) on löytänyt Humalaisen talon poika Juho Humalainen Suontausta pellosta ojaa kaivaessaan. Paikka on kilometri talosta luodetta kohti ja kilometrin päässä Pyhäjärvestä. Humalaisen talo tarkoittaa ilmeisesti Jussilan taloa Tammelan kirkonkylän länsilaidalla. Löytöpaikka sattuu tietojen perusteella Kaukjärven etelärannalla olevan Syrjänharjun lounaispuolella olevaan laaksoon.

Kallela (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 23944) on löytynyt Kallelan tilalta, kesähuvilan tontilta.

Kirriluoto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 8224) on löydetty vuonna 1923 Pyhäjärven länsipäässä olevan Kirriluodon rannalta vesirajasta, heti soran alta läheltä Loimijoen suuta. Kirriluoto on matalarantainen kallioluoto, jonka laella on maansekaista vähäistä kiveystä.

Kujala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan (Lounais-Hämeen museo 10) on löytänyt puutarhuri E. Åkerman kotipaikaltaan Tammelan Riihivalkamasta, mäen rinteeltä, n. 10-15 cm syvyydeltä. Åkerman on asunut Kujalan tilalla.

Lehtimäki (1000006888) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 10628) on löydetty noin 200 metriä Loimijoesta etelään ja noin 350 metriä Vuoren torpasta pohjoiseen, savikuopasta, kahden metrin syvyydestä. Löytöpaikka on tasaista savipeltoa 50-100 metriä Lehtimäen talosta itään.

Louhela (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen (KM 28378) löysi Kalle Mansikkaniemi vuonna 1990 Hevoniemen Louhelan tilalta, perunamaata kyntäessään. Löytöpaikka on noin 60 metriä Tammelan Pyhäjärven rannasta ja sen maastossa näkyvän rantamuodostuman yläpuolella.

Mansikkaniemi 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves (Tammela, kirkonkylän kansakoulu) on löydetty läheltä vesirajaa Tammelan kirkonkylän Mansikkaniemestä. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Mustialanlammi 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 21623) on löytynyt 1950-luvulla Mustialanlammin rannalta, lammen länsipäässä. Esine oli jo löydettäessä nostettu rannalle. Aivan tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Norri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2218:121/177) on saatu Kaukjärven kylästä, talollinen Henrik Norrilta. Norrin talo sijaitsee Kaukjärven pohjoisrannalla, Kurjenojan varressa. Tarkempaa löytötietoa ei ole.

Silvo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 2218:123/190) on saatu Kydön kylän Silvon talosta kirjanpitäjä Grönholmilta, joka poikana oli löytänyt sen Pyhäjärvestä.

Vanha kansakoulu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kuppikiven kappaleen (KM 26928) löysi taiteilija Pentti Hammarberg Tammelan kirkonkylän vanhan kansakoulun kiviaidasta vuonna 1988. Kivi oli sittemmin Hammarbergin pihapöydän juurella Portaassa.

Vanhatalo (1000006895) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kivikirvestä (Lounais-Hämeen museo 2891:1-2) ovat löytyneet Vanhatalon pellosta noin vuonna 1940.
Tilanomistaja arveli vuonna 1982, että esineet olisivat löytyneet päärakennuksesta
noin 50 - 100 m länteen olevasta saviperäisestä pellosta, mutta ei ollut asiasta varma. Mainitusta pellosta ei havaittu mitään mainittavaa.

Vekkilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 3230:1) on löydetty Hevoniemen Vekkilän talon pellosta. Suurin osa Vekkilän tilan ympäristöstä on nykyään omakotitaloaluetta.
Museotilan alapuolella olevat pellot olivat tarkastushetkellä heinällä, mutta pellot rajoittuvat Pyhäjärven vanhaan rantatörmään uimarannan yläpuolella. Tätä törmän leikkausta tarkasteltiin hetki tuloksetta.

Heinämaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vinohamarainen oikokirves (KM 2252:8) on löydetty Heinämaan tienoilta, joka on Heinijärven länsirannalla.

Heinänen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasataltan katkelmaa (KM 2252:12-13) lienee löydetty läheltä Heinästen torppaa. Heinästen torppa on Heinijärven pohjoispäässä.

Heinijoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Heinijärvestä Jänijärveen laskevan Heinijoen varressa, lähellä Heinämaantien siltaa.
Kourutaltta (Lounais-Hämeen museo 2029) on löydetty Heinijoesta, Sillanpään koskesta (Heinä- ja Jänijärven väliltä), Sillanpään lohkotilasta noin 100 m itään ja Heinäjärvestä alaspäin noin 1,5 km. Löytö on tehty vuonna 1933 koskea perattaessa.
Vuonna 2015 toimitettiin Heinijoen rantapenkalta löytynyt kvartsin pala KM 40839:1.

Koppila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan teräkatkelma (KM 7242) on löydetty Kaukjärven kylän Norrin talon maalta Koppilan torpan joentaustan pellosta sitä kynnettäessä. Kaukjärvi-Lempää -maantien itäpuolista peltoa kutsutaan joentaustan pelloksi.

Erkkilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkakirves (KM 11027) on löytynyt vuonna 1938 Hykkilän Erkkilän talon maalta ns. Hartaalan niityltä maata äestettäessä. Esine oli matalassa saralla suomaassa. Löytöpaikka on tasainen suopelto 700-800 metriä Oksjärven länsipäästä länteen. Aivan tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Kaitamaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 28377) löysi Sulo Suoranta 1960-luvulla Teuron Kaitamaan tilan ulkorakennuksen takana olevasta pellosta. Esineen osti löytäjältä hänen vävynsä Pentti Lilja, joka lahjoitti esineen Museovirastoon toimitettavaksi. Kaitamaan talo on Teuron kylän etelälaidalla. Koska löytöpaikka on piha-aluetta, sitä ei voinut vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä tarkemmin tarkastella.

Kauhtio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kivikirves (KM 25644) on löytynyt Kauhtion tilalta, talosta 200 m pohjoiseen pellon reunalla. Kauhtio vuorostaan sijaitsee Loimosten kylässä Pehkijärven etelärannalla.
Pelto on mustaa multaa, jossa on aika paljon sorakiveä. Kivi lienee peräisin makasiinin luona olevasta sorakuopasta. Itse löytöpaikka vaikuttaa olevan vanhaa Pehkijärven pohjaa, ja itse löytö saattaa olla peräisin ylemmällä tasolla joskus sijainneesta kivikautisesta asuinpaikasta. Mitään ei kuitenkaan ympäristöstä ole löytynyt.

Ketunhäntä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi (KM 21624) on löydetty Ketunhäntä -nimisestä pellosta salaojituksen jälkeen. Löytäjän mukaan löytökohta on kivinen kari, jossa lähteet kiusaavat. Pelto on Pehkijärven eteläpuolella, pienen Rotinojan varrella. Paikka on kuivahkoa hiesupeltoa ja itse löytöpaikan koordinaateista 50 metriä kaakkoon on pellossa vähäkivisempi kohta, josta löytö ehkä on peräisin. Alaosat pelloista ovat mustaa multaa (ehkä vanhaa järvenpohjaa). On mahdollista, että laaksossa on ollut muinaisjärvi.

Nissilä (1000006905) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rautainen putkikeihäänkärki (KM 3908:9) ja kourutaltta (KM 2203:715) on saatu Nissilän talosta Lunkaan kylästä. Kourutaltan sanotaan löytyneen metsästä.

Pihtikoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen terä (KM 2252:11) on saatu Pihtikoskelta, ilmeisesti jostain kylän mailta.

Rantaniitty (Löytöpaikat)
Varhaismetallikautinen; Tasakantainen nuolenkärki (KM 15902) on löydetty elokuussa 1963 Tammelan Hevoniemen kylästä, löytäjän, Pentti Huuselan omistaman talon maalta kauran leikkuussa. Esine löytyi maan pinnalta. Löytöpaikka on Pehkijärveen viettävää hyvin tasaista peltoa. Erittäin matala, vanha rantatörmä kulkee noin 107,5 mmpy korkeuskäyrän mukaisesti ja menee välillä lähelle pellon reunaa. Maaperä pellolla on hiekkaa ja hiesua. Mitään erityistä pellolla ei inventoinneissa näkynyt.

Rauhala (1000006908) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 24238) on löytynyt Rauhalan tilalta, noin 50 m talosta lounaaseen olevalta pellolta. Esine on löydetty pellon kulmasta mäen alapuolelta. Paikka on hiesusavista peltoa, jossa on siellä täällä hiekkaakin. Rauhalan pellot muodostavat pienen suojaisan laakson, mutta ei vaikuta kovin todennäköiseltä ainakaan ranta-asuinpaikalle. Kiertelin koko laakson, jonka kaikki pellot oli kynnetty, mutta mitään ei pelloilla näkynyt.

Ruuhivalkama (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssisen rannerenkaan (KM 22144) on löytänyt autokoulun johtaja Jukka Lahtonen keväällä 1983 kesämökkinsä tontilta Hykkilästä.

Saaren kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2715:4) on löydetty Saaren kartanon pellosta. Tarkempia löytötietoja ei ole, mutta Saaren kartanolla on laajat peltoalueet Kuivajärven länsirannalla.

Santeri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Soikeateräinen kivikirves (Tammela, Susikkaan kansakoulu) on löytynyt Santerin tilalta noin 400 m talosta itään olevalta, nykyään jo metsittyneeltä pellolta.
Paikka on tasainen mäenlaki, jolla kasvaa komeaa kuusimetsää. Paikalla lienee silti aikoinaan ollut pieni pelto, josta näkyy vielä matalia ojia. Tämän pienen vanhan pellon alapuolella kasvaa tiheää kuusitaimikkoa. Mahdollisesti esine on löytynyt mainitusta pellosta aikoinaan. Tuulenkaatojen perusteella mäen maaperä on pääasiassa hiekkaa, vaikkakin osin kivikkoista.

Lamminranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veitsenterä (KM 2252:7) on saatu Teuron kylästä, pellosta. Tarkempaa löytötietoa ei ole.
Esine on aikoinaan löydetty ilmeisesti jostain Häränsilmä -nimisen lammen ympäristön pelloilta, jotka olivat tarkastushetkellä vuonna 2006 kaikki ummessa. Maasto on hiekkaperäistä. Tarkastuskäynnillä saatiin Kansallismuseoon luovutettavaksi iso kivihioin, jota on kauan säilytetty pihapiirissä.

Perttula (1000006913) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen rombikirves (KM 16310) on löytynyt Susikkaanjoen itärannalta, muutama metri rannasta, veden alhaalla ollessa kuivillaan olevan "kanjonin" pohjalta, joka tulva-aikaan on veden alla. Löytöpaikan perusteella esine on aikanaan joko pudonnut veteen tai joen reunojen eroosion myötä jäänyt löytöpaikalleen.

Ruokosuo (1000006914) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves (KM 24126) on löytynyt Ruokosuon tilan pellolta, hiekkamaasta. Ruokosuo on Teuron kylän luoteispuolella oleva laaja peltoalue. Löytöpaikka on Ruokosuon talosta noin 50 m pohjoiseen.
Itse löytöpaikan pelto ei nyt ollut tarkastettavissa vuonna 2006, koska sitä ei oltu muokattu. Sen sijaan tarkastettiin jonkin verran muita ympäristön hiekkaisia peltoja, mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei kuitenkaan havaittu.

Yli-Lekkalan Ruokosuo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen hevosenkenkäsolki (Hämeen museo 49:88) on löydetty Ruokosuolta, Yli-Lekkalan maalta vuonna 1901. Inventoinnissa 2006 tarkasteltiin Yli-Lekkalan peltoja Teuronjoen rannalla. Mitään mainittavaa ei näillä hiekkaisilla pelloilla näkynyt (vrt. kohteeseen Yli-Tuomola).

Yli-Tuomola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 2252:6) on löytynyt Yli-Tuomolan pellolta. Tarkempia löytötietoja ei ole.
Paikkaa ei rakastettu vuoden 2006 inventoinnissa (ks. kohtaa tutkimukset).

Hirsmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hirsimäen eteläpuolella olevasta peltolaaksosta on löydetty 1940- tai 1950 -luvulla kiviesine, joka sittemmin on joutunut hukkaan. Kuvailusta päätellen esine on voinut ollut vasarakirveen katkelma. Esine on löytynyt ilmeisesti pellonraivaustöissä.

Hongisto (1000006926) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rahan on löytänyt aikoinaan, noin 50 vuotta sitten, sittemmin jo edesmennyt Kari Suominen pihapiiristään Kuuslammin kylällä. Rahan luovutti Kansallismuseon kokoelmiin Kalle Suominen (Ojajärventie 104, 31250 Teuro).

Jussila (1000006962) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eteläsuomalainen tasataltta (KM 14144) on löydetty vuonna 1956 Ahoisten kylän Jussilan talon maalta läheltä Kyynäröistä peltotyössä. Jussilan talo on Rengon Ylimmäisestä Lopelle vievän tien varressa sen itäpuolella. Esine on löydetty alavalta ja saviselta rantapellolta, sen länsirannalta.

Rapikisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves (Rengon museo) on löytynyt Ahoisten kylästä Rapikiston talon Kenttäpellolta. Löytöpaikka sijaitsee Rapikiston talon puimalarakennuksesta 350 m pohjoiseen. Rapikiston talo on Ahoisista Lairon ja Kyynäröisen suuntaan vievän tien länsipuolella. Löytöalue on tasaista savipeltoa, entistä suota.

Loukanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen kivikirves (Hämeenl. Museo 4668) on löydetty vuonna 1937 Kaartjokea perattaessa Ahoisten kylästä Loukasen talon kohdalta, ilmeisesti Kalakoskesta, aivan läheltä joen ylittävää siltaa.

Kauppi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioin (KM 23689) on löytynyt RASI-projektin inventoinnin yhteydessä. Löytöpaikka sijaitsee Ahoisten kylässä, Renko-Topeno -maantien itäpuolella, 220 m Kaupin talon kohdalta.

Ruokojärvi (1000006966) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (KM 35463) on löytynyt noin vuonna 1970 uimarannalta, noin puolen metrin syvyydestä, kovan savipohjan pinnasta. Paikalla ei ole havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Lintuniemi (1000006967) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen (KM 13012) on löytänyt "vuosina 1911-1912 puolukoita noukkiessaan kruununtorppari Kalle Eskola vainaa ja hänen poikansa mv Eino Eskola Rengon pitäjän Muurilan kylän Kutilan tilan Hakamaasta … mättään päältä". Löytöpaikka on Eskolan talosta noin puoli kilometriä etelään, Heinisillanojan eteläpuolella oleva Linnunniemen pelto, joka on loivasti pohjoiseen viettävää hietarinnettä. Pellon lounaispuolella metsärinteessä on kaksi ns. ryssänhautaa muistuttavaa kuopannetta.

Nenye (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kovasin (Hämeenl. museo 2015) on löydetty Nenyen talon pellonpientareelta. Nenyen talo on Turun-Hämeenlinnan maantien kaakkoispuolella, pienen Nenyenlammen koillispuolella. Esine on löydetty jostain talon ja lammen välillä olevan pellon reunalta.

Villinnotko (Löytöpaikat)
Historiallinen; Karhunkeihäs (KM 9431) on löydetty Kuittilan kylässä sijaitsevan Pyylän talon Villinnotkon pellosta, entisen riihen paikalta.
Vuooden 2006 inventoinnissa tarkastettiin Villinnotkon ja maantien pohjoispuolella, pienen puron pohjoispuolella olevaa peltoa, muualla maa oli muokkaamatonta. Mitään mainitulla pellolla ei havaittu.

Vähä-Pietilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vähä-Pietilän talo sijaitsee Rengon kirkosta noin 800 m lounaaseen, vanhan maantien luoteispuolella ja Turenin mökki on ollut sitä miltei vastapäätä, tien toisella puolella.
Vasarakirveen katkelma (KM 3453:6) ja oikokirves (KM 5846:4) on löydetty Muurilan Vähä-Pietilän ympäristöstä. KM 3453:6 on ostettu eräältä Turenilta ja KM 5846:4 on löydetty Vähä-Pietilän Nummenpeltoa äestettäessä.
Inventoinnissa vuonna 2006 tarkastettiin Kylä-Pietilän talon ympärillä ja Heinijoen rannalla avoinna olevia peltoja sekä talon pohjoispuolella olevan hiekkakuopan reunat. Mitään ei kuitenkaan havaittu.

Peltotalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 3453:5) on ostettu Peltotalosta Muurilan kylästä. Peltotalo on tasaisella peltoalueella kirkosta noin puoli kilometriä etelään. Mahdollisesti taltta on jostain sen vaiheilta. Kyseessä on hietapeltoalue kahden jokihaaran välissä, joka oli tarkastushetkellä hyvin kuivaa. Alue on hyvinkin potentiaalista kivikautiselle asuinpaikalle, mutta paikalla ei havaittu muuta kuin historiallisen ajan aineistoa Peltotalon eteläpuolisella pellolla.

Seppälä (1000006973) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen katkelma (KM 3453:4) on ostettu Seppälän talosta Oinaalan kylästä. Seppälä on Renkajoen eteläpuolella, Oinaalasta Ahoisiin ja Lopelle vievän tien länsipuolella. Kirves on ehkä löydetty sen lähettyviltä.

Konkkipelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen oikokirves on löytynyt aikoinaan Oinaalan Kuusivaaran talon Konkkipellosta ja se luovutettiin Riihimäen yhteiskoulun kokoelmiin, joka paloi talvisodan aikana. Löytöpaikka, Konkkipelto, on Markkulan päärakennuksesta noin puoli kilometriä länsilounaaseen, Renkajoen länsipuolella. Pelto on hiekkaista maata.

Rasi (1000006977) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves (KM 6902) on löydetty Rasin talosta vajaa kilometri eteläkaakkoon, Pitkänperänniitylle menevän talvitien varresta. Löytöpaikka on alavaa, kiven sekaista savimaata. Löytöpaikalla ja ympäristössä on tehty tuloksettomia koekaivauksia.

Pyntiö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi vasarakirveen katkelmaa (KM 3453:2-3), ilmeisesti samasta esineestä. Vasarakirveen teräpuoli KM 3453:2 on löydetty ilmeisesti Kaloisten virkatalon (Lehtikumpu) entisiltä mailta ja Ahoisten Pyntiön maalta on löydetty saman kirveen vasarapuoli (KM 3453:3). Löytöpaikka siten lienee Ahoisten ja Kaloisten rajalla.

Nummenranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (KM 21557) ja hioin (KM 22021) on löydetty Nummenrannan päärakennuksesta 100 m lounaaseen ja navetan eteläpäästä etelään n. 80-90 metriä, hiekkapellolta.

Ylitalo (1000006982) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Savikiekko (KM 19168) on löydetty perunannoston yhteydessä Vehmaisten ja Kaloisten välisen tien itäpuolelta, Hetanpellosta, Ylitalosta 100 m itään. Paikalla ei ole havaittu muuta muinaisjäännökseen viittaavaa.

Puhi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen saviastia (KM 17049) on löydetty Valajärven pohjoisrannalta, Puhin talosta 200 m etelään. Astia oli löydettäessä kallellaan suuren kiven alla ja sen sisällä oli ollut jotain "kivettynyttä ainetta". Astia rikkoutui sitä esille kaivettaessa ja osa astian paloista on hävinnyt.

Monni (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves ja taltta (KM 1832:1-2) on löydetty Monnin talon tienoilta. KM 1832:1 löytöpaikka on tuntematon, mutta se on annettu Monnista, KM 1832:" on löydetty Monnin talon maalta ja annettu Penttilästä. Monnin talo sijaitsee Nevilän kylän Lauttiankulmalla, Janakkalan rajan lähellä. Mahdollisesti löytöpaikka voisi olla talon länsipuolella oleva Pajapelto, joka on alavaa savista peltoa.

Leppäoja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sapelin löytöpaikka sijaitsee Uhkoilan kylän Hallakorvessa Ryttyläntien varressa Leppäojan tilan pihapiirissä, noin 1100 m Janakkalan ja Hausjärven välisestä rajasta länteen.
Aleksanteri II:n aikaisen ratsuväen upseerin sapelin löysi vuonna 2005 Leppäojan tilan omistaja, 1940-luvulla rakennetun vajan purkutöiden yhteydessä. Tilan päärakennus on 1800-luvulta ja pihapiirin toinen, jäljellä oleva ulkorakennus, tiilinavetta 1940-luvulta. Sapeli oli löytynyt vajan kivijalan pohjoisnurkan ulkopuolelta noin 0,5 - 1 m. Sapelin teräosa (aivan kärki puuttuu) oli pistänyt lähes kohtisuoraan maasta esiin, maassa ei ollut havaittavissa mitään poikkeuksellista. Löytäjä lahjoittanee sapelin yksityiseen Janakkalan Kivikellarinmäki-museoon.

Nokinmäki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Vanajaveden Miemalanselän länsirannan matalaa rantavettä, vastapäätä Miemalansaarta ja noin 175 m Palvaanlinnan huipulta pohjoiseen. Juppalan ja Tiirikkalan muinaisjäännökset ovat noin kilometrin päässä pohjoisessa.
Nokinmäki-nimisen kesänviettopaikan edustan rantaa oli talvella 2007 ruopattu jäältä kaislikon poistamiseksi. Tuohipunoksella päällystetty verkonpaino oli löytynyt kesällä 2007 ruoppauskasaa tasoitettaessa. Rantanurmikko on vanhaa järvenpohjaa ja ranta, jota ruopattiin hyvin matalaa, ruoppaussyvyys oli kesimäärin puolimetriä. Järvenpohja on savea ja saviliejua.

Katistentie B (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Katistentien ja Katumajärven väliin jäävän pienen kesannolla olevan peltoalueen eteläosasta, kumpareen reunalta löytyi pala rautakuonaa. Koekuopituksessa alueelta ei kuitenkaan löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Sarkkola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelman löytöpaikka sijaitsee Eteläisten kylän Sarkkolan talosta noin 400 m koilliseen Hevossillanojan itärannalla.
Kivikirveen terän oli löytynyt vuonna 1963 Hevossillanojaa ruopatessa. Ojan molemmat rannat olivat löytöhetkellä peltoa.

Riitaniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen terän löytöpaikka sijaitsee Alisen Savijärven koillisrannan tuntumassa Salomaan talon Riitaniityn pellolla. Pellolta ei inventoinneissa vuosina 1985 ja 2004 havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Alinen Savijärvi 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on lähellä Alisen Savijärven koillisrantaa, pellolla, noin 140 m Salomaan talosta lounaaseen ja 240 m rannasta pohjoiseen. Pellolla ei havaittu yhden kvartsi-iskoksen lisäksi muuta kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Iskos on joko irtolöytö tai metsäalueella sijaitsevalta asuinpaikalta peltoon joutunut.

Paarijoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Paalijoen läheisyydessä, noin 100 m joesta lounaaseen olevalla pellolla.
Paikan eteläpuolella metsikössä on suurehko hiekkakuoppa. Pelto viettää alueella loivasti koilliseen muodostaen hiekkaisen niemekkeen. Niemeke sijaitsee ladon edustalla, jonka läheisyydestä on löytynyt hiekkamaasta nelisivuinen oikokirves. Samalta paikalta on löytynyt hiottu kivi, mutta se on kadonnut. Lisäksi kirveen todennäköisestä löytöpaikasta noin 70 m etelään löytyi inventoinnissa vuonna 2001 yksi kvartsi.

Mäensyrjä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven arveltu löytöpaikka oli vuonna 1982 pihamaata, jossa ei ollut mitään muinaisjäännökseen viittaavaa näkyvissä.

Pietilä 2 (1000011552) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Silmäkenevan itälaidalla, Korttionmäen eteläpuolella, Pietilän päärakennuksesta noin 40 m eteläkaakkoon. Hioinkivi ja hioimen katkelma (KM 19163:1-2) ovat löytyneet vuonna 1972 Pietilän talon Vehkoniityn pellolta, noin 20 cm syvyydestä ruokamullasta.

Uusi-Keipilä 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi käyräselkäistä kourutalttaa (HsjM 362:1-2) on löytynyt 1920-luvulla Uusi-Keipilän talon kotopellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta.

Vähä-Hiisi 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Tuohikohojen löytöpaikan sijainti tiedetään vain likimääräisesti ja se on Vähän-Hiiden päärakennuksesta noin 250 m itäkoilliseen ja Hiidenjoen rannasta noin 100 m länteen.
Löytöpaikka on suoperäistä vesijättöä, joka on tehty pelloksi. Tuohiesineet on löydetty noin metrin syyvyydeltä. Nykyisin löytöpaikkapaikka on metsää. Löytöpaikkaa ei tarkastettu 2019 inventoinnissa tarkemmin.

Parkuva (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, joka on löytynyt Räyskäläntien leikkauksesta, kunnan uimarannan kohdalta. Löytöpaikan kohdalla on niemi, jonka itäpuoli viettää Kaartjärveen. Niemen länsirinne viettäisi länteen Parkuva järven rannalle, mutta rinne on tuhoutunut Räyskäläntietä tehtäessä.
Iskoksen löytämisen jälkeen tieleikkaus tutkittiin tarkoin, mutta lisää iskoksia tai muuta esihistorialliseen kohteeseen liittyvää ei havaittu. Iskoksen löytökohdan lähelle, tuhoutumattomaan maahan tehtiin neljä koepistoa, mutta niissä ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
On mahdollista, että kvartsi-iskos on tullut kivikautisesta asuinpaikasta, joka on ollut Parkuvaan viettävällä länsi-lounaisrinteellä. Asuinpaikka olisi tuhoutunut Räyskäläntietä tehtäessä.

Kolkka 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee 800 metrin päässä Pursijärvestä Kolkan puretusta päärakennuksesta 70 m koilliseen. Paikka on hiekkainen pelto muinaisella rantatörmällä, joten kyseessä voi olla asuinpaikka.

Rytöranta 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Hausjärven luoteispuolella vanhalla järven rantatörmällä, pellolla. Kuulunee muiden saman alueen löytöpaikkojen ja asuinpaikkojen kanssa samaan yhteyteen. Tarkemmat tutkimukset ja selvitykset puuttuvat.
Kesän 2015 tarkastuksessa paikalla ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä. Peltoa viljellään edelleen, ja sen muokkauskerroksen alla maaperä on hienoa hiekkaa, jossa ei havaittu kulttuurimaan aiheuttamia värjäytymiä. Yhdessä kairausnäytteessä metsän puolella oli hiekan ja mullan rajalla vähän hiilen kappaleita.

Soidanlahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Mommilanjärven länsirannalla noin 140 m rannasta, vanhalla rantatörmällä mäntymetsää kasvavassa rinteessä. Vuoden 1982 inventoinnin aikoihin metsää oli äestetty, ja iskos löytyi äestysurasta.
Löytöpaikan lähellä on nähtävissä selvä vanha järven rantatörmä. Sen ja nykyisen rannan välinen alue on vesijättömaata.

Rytöranta 5 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Rytörannan talosta 160 m koilliseen. Paikalla on tasanne korkean muinaisrantatörmän päällä ja alueella kasvaa lehtomaista metsää. Tasanteen itäpuolella on muinainen niemi, joka on varsin kivinen ja lohkareinen. Tasanteen laki ja loiva etelään laskeva törmä on kivetöntä hiekkamaata. Tasanne on ollut etelään aukeavan pienen lahdekkeen rannassa, jossa ranta on kaartunut lännessä etelään, jossa se muuttuu kiviseksi. Lahdekkeen pohjoisranta on ollut noin 50 metriä leveä rantakaistale. Kauempana tasanteen reunasta maaperä muuttuu hienoaineksisemmaksi ja kivisemmäksi.
Vuoden 2000 inventoinnissa löytyneen kvartsi-iskoksen löytöpaikka kuulunee muiden saman alueen löytöpaikkojen ja asuinpaikkojen kanssa samaan yhteyteen. Vuoden 2020 inventoinnin yhteydessä tehdyssä tarkastuksessa tehtiin useita koekuoppia, joissa ei havaittu merkkejä esihistoriallisista löydöistä.

Jokioisten kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikaavin on löytynyt koeojaa kaivettaessa Jokioisten kartanon entisestä hedelmätarhasta. Koeojasta ei voitu kuitenkaan selvittää onko paikalla kivikautinen asuinpaikka. Se olisi kyllä korkeuden ja sijainnin kannalta mahdollista. Esine on voinut joutua myös täytemaan mukana paikalle.

Kuittila Tiilipirtti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Renkolainen historian harrastajan Antti Jokelan mukaan Rengon Kuittilan kylän liepeillä, nykyisen Tanhuanpään tilan kohdalla, Kalkasojan varrella on mahdollinen tiilentekopaikka. Alue on merkitty vuoden 1760 Kuittilan kylän tiluskarttaan nimellä ”Tilipirti”. Jokelan mukaan raaka-aineenottopaikaksi sopivaa savimaata löytyy myös lähistöltä, Tanhuanpään tilasta länteen.
Paikalla ei havaittu mitään merkkejä tai jäännöksiä tiilenvalmistuksesta. Jokela kertoi löytäneensä joskus yhden tiilenkappaleen läheisestä pellosta.

Kylä-Nikkilä 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kaukjärven pohjoisrannalla, Kylä-Nikkilän päärakennuksesta 40 m kaakkoon. Kylä-Nikkilää ympäröivillä pelloilla on runsaasti hisitoriallisen ajan löytöjä, onhan paikalla ollut Kaukjärven kylätontti. Paikalta löytyi myös yksittäinen kvartsi-iskos.

Kylä-Nikkilä 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaukjärven pohjoisrannalla, Kylä-Nikkilän ja Tarrin talojen välisellä peltoalueella, Kylä-Nikkilästä 380 m itäkaakkoon ja Tarrista 300 m länsilounaaseen, savipellolla. Kuivalta, kynnetyltä pellolta on löytynyt yksittäinen kvartsi-iskos ja mahdollisesti palanutta luuta noin 35 metriä sisämaahan selvästi erottuvasta törmän taitteesta.

Talvitienlahti 6 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pehkijärven länsipään pohjoisrannalla, pienellä kumpareella, joka lienee ennen Pehkijärven osittaista kuivatusta ollut saari. Kumpareen pohjoisreunalta, aika läheltä vanhaa rantaa, kaatuneen puun juurakosta löytyi iso luun palanen. Maaperä on hiekkaa, mutta kumpareella on jonkin verran kiviäkin. Kumpareen rannanpuolella on myös rajakiviröykkiö, Susikkaan ja Teuron kylien välinen rajamerkki.

Koivusaari (1000013553) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Erinomaista kivikautisen asuinpaikan maastoa, mutta monista koekuopista huolimatta paikalta löytyi vain yksi piin pala, joka lienee historiallisen ajan pyssy- tai tuluspiitä. Toisaalta piin esihistoriallisuuskaan ei ole täysin poissuljettua.

Launosten kartano 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Launoisten kartanon alueella.
Kartanon peltoalueelta oli vuonna 1872 jyväaittaa siirrettäessä ja uutta perustuspaikkaa kaivettaessa löydetty noin kyynärän syvyydestä, maassa olleen kiven raosta rautainen keihäänkärki. Paikalla tehtiin vuonna 1895 kaivauksia, mutta mitään erikoista ei havittu. Vuoden 1982 inventoinnin yhteydessäkään ei tullut esiin mitään kiinteään muinaisjäännkseen viittaavaa.

Launosten kartano 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Launoisten kartanon puutarhassa, nykyisestä päärakennuksesta noin 10 - 20 m kaakkoon. Maaperä paikalla on savea.
Tasataltta (KM 2926:1) on saatu vuonna 1893 Kansallismuseon kokoelmiin.
Launoisten kartanon mailta on löydetty myös kourutaltta (KM 327) ja se on saatu kokoelmiin jo vuonna 1859. Sen löytöpaikka ei ole tiedossa.

Santamäen meijeri (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Santamäen talosta vanhan meijerin (purettu 1950)luona. Paikalla on ollut tervahauta, jonka syrjästä on löydetty saviruukun kappaleita, piikkejä ja rautakoukkuja, ne eivät ole tallessa. Vuoden 1982 inventoinnissa ei paikalla havaittu muuta kuin joitain meijerin rakenteita. Paikalla kasvoi tiheä lepikko.

Vääräsilta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Santamäen kartanosta 3,5 km lounaaseen, mahdollisesti talon länsipuolella olevalla peltoalueella.
Vasarakirveen teräpuolisko on löydetty Santamäen kartanon Vääränsillan torpan Tuvantaustan pellosta, Kansallismuseon kokoelmiin esine ostettiin vuonna 1909.

Järvikorpi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöjä on tehty Koskelan talon lähellä olevia soita kuivatettaessa ja ojia kaivettaessa. Löydetty on "tuohisia kalanpyydyksen merkkejä, sälekatiskan osia, köydenpätkä puunkuoresta, yksipuisia ruuhia, suopähkinöitä".

Järvimäki (1000012686) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kormun kylän Koskelan talon Järvimäessä noin 350 m talosta kaakkoon, pienellä mäen nyppylällä, jonka etelä- ja kaakkoisosassa voi vielä havita vanhan hiekkakuopan. Maaperä on moreenia.
Löytö on tehty vuosien 1926 ja -27 tienoilla hiekan ajon yhteydessä, ja esine löytyi tieltä lumien sulettua. Vuoden inventoinnissa ei voitu havaita merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kormun suo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka on Kormun kartanon suo, ja soikea tuluskivi on löytynyt suon ojituksessa. Esine on tullut Kansallismuseon kokoelmiin vuonna 1901.
Aarni Erä-Eskon mukaan löytöpaikan täytyy olla kartanon eteläpuolella, ilmeisesti Heinijärven läheisillä alueilla. Tarkempaa löytöpaikkaa ei voi määritellä.

Härmä 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Joentaustan kylän Härmän talon maalla, 150 m talosta kaakkoon tilojen välisellä rajalinjalla. Esine on löytynyt pellosta, entisestä kaskimaasta vuonna 1906, mutta esineen toimitti Kansallismuseon kokoelmiin vasta vuonna 1961 ylioppilas Jyrki Wuorenrinne.

Torro 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsikaavin ja kvartsiydin (KM 38012) on löydetty Tammelan Torrolta, entisestä kylän hiekanottopaikasta.

Joentausta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vantaan kylän Jokelan talon Hakapellossa Joentaustan eli Pohjolan talosta 180 m koilliseen ja 100 m Vantaanjoesta, jonka pintaa se on noin 3 m ylempänä. Olkakirves (KM 12062) löytyi 25 cm syvyydestä hiekasta. Löytöpaikalle tehdyt muutamat pienet koekuopat olivat löydöttömät.

Alastalo 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Selänojan kylän Alastalon (Iso-Teiperi) maalla, tienhaarasta noin 150 m itäkoilliseen ja Alastalon talosta noin 900 m kaakkoon. Hioinkivi (KM 12156) löytyi peltotöissä vastakaivetun ojan pohjalta noin puolen metrin syvyydestä. Löytöpaikalla maaperä on mutaa, mutta lähellä on myös hiekkaa. Löytöpaikalla ei havittu mitään muinaisjäännökseen viittavaa vuoden 1949 tarkastuksessa tai vuoden 1982 inventoinnissa.

Alastalo 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikan Alastalo 1 läheltä on suosta löydetty vesipähkinöitä, jotka eivät enää ole tallessa.

Taka-Piho (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Taka-Pihon talon pellolla, melko tasaisella maastokohdalla noin 100 m pienestä lammesta kaakkoon. Kourutaltta, joka on Hyvinkään Kotiseutuyhdistyksen hallussa, löytyi noin 70 cm syvyydestä savikerroksen alta. Vuoden 1982 inventoinnissa löytöpaikalla ei havittu mitään erityistä.

Rantatörmä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rannerenkaan (KM 37835) löytöpaikka sijaitsee Sotjalan Rantatörmän tilalla Hauhon Pyhäjärven eteläpuolisen peltoalueen laidalla, vanhan rantaterassin alapuolisella alueella. Alue on kesämökkitonttia, ja pihaa peittää nurmikko, saunan koillispuolella on pieni kasvimaa. Tontti on osaksi vanhaa rantaterassia, osaksi vanhaa järvenpohjaa. Rannerengas löytyi toukokuussa 2008 salaojaputkikaivantoa liitettäessä tonttia reunustavaan avo-ojaan.
Tarkastuksessa ei pystytty liittämään rannerengasta kiinteään muinaisjäännökseen. Rengas löytyi kohdasta, joka on ollut rautakaudella vedenpinnan alapuolella. Esineen hyvä kunto voi viitata siihen, että se on joutunut löytöpaikalleen jo rautakaudella.
Toisaalta mökkirakennuksen itäpäästä löytyneet rapautuneet kivet ja pienet palaneen saven kappaleet voivat olla peräisin kiinteästä muinaisjäännöksestä, joka on kuitenkin tuhoutunut mökin perustustöissä. Myös tien varrelta löytyneet palaneen saven kappaleet indikoivat rautakautisesta toiminnasta alueella.

Koivumäki 1 (1000015989) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Loppijärven luoteistannalla ja on hiekkaperäistä järveä kohti laskevaa peltoa. Ranta on noin 80 ja toinen löytöpaikka 180 metrin päässä.

Koivumäki 2 (1000015990) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Loppijärven luoteistannalla ja on hiekkaperäistä järveä kohti laskevaa peltoa. Kvartsi-iskos löytyi aivan muinaisen rantatörmän partaalta.

Laurinlähde-Flinck (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautisen saviastian löytöpaikka sijaitsee Hakoistentien itäpuolella Laurinlähteestä pohjoiseen ja Flinckin kalmistosta etelään. Vuonna 1984 Laurinlähteen ja kalmiston välimaastoon on kaivettu useita koekuoppia, mutta vain yhdestä tehtiin löytö. Kaikissa koekuopissa maa oli luontaista ja koskematonta.

Vähä-Melkutin (2057) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on noin 20 kilometriä Lopen keskustasta länteen Vähä-Melkutin -lammessa sorapohjalla. Sijaintitieto on epätarkka.
Kyseessä on yksipuinen ruuhi, joka on noin 6 metriä pitkä ja 60 cm leveä. Ruuhi ilmoitettiin Museovirastolle 1980-luvun alkupuolella. Ilmoittajan mukaan ruuhen keula on "puoliksi irti lahonnut ja perä on tylppä".

Kotkajärvi (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Hämeenlinnan keskustasta noin 26 km länteen Kotkajärven läntisimmässä lahdessa.
Yksipuisen ruuhen hylky, josta on näkyvissä ruuhen peräosaksi oletettu osa, joka on hyvin karkeatekoisilla työvälineillä ontoksi koverrettu suurehkosta noin 60-70 cm läpimittaisesta puurungosta, näkyvissä on vasemmasta partaasta noin metri, paksuus n. 7-10 cm ja perästä noin 40cm, paksuus noin 10-15 cm, ruuhen oletettu keulaosa on mutaan painuneena, mutta siinäkin on havaittavissa työkalujen jälkiä. Ruuhen arvioitu pituus on noin 3 metriä.

Iso-Melkutin 3 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Iso-Melkutin -järvessä olevan lännestä itäänpäin ulottuvan kapean Tokholmannokka -niemen pohjoisrannassa. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Yksipuinen noin neljä metriä pitkä ruuhi, joka on kokonainen ja hyvin säilynyt. Ruuhessa on ilmoittajan mukaan "poikittaisen istuimet".

Pernunjärvi 2 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Pernunjärven eteläosassa, Kailansuon viereisen kapean lahden suulla. Sijaintipaikkatieto ei ole tarkka.
Paikalla on havaittu 2 - 4 yksipuista ruuhta 1970-luvulla.

Sorsajärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Sorsajärveen pistävän leveän niemen itäkärjessä n. 10 metriä
rannasta. Alue on kumpuilevaa mäntykangasta. Järven rannan tuntumaan tehtiin seitsemän koekuoppaa, joista yhdestä löytyi palaneen piikiven kappale. Löytö tuli turpeen alla olleen vahvan hiilikerroksen alaosasta. Hiilikerrostuman yläosista löytyi mm. alumiinipaperia, joka mahdollisesti on tupakka-askista. Hiilikerrostuman alla oli punainen hietamaa. Havaintojen perusteella vaikuttaa siltä, että kyseessä olevan löytöpaikan päälle on viime vuosikymmeninä tehty nuotio, jolloin lähellä pintaa ollut pii-iskos on jäänyt sen alle ja mahdollisesti palanut silloin. Toisaalta on myös mahdollista, että em. resentti nuotio on tehty paljon vanhemman nuotiopaikan (mahd. esihistoriallisen) päälle, sillä alueen rantaviiva on pysynyt ennallaan n. 10 000 vuotta. Vaikka muista koekuopista ei tullut löytöjä, on mahdollista, että löytynyt piin pala voi viitata esim. alueella sijaitsevaan kivikautiseen asuinpaikkaan. Piitä on kuitenkin käytetty mm. tuluspiinä vielä historiallisenakin aikana, joten löytöpaikan merkitys ja tarkempi ajoitus jää avoimeksi.

Pappila 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan (KM 20591) löytöpaikka sijaitsee pappilan navetalta noin 200 m pohjoiseen ja Hausjoesta noin viiden metrin päässä. Esine löydettiin joen perkauksen yhteydessä suoritetussa maan tasauksessa. Vuoden 1982 inventoinissa paikalla ei havittu mitään mainittavaa.

Pietilä (1000018923) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Olkapääkirveen (KM 7677) löytöpaikan sijaintitiedot ovat ristiriitaiset, ja annettu tieto perustuu vuoden 1982 inventointiraportin päätelmiin. Esine on löytynyt vuonna 1919 kirkonkylä Pietilän talon metsämaalta santakuopasta.
Vuoden 2020 inventoinnissa tarkastettiin joitakin alueen laserkeilausaineistossa näkyvistä pyöreistä kuopista, mutta ei löydetty viitteitä arkeologisista kohteista.

Hongisto (1000018925) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven (Hausjärven museossa) löytöpaikka sijaitsee 300 m pohjoiskoiliseen Rauhasaaren talosta ja noin 20 m Hausjoen rannasta, Hongisto nimisellä paikalla. Esine on löydetty vuonna 1943 pellon pinnalta rukiin korjuussa.

Heinijärvi (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Ruuhen löytöpaikka on Tammelan keskustasta ja Mustialasta pohjoiseen sijaitsevan Heinijärven pohjoisosan itärannalla rantavedessä.
Kyseessä on yksipuisen ruuhen osia. Osat ovat löytyneet kesämökin rannasta ja niitä on nostettu pois vedestä. Isoin osa on noin metrin pituinen ja 30 cm:n levyinen.
Suullisen perinteen mukaan mustialalaiset käyttivät Heinijärveä kulkureittinään vielä 1800-luvulla mennessään pohjois-etelä -suunnassa muille lähijärville. Rantautumispaikkana oli ns. Anderssonin lahti, joka on lähellä ruuhen löytöpaikkaa.

Matinkivi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen (KM 6280:2) tarkkaa löytöpaikkaa "Matin kiven äyräästä itäänpäin" ei tiedetä, mutta Matinkivi sijaitsee Mervin kylän Pikku-Merven alueella olevassa Savisaaren niemessä. Vuoden 2023 inventoinnissa karkeasti arvioidun löytökohdan viereinen, rakennettu mökkialue tarkastettiin silmämääräisesti, lähinnä alueelle vanhojen karttojen perusteella merkityn rajamerkin löytämiseksi. Alueella ei havaittu viitteitä kiinteistä muinaisjäännöksistä.

Junnila 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee entisen Hauhon Tuittulan kylän Junnilan tilan pellolla, noin 120 m päärakennuksesta ja noin 90 m koilliseen Junnila 2 -nimisestä kuppikivestä. Pellolta löytyi vuoden 1983 inventoinnissa kolme kvartsi-iskosta. Heti löytöpaikan koillispuolella on jyrkkä muinainen rantatörmä, jota pelto noudattaa. Pelto on hiekansekaista savea.

Uiskonsuo 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Saviastianpala löytyi tasaiselta, hiekkaperäiseltä pellolta, ent. Hauhon Hahkialan kylän Uiskonsuolta noin 200m länsiluoteeseen.

Uiskonsuo 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskokset ja raaka-ainekappale löytyivät hiekkaperäiseltä pellolta Uiskonsuon pohjoispuolelta ent. Hauhon Hahkialan kylästä. Suon reunaan on noin 140 m.

Uiskonsuo 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskokset löytyivät pääosin saviselta pellolta ent. Hauhon Hahkialan kylästä. Löytöpaikka sijaitsee Uiskonsuon reunasta noin 200 m koilliseen.

Ollikkala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioimen katkelma on löytynyt Ollikkalan talon entisen asunnon kohdalta kaivettaessa osuuskaupan varastorekennuksen perustusta.
Paikalla mahdollisesti ollut kivikautinen asuinpaikka on tuhoutunut.

Sokala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräpuolisko on löydetty Lopen Vojakkalan kylän Sokaln talon pelto-ojasta, läheltä järveä (Kaartjärvi). Talossa ei vuonna 1982 tiedetty kuitenkaan enää tarkkaa löytöpaikkaa.

Siukola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräpuolisko on löydetty Vojakkalan kylän Siukolan talon pellolta läheltä järveä (Kaartjärvi). Esineen löytöpaikkaa ei vuonna 1982 talossa enää tiedetty, mutta talon peltoja on sen ja Kaartjärven välissä.

Eerola 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Liuskekivinen värttinänpyörä (KM 11055) on löydetty kiviä porattessa Eerolan talon maalta, Suolijärven itärinteeltä noin 600 m Eerolan talosta pohjoiseen. Yllä löytökoordinaatit on sen röykkiön koordinaatit, jonka läheltä värttinän pyörä on löydetty.

Lehtelä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pyöreä kupurasolki (KM 20231) on löytynyt perunapellosta, aivan Lehtelän talon länsipuolelta, noin 20 m talosta. Pelto viettää loivast itään. Löytöpaikalle ei vuoden 1983 inventoinnissa voitu kaivaa koekuoppia, koska pelto oli silloin viljalla.

Toivonniemi 3 ja 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kaksi soikeaa kupurasolkea (KM 8116:1-2) on löydetty "Ryömänlinnan läheisyydessä olevasta Toivonniemen kartanon pellosta" ja Toivonniemen kartanosta pohjoisluoteeseen. Vuoden 1983 inventoinnissa arvioitiin löytöpaikan sijaitsevan 100 - 200 m toivonniemen päärekennuksesta. Samasta pellosta on löydetty myös viskari (KM 8116:3). A. Hackman on olettanut solkien olevan peräisin haudasta (FM XXXII, 1925).

Urpanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni oikotaltta (KM 20356) on löytynyt perunanoston yhtedessä Urpasen tilan maalta, päärakennuksesta 800 m länteen. Löytöpaikan maaperä on multainen, eikä siinä vuoden 1983 inventoinnin aikana näkynyt muita löytöjä.

Etu-Lepistö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee pellolla olevalla kumpareella, tien 13897 pohjoispuolella, vanhasta kuntakeskuksesta puolisen kilometriä länsilounaaseen ja Etu-Lepistön päärakennuksesta noin 300m lounaaseen. Paikasta noin 160m pohjoiseen virtaa Maaherranoja Haukilammista Suolijärveen.

Imatran Voima 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sähkövoima-aseman perustustöitä tehtäessä Paikkalan talorakennuksesta etelään olevalta mäenrinteeltä vuonna 1937 löydettiin kahtia katkennut ja pahasti vääntynyt rautamiekka (Hämeenlinnan museo 4775). Löytökohta on ollut uhrikivestä noin 40 m pohjoiseen olevan asuinrakennuksen alueella. Vuoden 1984 inventoinnissa mainitun asuinrakennuksen ympäristöä ei tarkastettu.

Imatran Voima 7 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen silmäkirves (KM 20424) on löytynyt joskus vuosien 1975 ja 1976 paikkeilla Imatran Voiman tontilta savesta varaston pohjaa kaivettaessa, ja nykyään löytöpaikalla on suuri varastorakennus. Vuoden 1984 inventoinnissa paikkaa ei tarkastettu.

Vanajan hautausmaa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen putkikeihäänkärki (KM 11119) on löydetty vuoden 1924 tienoilla Vanajan Mäskälän kylän Kantolan talon Kirkkopellosta vastapäätä Vanajan kirkkoa uutta hautausmaata laitettaessa, ojaa kaivettaessa 20 - 30 cm syvältä, läheltä kansakoulua.

Paikkalanlahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuisen oikokirveeen (KM 15344:2) ovat lapset löytäneet Vanajaveden Paikkaln rannalta vesirajasta, A.O. Heikelin huvilan uimahuoneen luota, uimahuoneen laiturilta länteen, noin 3 - 3,5 km Hämeenlinnasta eteläkaakkoon. Paikka on voimalaitosalueella, eikä sitä ympäristöineen tarkastettu vuoden 1984 inventoinnissa.

Sakastinmäki 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssisen rannerenkaan katkelman löytöpaikka sijaitsee Sakastinmäen laella ja on nurmikkoa. Vuoden 1985 ja 2023 inventoinneissa löytöpaikkaa ei tutkittu koekuopin hoidetun nurmikon takia.

Sakastinmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Varsiputkellisen keihäänkärjen löytöpaikka sijaitsee Sakastinmäen länsirinteessä, joka on puutarhaa ja kasvimaata. Vuoden 1985 inventoinnissa paikalle ei tehty koekuoppia nurmikentän vuoksi. Vuoden 2023 inventoinnissa paikalla oli taimikkoaluetta. Löytöpaikalla ei tehty koekuoppia. Ei uusia havaintoja.

Puutarhaopisto 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssisen hevosenkenkäsoljen löytöpaikka on rakennettua aluetta ja hoidettua nurmikkoa. Vuoden 2023 inventoinnissa paikka tarkastettiin silmämääräisesti. On epätodennäköistä, että paikalla olisi säilynyt ehjää muinaisjäännöstä.

Vähä Valkjärvi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 40 km Hämeenlinnen keskustasta koilliseen Lammin Evon Vähä Valkjärven luoteissivun keskivaiheilla, muutaman metrin päässä rantaviivasta matalassa vedessä.
Paikalla on 3,30 metriä pitkä ja keskikohdalta noin 50 cm leveä yksipuinen todennäköisesti männystä tehty ruuhi, joka on tullut esiin ja havaittu matalan veden aikana kesällä 2006. Ruuhen rannanpuoleinen pää on hajonnut lähes kokonaan. Järveltä katsottuna oikeassa kulmassa on vielä havaittavissa pään pyöreää muotoa. Järvenpuoleinen pää on ehjempi, mutta pinnaltaan kulunut. Pää on yläosastaan suorakulmainen, alaosa on viisto ja kapenee pohjaa kohden. Ruuhen laidat ovat ohuet ja puolesta välistä haljenneet. Laidat ovat paremmin säilyneet lähellä rantaa osoittavaa päätä, järven puoleisen pään läheiset laidat ovat kuluneet pois, joten järven puoleisessa päässä jäljellä on vain ruuhen pohjaa. Järveltä katsottuna ruuhen oikealla kyljellä on rautapultti, jonka avulla on saatettu pyrkiä korjaamaan kyljen halkeamaa.
Ruuhen koverrettu sisäpuoli on soikea ja pyöreäreunainen, ulkoreunojen muoto on suorakulmainen. Sisäpuoli on kulunut ja orgaanisen aineksen peittämä. Puun työstön jälkiä ei pystytty 2013 tarkastuksen (Arkeologiset kenttäpalvelut, Museovirasto) yhteydessä havaitsemaan. Puuaines on pehmennyttä.
Ruuhi ei ole enää alkuperäisellä paikallaan, koska se nostettiin 2006 maalle kuvaamista varten. Ruuhen ikää on vaikea arvioida, mutta havaitusta rautapultista päätellen ruuhi ajoittuu todennäköisesti historialliselle ajalle, ehkä 1900-luvulle.

Äimäjärvi W (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Meripihkariipuksen KM 10475 löytöpaikka sijaitsee Äimäjärven länsirannalla aivan Peltokutilan kalmiston itäpuolella. Esine on löytynyt vuonna 1936 Kutilan Kanniston talon maalta Ihalahonmäen kalmiston läheisyydestä mutakuopasta, noin metrin syvyydestä, mutakerroksen ja saven rajalta.

Kirkkovuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kätköpaikka sijaitsee Hämeenlinnan keskustasta noin 3 km etelään, nykyään Helsinki - Tampere moottoritien (Vt 3) Hattelmalan liittymän sisäpuolella. Inventoinnissa vuonna 1988 tai vuosien 1989 ja 1990 kaivauksissa paikalta ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Kätkö, joka löytyi vuonna 1925 maakiven juuresta, noin 30 cm syvyydestä, sisältää pronssikoruja ja sellaisten katkelmia (toisin kuin muinaiskalupäiväkirjassa sanotaan). Esineet ovat eri-ikäisiä, vanhimmat 700-luvulta jKr. ja nuorimmat 900-, jopa 1000-luvulta. Kätköä on pidetty pronssinvalajan varastona ja ryöstösaaliina kalmistoista.

Jokivaara (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Valmunuppinen hevosenkenkäsolki löytyi metallinilmaisimella Napialasta, Helsingintien länsipuolelta, Tervajoen mutkan itärannalta peltomullasta noin 10 cm syvyydestä.

Hannula 1 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Tasaiselta pellolta Iso-Roineen itärannalta, Hannulan päärakennuksesta noin 370 m etelälounaaseen löytyi vuoden 1983 Hauhon inventoinnissa yksi saviastianpala, joka on mahdollisesti rautakaudelta peräisin.

Iso-Luotia 2 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Iso-Roineen rannasta noin 110 mitään olevalta hiekkaperäiseltä pellolta löytyi vuoden 1983 Hauhon inventoinnissa rautakautisen saviastian reunapala ja 4 kvartsi-iskosta. Maakaapeloinnin valvonnassa pellon pohjoisreunassa ei vuonna 2020 tehty uusia kivi- tai rautakauteen viittaavia löytöjä.

Iso-Luotia 1 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Iso-Roineen eteläosan itärannalla olevalta kyntöpellolta, Iso-Luotian päärakennuksesta noin 400 m luoteeseen löytyi yksi kvartsi-iskos vuoden 1983 Hauhon inventoinnissa. Maakaapeloinnin valvonnassa pellon pohjoisreunassa ei vuonna 2020 tehty uusia kivikauteen viittaavia löytöjä.

Hovinkartano (1000023203) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hovinkartanonlahdelle laskevan peltoalueen puolesta välistä löytyi metallinilmaisimella pyöreä kupurasolki (KM 39768).

Portaanpää (1000023205) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tasavartinen solki (KM 39770) löytyi metallinilmaisimella Hiidenjoen eteläpuolella olevalta pellolta, pellon puolesta välistä noin 20 cm syvyydeltä. Löytäjän mukaan alueelta löytyi paljon 1800-luvulle ajoittuvaa esineistöä.
Löytökohta oli inventointiajankohtana vuonna 2019 hevoslaitumena, ja sähköpaimenella aidattu, joten sinne ei ollut menemistä. Löytökohtaa ei tutkittu muutoin kuin etäältä silmämääräisesti ja valokuvaamalla.

Majamäki (1000023206) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuisen oikokirveen löytöpaikka sijaitsee lähellä Hausjärven ja Riihimäen välistä rajaa, Punkanojan l. Punkanjoen länsirannan peltoaukealla, peltoaukean ja Punkanojan ylittävän Majamäentien eteläpuolella. Laaja peltoaukea viettää hyvin loivasti itään, kohti Punkanojaa, jonka itäpuolella se nousee hiukan jyrkempänä.
Tarkastushetkellä havaintojen teko oli vaikeaa, koska pelto oli sängellä (suorakylvö). Maasto on hyvin tasaista, kivettömän ja savisen peltokerroksen alla on maaperä savea ja hienoa hiesua. Mitään kulttuurikerrokseen viittaavaa löytöpaikalla ei havaittu.

Tuomistonmäki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Rautaveiti (KM 39777) löytyi Janakkalan Uhkoilasta, Tuomistonmäen tilan pellosta, aivan metsän rajasta. Löytöpaikka sijaitsee 450 metriä Tuomiston päärakennuksesta länteen. Veitsi löytyi savisesta maasta noin 25 cm syvyydestä.

Vesunta 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tyrvännöntien itäpuolella olevalta pellolta on löytynyt itämaisen rahan kappale, joka on liitetty Rahakammion kokoelmiin numerolla 2012029. Raha ajoittuu 900-luvulle. Fragmentti löytyi saviselta pellolta noin 10 cm syvyydeltä metallinilmaisimella. Sänkipeltona oleva löytöpaikka tarkastettiin 2023 inventoinnissa silmämääräisesti, eikä lisähavaintoja saatu.

Vesunta 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Tyrvännöntien länsipuolelta, metsämaasta noin 25 cm syvyydeltä löytyi metallinilmaisimella lyyranmuotoinen tulusrauta ja veitsi (KM 39791).

Launosten kartano 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Vuoden 2014 löytöalue sijaitsee Launosten kartanon alueen koillispuolella olevalla peltoaukealla ja osittain kartanon piha-alueelta, koivikosta, johon on istutettu visakoivuja. Paikalta tehty useita metallinilmaisinlöytöjä mm. rajatun alueen itä- ja länsiosasta. Lisäksi rajatun alueen keskikohdilta löytyi kaksi 1500-luvun alkupuolelle ajoittuvaa hopearahan fragmenttia.
Erityisesti peltoaluetta tarkastettiin kesällä 2015 sähköjohtojen kannatinpylväiden kohdilta. Niiltä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittavaa, eikä sellaiseen viittaavia uusia metalliesineitäkään löydetty. Kartanon piha-alueella havainnointi oli vaikeaa tiheän aluskasvillisuuden vuoksi sekä metallinilmaisimella että silmämääräisesti.

Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Launosten kartanon alueen itäpuolisella peltoalueella. Pellolta on löytynyt metallinilmaisimella historialliselle ajalle ajoittuva sormus (KM 39933: 1).

Pirttiniemi (1000023556) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Punelian itärannalla, järven pohjoisosassa ja noin 300 m pohjoiseen Isosuntista ja läheisestä huvilasta noin 25 m kaakkoon.
Koekuopasta löydettiin vuonna 184 kvartsikärki ja iskos (KM 22642:1-2), mutta ei mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Saarela (1000023558) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Saarelan tilan pellolla, Punelian koillispuolella olevan Hiirsijärven lounaisrannalla, Hirsijärven ja Pilkutin -järven välisellä kannaksella. paikalta on löydetty vuonna 1958 neliön muotoinen poikkikirves, jossa on fasetoidut sivut. Löytöpaikalla tai sen ympäristössä ei havaittu vuoden 1984 inventoinnissa mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Tyynelä (1000023569) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves KM 11855, joka on löytynyt Tyynelän talosta 150 m itäkoilliseen. Maaperä on hiekkaa. Inventoinnissa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Myllyoja (1000023570) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta KM 13034 on löytynyt vuonna 1952 Rutajärven Myllyojan tilan pellolta noin 200 m talosta etelään.

Viitala (1000023571) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta (Hausjärven museossa) on löydetty vuonna 1950 Torholan kylän Viitalan talon pellosta, päärakennuksesta koilliseen noin 700 tai 900 m

Anttila (1000023572) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (Hausjärven kotiseutuyhdistys) on löydetty vuonna 1952Rutajärven Anttilan tilan maalta jokisuusta, vesirajasta.

Marinaho (Löytöpaikat)
Historiallinen; Värttinäkiven puolikas KM 210760 on löytynyt Rutajärven Anttilan talosta 150 m pohjoisluoteeseen ja paikalla olevasta talosta noin 20 m samaan suuntaan, Marinaho -nimisen mäen länsipuolelta, ulkohuoneen alle kuopaa kaivettaessa.

Nuutila (1000023660) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kernaalassa, Hiidenjoen länsirannalla, Holmkreeninlahdelta lounaaseen olevalla peltoalueella. Kyseiseltä pellolta on löytynyt huhtikuussa 2014 metallinilmaisimella hopearaha (Heinrich II, penninki, 1002-1014). Sen löytösyvyys savensekaisessa peltomullassa oli noin 15 cm.

Lehdesmäenjoki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien löytöpaikka saattaa liittyä maantien 3223 länsipuolella sijaitsevaan Lehdesmäki 1 -nimiseen kivikautiseen asuinpaikkaan. Kvartsi-iskoksia löytyi vuoden 1983 inventoinnissa peltokaistaleelta kahdesta kohtaa (a ja b) noin 50 m päässä toisistaan, yhteensä neljä kappaletta.

Länsi-Pyhäjärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksia löytyi vuoden 1983 inventoinnissa pellolta kahdesta kohtaa (1 ja 2), yhteensä viisi kappaletta.

Irjalanlahti 2 (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka sijaitsee Irjalanlahden koillisrannalla, Irjalantien pohjoispuolella olevan kallion laella. Paikalta on löytynyt metallinilmaisimella kaksi kaksiteräistä nuolenkärkeä (KM 39976: 1 ja KM 40100: 1), jotka ajoittuvat mahdollisesti myöhäisrautakaudelle. Keihäänkärjet löytyivät luode-kaakko -suuntaisesti noin 50 metrin päästä toisistaan.
Irtlöytöpaikka vaatii lisäselvitystä: löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kiltti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Pikku-Parolassa, Pikku-Parolantien ja Kiltintien välisellä alueella, Keisarinmännyn läheisyydessä. Paikalta on löytynyt vuonna 2010 kansainvaellusajalle ajoittuva pronssiesine (KM 40007:1).
Vuoden 2023 tarkkuusinventoinnissa löytöpaikalle avattiin useita koeojia. Kaikki pohjoisilla peltoalueilla kaivetut koeojat noudattivat samanlaista kerrostumista, jossa noin ensimmäiset 20–40 cm olivat peltomultaa, jonka alta taas paljastui tiukkaan tamppaantunutta hienoa pohjahiekkaa. Peltokerroksen alapuolella ei todettu säilynyttä kulttuurikerrosta.

Hangaskorpi (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka sijaitsee Rehtijärvellä, Isonniityntien ja Hangaskorventien risteyskohdasta noin 300 metriä etelään. Paikalta on löytynyt tammikuussa 2014 metallinilmaisimella pienikokoinen tikari (KM 40040: 1).
Irtolöytöpaikka vaatii lisäselvitystä: löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kiipula (Löytöpaikat)
Historiallinen; Reijo Hyvönen on löytänyt pronssiesineen katkelman KM 40042 (riipus tai valjashely?) 30.8.2013 metallinilmaisimella Ammattioppilaitoksen itäpuolisesta pellosta, 15 cm syvyydestä peltomullasta. Löytöpaikka sijaitsee Janakkalan kirkosta noin 6,5 km itään. Lähin tunnettu kiinteä muinaisjäännös on Matinvuoren ajoittamaton kiviröykkiö 1000015949 400 metriä koilliseen.
Kiipulan asemakaava-alueen inventoinnissa 3.11.2017 (Mikroliitti Oy) kohteelta ei havaittu merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä eikä muista suojelukohteista.

Sanja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Risto Paumo on löytänyt sinettileimasimen KM 40067 metallinetsimellä kynnöspellosta Hattelmalan Luolajasta, Sanjan tilalta. Löytöpaikka sijaitsee Hämeen linnasta 3,7 km lounaaseen, Hattelmalanjärven luoteisrannalla olevan Kouvonniityllä. Sinettileimasimen ajoitus on arvioitu 1700- tai 1800-luvulle. Samalta paikalta löytyi noin 40 metrin alalta muita historiallisen ajan löytöjä, solki, nappi ja rautainen poranterä (ei talletettu). Lähimmät ennestään tunnetut muinaisjäännökset ovat järven pohjoisrannan rautakautiset asuinpaikat (Hiero 1-3). Tarkastamaton löytöpaikka.

Harviala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä Janakkalan Harvialasta, peltolohkolta nimeltään keskustaimisto 3 on vuonna 2014 löytynyt hopearaha (KM 39897). Maaperä on multaa ja löytösyvyys noin 10 cm. Samalta peltolohkolta on löytynyt posliiniastioiden palasia (ei talletettu). Löytöpaikka sijaitsee Janakkalan kirkosta 7 km pohjoisluoteeseen ja lähimmästä talosta noin 200 metriä itäkoilliseen. Raha on Baijerin herttuan Henrik V:n raha, lyöty Regensburgissa 1018-1026. Kohde tarkastettu vuoden 2020 inventoinnissa ja 2021 tarkkuusinventoinnissa. Irtolöytö, ei viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Pappilan pelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Janakkalan kirkosta noin 200 metriä etelään, Hakoistentien länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt useita metallinilmaisinlöytöjä vuosina 2012-2015 (ks. alakohteet).
Vuonna 2012 paikalta on löytynyt metallinetsinnässä rapusolki, vyönhela ja kaksi tasavartista solkea (KM 39234: 1-4, ei koordinaattitietoja. Esineet löytyivät noin 300 x 300 metrin laajuiselta alueelta, pellon reunoilta. Paikalta on samanaikaisesti löytynyt myös kaarisoljen katkelma ja ns. laskuraha (KM 39298: 1-2) sekä pyöreän kupurasoljen katkelma (KM 39623). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-15 cm.
Kohteelle tehtiin vuonna 2012 tarkastus, jonka yhteydessä pellolle kaivettiin koekuoppia. Niistä ei kuitenkaan saatu muinaisjäännöshavaintoja.
Vuonna 2014 tunnetulta löytöpaikalta tehtiin lisää löytöjä metallinetsijöiden toimesta. Paikalta on löytynyt mm. useita hopearahoja (1400-1500-luvulta), dirhemin kappale, kultaguldenin paino, hopea ja -kantasormuksia sekä pronssikoruja (KM 39775:1-3; KM 40099; KM 40127; KM 40148; KM 40227; KM 40294: 1-2; KM 41000, ks. alakohteet).
Vuonna 2015 tunnetulta kohteelta tehtiin vielä lisää metallinilmaisinlöytöjä: kaksi hopea rahaa (dirhemin katkelma, 907-913 ja Otto III, 983-996) ja pronssiriipuksen hela (KM 40901: 1-3).
Löytöpaikasta noin 170 metriä kaakkoon sijaitsee polttokenttäkalmisto Flinck (Mäki-Flinck) (165010031).

Virala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Viralanjärven pohjoisrannalla, Helsinki-Tampere -valtatien länsipuolella olevalla pellolla, jonka läpi kulkee tie nimeltä Viralan kartano. Paikalta on löytynyt 5.4.2014 metallinilmaisimella myöhäisrautakautista esineistöä: mm. krapu-, käärme ja tasavartisia solkia sekä heloja ja kankiketjun nivel (KM 39977, KM 40117 ja KM 40120, KM 40975). Esineiden löytösyvyys vaihteli noin 5-25 cm välillä.
Löytöjen yhteydessä on havaittu myös palaneita kiviä, kuonaa sekä palaneiden luiden kappaleita. Lisäksi löytöpaikan maan väriä on kuvailtu tummaksi.
Mahdollinen muinaisjäännös vaati lisäselvitystä: kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hahkialan kartano (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöjä useilla eri päänumeroilla on löytynyt yhteismetallinetsinnässä 27.10.2013. Löytöpaikka sijaitsee Hauhon kirkosta 3,3 km kaakkoon, Hahkialan kartanon kaakkoispuolisessa pellossa, Hyvikkälänjärven ja Kirrisen välisellä kannaksella. Hyvikkälänjärven ympäristöstä on useita metallinilmaisinlöytöjä, esim. Haapahuhdan rautakautinen löytöalue 1000023956 järven itäpuolella.

Länsi-Hahkiala 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Yhteismetallinetsinnässä on löytynyt useita esineitä 27.10.2013. Päänumerolla KM 40123 luetteloidut esineet ovat rautakautiset ketjunkantaja ja kupurasoljen katkelma sekä keskiaikainen vaatehakanen. Löytöpaikka sijaitsee Hauhon kirkosta 3,8 km eteläkaakkoon, Hyvikkälänjärven lounaispuolisessa pellossa, noin 90 metriä järven rannasta. Länsi-Hahkialan kuppikivi 83010044 sijaitsee löytöpaikasta 400 metriä länteen. Hyvikkälänjärven ympäristöstä on useita metallinilmaisinlöytöjä, esim. Haapahuhdan rautakautinen löytöalue 1000023956 järven itäpuolella.

Metsämäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mikko Mäkelä on löytänyt kvartsiesineen KM 40126:1 Jasse Tiilikkalan kanssa 18.5.2014 pellon pintapoiminnassa. Samalla on löydetty muitakin kvartseja, jotka eivät olleet mukana tässä lähetyksessä. Löytöpaikka sijaitsee Janakkalan kirkosta 10, 2 km kaakkoon Rankinkulman kylässä Metsämäki 2 –nimisellä tilalla, Puujoen Rankinmutkan itärannalla, noin 160 metriä joen rannasta itään. Paikka on hyvin loivasti lounaaseen laskeva peltorinne. Löydöt ovat hieman korkeuskäyrän 82,5 m mpy alapuolelta. Löytöpaikka on sijainnut kivikaudella todennäköisesti pienen järvialtaan reunalla. Löytöjä tehtiin läheltä pellon ja metsän rajaa, on siis mahdollista, että löydöt jatkuvat metsän puolelle. Löytöalueen pituus on 120 metriä (verifikaatissa ilmoitettujen koordinaattien mukaan). Lähin ennestään tunnettu kivikautinen asuinpaikka on Ranginoja 2 165010057, joka sijaitsee 950 metriä itään. Rankilan kivikautinen löytöpaikka 1000001318 sijaitsee samalla korkeudella noin 800 metriä kaakkoon.
Vuoden 2024 inventoinnissa alueelle tehtiin 11 koekuoppaa, joista ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Sydänmäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Heikki Heinonen on löytänyt rautaiset haarakärkisen nuolenkärjen ja kaksi veitsenterää KM 40168:1-3 kesällä 2014 metallinetsimellä Hausjärven Piirivuorelta. Löytöpaikka sijaitsee Hausjärven kirkosta 6,4 km luoteeseen, noin 200 metriä Karan koulusta pohjoisluoteeseen, 20 metriä Hausjärventiestä rinteeseen. Pienempi puukonterä löytyi hieman pohjoisempaa, pienet rautapalat (ei talletettu) ylempää rinteestä läheltä suurta kiveä, isompi puukonterä pieneltä tasanteelta rinteen puolivälistä polun itäpuolelta. Löytökohtia ei ole merkitty kartalle, koordinaatti perustuu vain sanalliseen kuvaukseen. Maasto on soraharjun rinnettä, löytösyvyys oli 10-20 cm. Piirivuorelta löytyy myös uudempia aseiden hylsyjä ja luoteja.
Lähin tunnettu kiinteä muinaisjäännös on 1000018111 Ryttylän kylänpaikka 2,7 km länsiluoteeseen. Paikka (Piirivuoren etelä- ja länsirinteet) tarkastettiin 19.6.2017 sähkölinjan maakaapelointi-hankkeeseen liittyen: Maasto on kuivaa mäntykangasta jossa on ollut harvennushakkuut noin 10 vuotta sitten. Maastossa ei näkynyt mitään ihmisen tekemiä rakenteita vanhaa sammaloitunutta pientä sorakuoppaa lukuunottamatta. Piirivuoren laella on näköalatorni.

Rantavainio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hauhonselän Venehtienlahden pohjoisrannalla, Kartanontien itä- ja pohjoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt toukokuussa 2014 metallinetsinnässä tasavartinen solki, hopeinen koristehela sekä pronssinen ketjunjakaja (KM 41002: 1-3). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 0-20 cm.
Paikalta on lisäksi löytynyt 16.7., 26.8. ja 31.8.2014 metallinilmaisimella kaksi tasavartisen soljen kappaletta, pieni särmänuppinen hevosenkenkäsolki, hopearahan puolikas (Otto III, 938-996) ja muita pronssiesineitä sekä tulusrauta (KM 40163: 1-5 ja KM 40299: 1-2; KM 40504). Esineet löytyivät noin 5-15 cm syvyydestä.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kopio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Reijo Hyvönen on löytänyt KM 40177:1-2 kupurasoljen katkelman ja koristehelan metallinetsinnässä 1.6.2014 savipellosta Hämeenlinnan Iittalan Kopion tilan maalta. Löytöpaikka sijaitsee 2,2 km Iittalan kirkosta luoteeseen ja noin 340 metriä Niemen kartanon päärakennuksesta koilliseen, Äimäjärven pohjoispäässä, Oikolanjoen itäpuolella, noin 200 metriä jokisuusta koilliseen. Aiemmin tunnetuille muinaisjäännöksille on matkaa noin 1,5 km. Esineet löytyivät noin 30 metrin päässä toisistaan. Löytöpaikkojen koordinaatit p=6777850, i=342225, z=82,5 ;p=6777824, i=342217, z=82,5. Tarkastamaton löytöpaikka.

Niemi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Taljalassa, Taljalantien ja Niemenkartanon risteyskohdan kaakkoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 3.8.2014 metallinilmaisimella lintua kuvaava pronssiesine, mahdollinen linturiipus (KM 40204). Esine löytyi noin 15 cm syvyydestä.
Löytöpaikka vaatii lisäselvitystä; irtolöytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Pahnainmäki 3 (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka sijaitsee Taljalassa, Taljalantien länsipuolella olevalla pellolla, noin 250 metriä Pahnainmäeltä (210010002) pohjoiseen. Paikalta on löytynyt 24.9.2014 metallinilmaisimella pienoiskirves, veitsen terä sekä pronssilevyn kappale (KM 40206: 1-3). Esineet löytyivät noin 10-15 cm syvyydestä.

Niemi 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Taljalassa, Taljalantien ja Niemenkartanontien risteyskohdasta noin 150 metriä itään olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 24.9.2014 metallinilmaisimella tupenkenkäin sekä pienikokoinen veitsi (KM 40205: 1-2). Esineet löytyivät noin 10-15 cm syvyydestä.
Vuonna 2015 toimitettiin lisää metallinilmaisinlöytöjä samasta pellosta (KM 40879:1-4). Katso alakohteet.

Vaarinkari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Mervenselän Riihilahden länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 13.7.2014 metallinilmaisimella kaarisoljen kappale, kaksi pyöreän kupurasoljen kappaletta, rannerenkaan katkelma, hihnanjakajan hela (KM 40139:1-4) sekä tappikoristeinen pyöreä kupurasolki, eläinfiguuri, hihnanjakajan hela (KM 40230: 1-3). Varsinkin kupurasoljessa on merkkejä sulamisesta. Esineet löytyivät nurmipeitteiseltä pellon rinteeltä alle 25 cm svyydestä.

Miekkakivi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hannu Hillukkala on löytänyt matkaikonin puolikkaan ja mahdollisen sinettileimasimen KM 40291:1-2 syyskuussa 2014 metallinetsinnässä Hämeenlinnan Käikälästä läheltä Mantereenlinnan linnavuorta. Löytöpaikka sijaitsee Vanajan kirkosta noin 1,4 km itään, Katumajärven länsirannalla, Harvialantien ja Konepajantien risteyksestä 410 metriä kaakkoon. Paikka on peltoa teollisuusalueiden välissä. Löytöpaikasta 400 metriä pohjoiseen Harvialantien toisella puolella sijaitsee Mantereenlinnan linnavuori (109010037). Tarkastamaton löytöpaikka.

Helvala (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka sijaitsee Äimäjärven rannalla, Ruusansaaren eteläpuolella olevan niemekkeen peltoalueella. Paikalta on löytynyt syksyllä 2011 metallinilmaisimella rautapunnus (KM 40150) sekä pyöreän kupurasoljen kappale (KM 40329). Lisäksi alueelta on löytynyt mm. historialliselle ajalle ajoittuva hevosenkenkä ja mahdollinen järvimalmin kappale, joita ei ole liitetty kokoelmiin.
Vuonna 2013 kohteelle tehtiin tarkastus, jossa ei saatu havaintoja rautakautisesta muinaisjäännöksestä. Paikalla todettiin kuitenkin sijaitsevan hiilimiilu.

Lahdentaan kartano (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Luu-/sarviesineen (KM 14534) löytöpaikka sijaitsee aivan Lahdentaan kartanon päärakennuksen länsipuolella.

Ristiinanhovi 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hevosenkenkäsoljen (KM 17292) löytöpaikka sijaitsee Tyrvännöntien ja Vanajanniemeen johtavan tien risteyksestä muutaman kymmenen metriä koilliseen, aivan paikalla olleen ulkorakennuksen vieressä. Koekuoppia paikalle ei vuoden 1985 inventoinnin yhteydessä tehty, silmämääräisesti ei paikalla havaittu mitään erityistä. Vuonna 2015 paikalle kaivetusta koekuopasta ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Myöskään lähiympäristön prospektoiti metallinilmaisimella ei tuottanut tulosta.

Visamäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Aku Välimäki on löytänyt miekan säilän KM 40336 metallinetsimellä 8.9.2014 Hämeenlinnan Visamäestä metsäiseltä kalliolta. Löytöpaikka sijaitsee Hämeenlinnan kirkosta 1,8 km kaakkoon, Vanajaveden länsirannalla, Poppelikujan päästä noin 50 metriä itään. Paikka on kalliomäki asuinalueiden välissä. Maasto on erittäin kivikkoista metsämaata. Muut löydöt olivat modernia roskaa. Visamäen rautakautinen asuinpaikka 109010061 sijaitsee löytöpaikasta 200 metriä kaakkoon. Tarkastamaton löytöpaikka.

Mäkelä (1000025105) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Tinja ja Kai Selroos ovat löytäneet hevosenkengän Janakkalan Kernaalasta Mäkelän tilalta metallinetsinnässä toukokuussa 2014. Löytöpaikka sijaitsee Janakkalan kirkosta 1,5 km kaakkoon, Kernaalantien itäpuolella. Löytöpaikka on metsää, ei tarkempia löytötietoja. Koordinaatti on tilan sijainti. Hevosenkenkää ei talletettu kokoelmiin (Verifikaatti ja valokuvat). Kukkomäen kalmisto sijoittuu löytöpaikasta noin 540 metriä kaakkoon. Tarkastamaton löytöpaikka.

Tuulensuunjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Tuulensuunjoen pohjoisrannasta noin 20 m pohjoiseen. Paikka on savikkoista, loivasti etelään viettävää maastoa. Koekaivauksessa paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Nurmela (1000025661) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautaisen keihäänkärjen löytöpaikka sijaitsee Tuulensuunjoesta 250 m eteläkaakkoon ja Nurmelan päärakennuksesta noin 160 m kaakkoon. Löytöpaikka on saviperäisen luode-kaakkosuuntaisen suuntaisen peltoharjanteen luoteispää. Maaperä on puhdasta savea. Esineen oli maanomistaja löytynyt vuoden 1974 paikkeilla muutaman metrin päästä peltoharjanteen laella olevasta kiinteästä maakivestä, joka on ainoa laatuaan paikalla. Vuoden 1984 inventoinnin yhteydessä paikalle ei kaivettu koekuoppia.

Myllylampi (1000026124) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen löytöpaikka on luultavasti sijainnut Vantaan kylässä olevassa sorakuopassa, joka on sijainnut Myllylammen koilliskärjestä noin 100 m pohjoisluoteeseen. Vuoden 1982 inventoinnissa paikalla ei havaittu mitään mainittavaa.

Vehkaoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; nelisivuisen tasataltan löytöpaikka sijaitsee rautatien vieressä olevassa suosaarekkeessa, rautatiestä noin 80 m etelään ja noin 10 m päässä Vehkaojasta. Esine on löytynyt vuonna 1947 liki metrin syvyydeltä suomudan alta. Löytöpaikka on hyvin pehmeää ja sen lähellä on lähteitä.

Ahvonen (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Tasataltan, joka on löydetty vuonna 1948, löytöpaikka sijaitsee pellolla, ent. Lammin Mommilan Hietoisissa, Mommilanjärvestä noin 2 km itään ja vajaa 300 m järveen laskevasta joesta pohjoiseen.

Syrjänalunen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lammin keskustasta noin 14,5 km koilliseen Evon kylän pienessä Syrjänalunen -nimisessä lammessa. Syrjänalunen on lähellä Evon retkeilyaluetta.
Lautaruuhi, joka on pitkänomaisen itä-länsi -suuntaisen lammen pohjassa lammen keskiosasta hieman itään. Ruuhi on vajonnut syvälle pohjaan siten, että vain kylkien yläosat ovat näkyvissä. Ruuhi vaikuttaa melko hyvin säilyneeltä, mutta sen päädyt ovat ilmeisesti lahonneet.
Evolla on toiminut kalantutkimusasema vuodesta 1892 vuoteen 2014 asti, ja sen yhteydessä toimi jossakin vaiheessa 1900-luvun alkupuolella kalastajakoulu. Opintoihin kerrotaan kuuluneen myös ruuhen teko. Näitä ruuhia kerrotaan käytetyn niillä järvillä, joilla tehtiin kalantutkimusta. On mahdollista, että Syrjänalunen -lammessa oleva ruuhi liittyy tällaiseen toimintaan.

Anttila (1000026775) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vähikkäläntien ja Launostentien risteyskohdan länsipuolella olevalla peltoalueella, noin 60 m Anttilan tilan päärakennuksesta kaakkoon. Löytöpaikalta on 22.10.2014 löytynyt metallinilmaisimella hevosenkenkäsoljen katkelma, vyönsolki sekä koristehela (KM 40438: 1-3). Esineet löytösyvyys vaihteli 10-15 cm välillä. Löytöpaikka sijaitsee lähellä Vähikkälän historiallista kylänpaikkaa (Kuninkaan kartasto 1776 - 1805).
Kohde vaatii lisäselvitystä: löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Klaasio (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Nihattulassa, Kalvontien ja Hakiontien risteyskohdan lounaispuolella olevalla peltoalueella, Hakiontien läheisyydessä. Paikalta on löytynyt 1.6.2014 metallinilmaisimella hevosenkenkäsolki sekä kartionmuotoinen päätehela (KM 40440: 1-2). Esineiden löytösyvyys oli noin 10 cm. Alakohde löytö vuodelta 2020.
Kohde vaatii lisäselvitystä: löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Heikkilä (1000026813) (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Löytöpaikka sijaitsee Suotaalassa, Tyrvännöntien eteläpuolella olevalla peltoalueella, Tyrvännän kirkosta noin 130 metriä itään. Paikalta on löytynyt 16.11.2014 metallinetsinnän yhteydessä useita löytöjä: mm. hopearaha (Sigtuna, n. 995-1020), kaksi pyöreän kupurasoljen kappaletta ja tappikoristeinen särmänuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma (KM 40450: 1-4) sekä soikea kupurasolki, krapusolki ja pronssipunnus (KM 40502: 1-3). Esineiden löytösyvyys oli noin 5-15 cm. Lisäksi alueelta on 2023 löytynyt pronssiesineen katkelma ja mahdollinen rannerenkaan katkelma (ks. alakohteet, ILM 25569).
Löytöpaikasta noin 260 metriä itä-kaakkoon sijaitsee rautakautinen röykkiöalue Anttila 1 (82010032).
Aluetta tarkastettiin vuoden 2023 inventoinnissa. Peltoalue oli melko korkealla sängellä. Se hankaloitti pintahavaintojen tekemistä – samoin myös metallinilmaisimen käyttöä, jota käytettiin paikoin. Varsinkin vuoden 2014 löytöalueen runsaat metallilöydöt viitannevat paikalla olleeseen kalmistoon tai asuinpaikkaan, jota ei toistaiseksi kuitenkaan ole pystytty varmentamaan.

Toivola (1000026815) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kuittilassa, Hämeen Härkätien ja Kuittilantien risteyskohdan länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 5.11.2014 metallinetsinnän yhteydessä pronssinen avain (KM 40452) ja korvalusikka (KM 40505), joka löytyi noin 130 metriä etelään avaimen löytöpaikasta. Metallinilmaisinlöytöjen löytösyvyys oli noin 5-10 cm.
Löytöpaikka vaatii lisäselvitystä: irtolöytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Tuiskula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Tuiskulassa, Pälkäneentien ja Katinalantien eteläisen risteyskohdan länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 17.9.2014 metallinetsinnän yhteydessä soljen neula, kankiketjun nivel, mahdollisen koristeneulan ristikanta sekä koristehela (KM 40507: 1-4). Löytöesineiden löytösyvyys oli noin 4-15 cm.
Löytöpaikalta noin 200 metriä itään sijaitsee Rajalan (109010017) rautakautinen ja keskiaikainen muinaisjäännösryhmä.
Vuonna 2019 kaivettiin löytöpaikan läheisyyteen sähkömaakaapeli, sen kaivuun valvonnassa todettiin savisen, kostean pellon muokkauskerroksen paksuudeksi noin 30 cm. Pellolla oli eriaikaisia, muovisia, savisia, sekä muutamassa kohdassa myös puisia, salaojia. Pellolle kaivetun ojan eteläosassa todettiin muokkauskerroksen alla jonkin verran tiiltä, noin 5 m matkalla. Ojassa ei kuitenkaan todettu mitään rakennetta, löytöjä tai kiinteää muinaisjäännöstä.

Vähä-Hannula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vitsiälän Vähä-Hannulassa, Vitsiälänvainio-nimisen tien pohjoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 2.11.2014 metallinetsinnän yhteydessä pyöreän kupurasoljen kappale, pronssihelmi ja hioimen katkelma (KM 40508: 1-3). Esineiden löytösyvyys oli noin 0-15 cm. Soljen kappaleen yhteydestä tehtiin havaintoja pronssipellin kappaleista sekä tummemmasta maannoksesta. Lisäksi löytöalueelta tehtiin havaintoja mahdollisesta kuonasta ja kvartsi-iskoksista.

Kavituntöyry (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Hattulan Pyhän Ristin kirkosta 7,5 km luoteeseen, Suontaan kartanosta 370 metriä etelään, Suontaantien itäpuolella olevalla peltokumpareella nimeltä Kavituntöyry, Suontaantien ja Pahakorven (Rääkinsuon) välilillä.
11.5.2014 paikalta on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä mm. massiivisen rannerenkaan katkelma, kulkunen ja punnus (KM 40509: 1-5). Esineiden löytösyvyys oli noin 0-15 cm. Kulkusen (KM 40509: 2) löytöpaikan läheisyydessä oli havaintojen mukaan notkelma, jossa maannos oli selvästi tummempaa. Samalta paikalta tehtiin lisäksi havaintoja sulaneesta pronssista.
26.6.2015 paikalta on löytynyt metallinetsinnässä mm. pyöreä hela, kolme kulmikasta helaa ja rannerenkaan katkelma (KM 40777:1-5). Ne löytyivät pellosta savisesta mullasta noin 5-25 cm syvyydestä. Paikalla oli hiukan värjääntynyttä maata ja keramiikkaa, jota ei otettu talteen. Löytöalueen laajuus on ainakin 200 metriä.
26.8.2015 Suontaatien länsipuolelta on löytynyt metallinetsinnässä rannerenkaan katkelma (KM 40845). Sen löytösyvyys oli noin 10-15 cm.
14.5.2015 paikalta on löytynyt metallinetsinnässä raha ja tasavartisen soljen katkelma (KM 40890:1-2).
V. 2015 paikalta on lisäksi löytynyt metallinetsinnässä mm. ketjunkantaja, kulkunen, pronssihela, kaksi pronssiesinettä (KM 40831: 1-5) sekä mm. sarjahelmi, vyösolki ja avaimen pää (KM 41008: 1-5, ks. alakohteet).
Löytöpaikka vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Runkomäentie 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Terästään hiotun kiviesineen katkelma löydettiin pellosta noin 220 m Mustialan kylätontin lounaisnurkasta lounaaseen. Kiviesineen kappale on mahdollisesti kivikautisen kivikirveen teräosan katkelma. Esine paljastui paikalla suoritetun systemaattisen pintapoiminnan yhteydessä. Muuta kivikautista esineistöä, kuten kvartsi-iskoksia tai apalnutta luuta, paikalta ei löydetty. Koska paikalla ei havaittu muita kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia esineitä tai kulttuurikerrosta, kyseessä lienee irtolöytö.

Mattila (1000026808) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Suotaalassa, Tyrvännöntien länsipuolella, Tyrvännön järvikalastusmuseon koillispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 16.11.2014 pronssinen linturiipus (KM 40449) metallinetsinnän yhteydessä. Löytösyvyys oli noin 5-15 cm.
Löytöpaikasta noin 200 metriä koilliseen sijaitsee rautakautinen röykkiöalue Anttila 1 (82010032).
Löytökohta tarkastettiin vuoden 2023 inventoinnin yhteydessä. Kohta on tasaista, sängellä olevaa savi- ja hiesupeltoa, jossa ainakin inventointiajankohtana vesi seisoi. Pintahavaintoja siitä ei juurikaan voitu tehdä. Löytökohdalla ja lähistöllä käytettiin metallinpaljastinta. Merkkejä muinaisjäännöksistä ei todettu. Löytökohta lähitienoineen, 50 m säteellä, vaikuttaa epäsuotuisalta rautakautisten asuinpaikkojen ja kalmistojen suhteen, joten kyseessä on todennäköisesti irtolöytö.

Aho (1000027596) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Hämeenlinnasta 8 km kaakkoon, Hiidenjoen ja junanradan pohjoispuolella, Vanhan Alikartanontien ja jokeen laskevan ojan välisessä pellossa (Maiaho). Pellon vieressä on pieni mäki, joka on metsää. Sulanut pronssin kappale, joka muistuttaa tasavartista solkea ja lyijy- tai tinatangon kappale ovat löytyneet metallinetsinnässä maaliskuussa 2015. Löydöt ovat kyntökerroksesta. Esineitä ei talletettu Kansallismuseon kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat arkistossa). Lähin tunnettu muinaisjäännös sijaitsee löytöpaikasta 600 metriä koilliseen, Janakkala Marjumäki 165010017. Ei havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä, tarkastamaton löytöpaikka.

Mikkola (1000027638) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hämeenlinnan Alikylässä, noin 1,4 km Vanajan kirkosta etelään, Paikkalanlahden eteläpuolella olevalla peltoniemellä, Tiirikkalan tilan päärakennuksesta 570 metriä luoteeseen. Esineet KM 40643:1-3 ovat löytyneet 5.4.2015 metallinetsinnässä pellosta. Katso alakohteet. Hopearahan puolikas KM 40643:1 dirhemi, samanidijäljitelmä, 900-luku. Maaperä on savea ja multaa. Löytösyvyys oli 5-15 cm. Paikalla ei ilmoitettu olevan mitään kiinteitä rakenteita. Lisäksi on löytynyt 8.3.2015 dirhemin puolikas KM 40714:1. Löytöjä on noin 100 metrin laajuiselta alueelta. Ympäristössä on rautakautisia kuppikiviä ja asuinpaikkoja, lähin Perttula 1 109010053 noin 180 metriä luoteeseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Tupala (1000027639) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Hämeenlinnan Ilmoilan kylässä, Hauhon kirkosta noin 11 km luoteeseen, Ilmoilanlahden länsipuolella, Tupalan tilan rakennusten itä- ja eteläpuolella. Paikalta on löytynyt 14.3.2015 metallinetsinnässä räpyläriipus (KM 40778). Paikalta on tehty lisää metallinilmaisinlöytöjä 3.4.2015 (KM 40644:1-4; KM 41185:1, ks. alakohteet). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli 5-15 cm. Paikalla ei ilmoitettu olevan mitään kiinteitä rakenteita.
Löytöalueen laajuus on noin 160x70 metriä. Löytöpaikan koillispuolella on Lentolankärjen kivikautisia asuinpaikkoja ja eteläpuolella Kalomäki 2 rautakautinen kalmisto.
Kohde vaatii lisätietoa; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Pappila (1000027669) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hämeen linnasta 4,8 km kaakkoon Kirkonkulmassa, Miemalansalmen pohjoispuolella, Vanajan vanhan pappilan päärakennuksesta 280 metriä luoteeseen, pienellä pellolla Rautatien ja Vanhanpappilantien välissä. Esineet KM 40656:1-5 ovat löytyneet metallinetsinnässä huhtikuun lopulla 2015 pellon luoteiskulmauksesta, ks. alakohteet. Kupurasolkien löytöpaikalla maaperä on savinen (pieni rinne) ja muiden löytöjen paikalla hiekkapitoisempi ja kuivempi. Löytöalueen laajuus on noin 40 metriä. Löytösyvyys on 5-10 cm. Pellolla on melko runsaasti tiilenpaloja. Kiinteitä rakenteita ei ole havaittu.
Pellolla on neljä kiven- ja maansekaista kumparetta, jotka voivat olla viereisen vuoden 2018 Vanajan vanhan Pappilan alueen tutkimusten perusteella rautakautisia. Tarkastamaton löytöpaikka.

Korjunniemi (Solitander) 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 1934 rantavedestä löytyneen rautaisen keihäänkärjen (KM 13090) löytöpaikka sijaitsee Hattulan vanhasta kirkosta 220 m itäkoilliseen ja Solitanderin huvilasta noin 70 m kaakkoon, Vanajaveden länsirannalla. Rannassa on vuonna 1985 edelleen ollut vanha laituri, jonka vierestä esine oli löydetty. Mitään mainittavaa paikalla ei ole ollut nähtävissä. Nimet Korjunniemi ja Solitander ovat peräisin vuoden 1952 tarkastuskertomuksesta.

Sipilä-Marttila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivisen tasataltan (KM 3453:8) löytöpaikka on sijainnut Hattulan Pyhän Ristin kirkon
kellotapulia vastapäätä, tapulin, kirkon ja maantien länsipuolella, koska se on löydetty aikoinaan entisten Sipilän ja Marttilan talojen välillä olleelta kujalta Hurttalan kylästä. Saatu vuonna 1897 valtion kokoelmiin Marttilan talosta, jossa sitä oli tuolloin säilytetty jo kolme sukupolvea. Paikalla ei ole enää aikoihin ollut taloja.

Suontaan kartano 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Hattulan kirkosta 7,7 km luoteeseen, Lepaanvirran länsirannalla, Suontaan kartanosta 150 metriä itään, kartanon ja Rääkinsuon välissä. Paikalta on löytynyt 14.5.2015 metallinetsinnässä eläinriipus, rannerenkaan katkelma ja solki (KM 40710:1-3) sekä dirhemin katkelma ja saviastianpaloja (KM 40893:1-3). Lisäksi paikalta on löytynyt metallinetsinnässä riippulukko (KM 41188:1).
Paikalla havaittiin myös kuonaa, tiilenpalasia ja keramiikkaa, mutta ei rakenteita. Suontaan kartanon alueella on useita tunnettuja muinaisjäännöksiä ja muita löytöpaikkoja.
Kohde vaatii lisätietoa; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Suontaan kartano 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hattulan kirkosta 8,2 km luoteeseen, Lepaanvirran länsirannalla, Suontaan kartanosta 340 metriä pohjoisluoteeseen. Paikalta on löytynyt 14.5.2015 metallinetsinnässä sydämenmuotoinen koristehela (KM 40711:1) noin 10-20 cm syvyydestä. Paikalta on löytynyt lisäksi ristiriipus sekä kansainvaellusaikainen koristenappi (KM 41187:1-2, ks. alakohteet).
Paikalla havaittiin tummaksi värjäytynyttä maata, kuonaa, tiilenpalasia ja keramiikkaa, mutta ei rakenteita. Suontaan kartanon alueella on useita tunnettuja muinaisjäännöksiä ja muita löytöpaikkoja.
Kohde vaatii lisätietoja; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Luolajanportti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Hattulan Pyhän Ristin kirkosta 7,3 km luoteeseen, Suontaan kartanosta 800 metriä etelään, Suontaantien itäpuolella. KM 40776:1-3 rannerenkaan katkelma ja kaksi solkea ovat löytyneet 24.6.2015 metallinetsinnässä peltomullasta 5-15 cm syvyydestä. Paikalla ei havaittu mitään rakenteita. Löytöalueen laajuus on noin 150x70 metriä. Kartanon pelloilta on useita vastaavia metallinilmaisinlöytöjä, lähinnä Kavituntöyry 1000027134 noin 300 metrin päässä koilliseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Äyrikkälä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hauhon kirkosta 7,5 km luoteeseen, Ilmoilanselän Matkantaustanlahden kaakkoisrannalla, Äyrikkälän talosta 70 metriä itään. Ns. kalanmuotoinen koristehela (KM 40780:1) ja rusettiaiheinen pronssihela (KM 40976, ks. alakohde) on löytynyt metallinetsinnässä 6.12.2014 pellosta 5-10 cm syvyydestä. Pellolla oli lunta, joten mitään muuta ei havaittu. Samalta pellolta on metallinetsinlöytönä myös pronssihelmi (KM 41358).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkoja ei ole tarkastettu maastossa.
Samalla rannalla on kivikautinen asuinpaikka Matkantaustanlahti 83010013 ja löytöpaikasta 2,5 km itään Alvettulan kylässä on useita rautakautisia muinaisjäännöksiä. Löytöpaikoista suunnilleen 300 ja 500 m itäänpäin, Matkantaantien eteläpuolelta on rautakautisia irtolöytöjä: soikea tuluskivi (Hämeenlinnan museon nro 1340) ja pronssinen hevosenkenkäsolki (KM 9698), joka on löytynyt vuonna 1922 (vuoden 1983 invetointikertomuksen kohteet 73 ja 74).

Suontaan kartano 6 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 8 km luoteeseen, Suontaan kartanon länsi- ja lounaispuoleisella peltoalueella. Paikalta on löytynyt 26.8.2015 metallinetsinnässä kupura- ja tasavartisen soljen kappale, koristehela (KM 40846: 1-4). Esineiden löytösyvyys oli noin 10-15 cm.
Löytöpaikka vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Mamren tammisto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vesunnan kartanon päärakennuksesta kaakkoon, pellon koillisosassa olevalla kumpareella. Paikalta on löytynyt vuonna 2015 metallinetsinnässä pyöreän kupurasoljen sekä pronssiesineen kappale (KM 40867: 1-2). Soljen kappale löytyi kumpareen lakiosasta, sekoittuneesta maasta noin 5 cm syvyydestä ja pronssiesineen katkelma pellon ja metsikön rajalta, peltomullasta noin 10 cm syvyydestä.
Löytöpaikan välittömässä läheisyydessä on myöhäisrautakautinen hautapaikka Vesunnan kartano 3 (1000019160).
Kohdetta ei tarkastettu v. 2023 inventoinnissa, mutta topografisten seikkojen ja lähilöytöjen perusteella kumpare todettiin erittäin potentiaalinseksi rautakautisten ja keskiaikaisen muinaisjäännösten suhteen. Koska kumpare on suurelta osin raivatun maan ja kivien peitossa, ei sitä voi tutkia arkeologisesti kattavasti ilman kaivinkonetta.

Tammelan Kaitajärvi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on Tammelan kunnan itäosassa Tammelan kirkosta noin 16 km kaakkoon lähellä Lopen rajaa oleva Tammelan Kaitajärvi.
Järvestä on 1970-luvulla nostettu yksipuinen ruuhi. Ruuhesta lähetettiin 2011 valokuvia Forssan museolle. Ruuhessa on selkeästi muotoillut keula ja perä. Perässä on halkeama ruuhen pituussuuntaan. Perään on kiinnitetty poikkisuuntainen puinen rima. Kyljet ovat kuluneet mataliksi. Ruuhi on löytäjän hallussa. Ruuhen löytöpaikasta järvessä ei ole tarkkaa tietoa. Oletettavasti ruuhi löytyi järven eteläosasta, jonka tuntumassa on rakennuksia. Ruuhen ajoituksesta ei ole tietoa.

Nerosjärvi Muusalmi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka on Hauhon keskustasta noin 22 km koilliseen Nerosjärvessä Ilvessalon eteläpuoleisen Muusalmen eteläosassa.
Paikalta löytyi 2008 saviruukunpaloja, joista osa nostettiin arkeologin arvioitaviksi. Arkeologi Juha Ruohosen mukaan astia on peräisin rautakaudelta. Paikalle tehtiin tarkistussukellus 2012. Tuolloin todettiin, että osa ruukusta (isompi reunapala ja pienempiä paloja) on edelleen löytöpaikallaan Muusalmessa ison laakean kiven vieressä. Ruukunpalojen lähellä havaittiin myös tuohella päällystetty verkonpaino.

Lamminsivu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Lamminjärven itärannalla, Liesontien länsipuolella olevalla peltoalueelta. Paikalta on löytynyt keväällä 2015(?) metallinetsinnässä kaksi dirhemiä (900-l.) sekä pronssisolki (KM 40902:1-3). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 5 cm. Löytäjän havaintojen mukaan löytöpaikalla oli nähtävissä sulaneen pronssin kappaleita.
Kohde vaatii lisäselivitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Sauvala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sauvalan kartanon päärakennuksesta 750 metriä itään, Kansalanmäen länsipuolella olevan peltoalueen reunassa. Paikalta on löytynyt 1.9.2015 metallinetsinnässä bysanttilaisen hopearahan jäljitelmä (KM 40921). Sen löytösyvyys hiekkaperäisellä peltokummulla oli noin 20 cm.
Löytöpaikasta noin 240 metriä luoteeseen sijaitsee Komportinharjun (165010003) rajamerkki ja noin 350 metriä länteen Sauvalan (1000023196) löytöpaikan alakohteita (KM 39759, 39760 ja KM 39761).
Kohde vaatii lisäselvitystä; kesäkuun 2015 tarkastuksessa maasto todettiin topografialtaan soveliaaksi muinaisjäännöksille.

Arola (1000028540) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Varsanojantien pohjoispuolella, noin 150 metriä Mäenpään tilan päärakennuksesta luoteeseen olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuonna 2015(?) metallinetsinnän yhteydessä pintalöytönä kvartsi-iskos (KM 40950).

Tajanen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Taljalanlahden länsipuolella, Totunojan ja Taljalantien väliin jäävällä peltoalueella. Paikalta on löytynyt 26.12.2015 metallinetsinnässä kaksi hopearahaa (Heinrich II, 1002-1024 ja Konrad II, 1024-1039) (KM 40987: 1-2). Rahojen löytösyvyys peltomullassa oli noin 0-10 cm. Ne sijaitsivat noin 6 metrin päässä toisistaan pohjois-eteläsuuntaisesti.
Löytöpaikalta noin 180 metriä itää sijaitsee rautakautinen rajattu löytöpaikka Ranta-Sipilä 2 (1000023511) ja noin 250 metriä länteen Pahnainmäen hautapaikka (210010002), kuppikivi (210010003) sekä löytöpaikka (1000024455).
Löytöpaikan tarkastuksessa vuonna 2018 ei havaittu muuta merkkejä muinaisjäännöksestä.

Saarenmäki (1000028662) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kernaalanjärven itärannalla, Saarenmäellä. Paikalta on löytynyt syyskuussa vuonna 2014 metallinetsinnässä ajoittamaton ruodollinen rautaveitsi (KM 40993). Sen löytysyvyys olin noin 20 cm.
Alakohteina vuonna 2020 tehtyjä löytöjä: viskari, rengaskuolain, veitsi (KM 45131). Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16353.

Valkama (1000028668) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Helsinki-Tampere valtatien ja Tuulensuunjoen risteyskohdan lounaispuolella olevalla peltoalueella, Tuulensuuntien pohjoispuolella. Paikalta on löytynyt syyskuussa 2014 metallinetsinnässä rautakautisen rannerenkaan katkelma (KM 41001). Sen löytösyvyys peltomullassa olin noin 20 cm. Löytötietojen mukaan peltoalueella on runsaasti 1800-luvun esineistöä.

Nujukumpu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Häitilän eteläpuolella, Virpipolun itäpäästä noin 180 metriä kaakkoon olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt syyskuussa 2014 metallinetsinnässä kankiketjun nivel (KM 41007). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 10 cm. Löytötietojen mukaan paikalta on löytynyt myös toinen kankiketjun nivel toisen löytäjän toimesta. Syksyllä 2021 ilmoitettu uusia löytöjä (viikinkiajan tasavarsisolki, ruusukehela jne.; Ilppari ILM20933).

Myllypakka (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Rautainen keihäänkärki (KM 2566:1) on löytynyt 1860-luvulla Myllypakan, nyk. Myllymäen talosta noin 100m itään, pellon syrjäsä olleesta vähäisestä töyräästä, joka tehtiin pelloksi. Löytöpaikalla oli ollut sylen läpimittainen ja kyynärän korkuinen hiiliä sisältänyt kumpu. Vuoden 1895 tarkastuksen aikaan se oli tasoitettu pelloksi, mutta jäljelle oli jäänyt vielä 25 - 30 cm paksuinen tuhka- ja hiilikerros. Kiviä ei oltu löydetty paikalta. Löytöpaikka oli vielä hyvin tiedossa vuoden 1950 inventoinnin yhteydessä.
Vuoden 1982 inventointikertomuksessa mainitaan lähettyviltä löydetyn myös nelihaarainen rauta-atrain (KM 3426).

Hautahuhta 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 9975) on löydetty vuonna 1934 Läyliäisten Hautahuhdan talon Takapellosta, joka sijaitsee talosta etelään, aivan nyk. Karkkilan ja Lopen välisen rajan tuntumassa. Esine on löydetty ojankaivuussa hiekkamaasta. Vuoden 1982 inventoinnissa ei löytöpaikan viereiseltä mullospellolta havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Rassanmutka (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Rassanmutkassa, Urasjärven länsirannalla, Torvoilantien itäpuolella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä rautaveitsi (KM 41064: 1). Sen löytösyvyys oli noin 15 cm. Löytötietojen mukaan paikalla on iso kivikkoa.

Kalkkonen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Lehijärven koillisrannassa, Kalkkosten päärakennuksesta noin 50 metriä kaakkoon. Paikalta on löytynyt 16.4.2016 metallinetsinnässä pyöreä kupurasolki ja mahdollinen solki/hela (KM 41069: 1-2). Esineiden löytösyvyys oli noin 15 cm. Verifikaatissa annettujen tietojen mukaan tilalta siirretyssä jätemaassa, joka kaivettiin 2000-luvulla uudisrakennuksen pohjasta, oli palaneita kiviä.

Vapunkorpi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen hevosenkenkäsolki (KM 9698) on löytynyt vuonna 1922 Hauhon Matkantakaa Kartanon talon maalta, noin 300 m Alvettulaan päin vievän tien eteläpuolella, tien vieressä olleesta santakuopasta. Vuoden 1983 inventoinnissa hiekkakuoppa oli matala ja kasvillisuuden peitossa.

Jurvala 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kolme kvartsi-iskoskosta (KM 22292) löytyi vuonna 1983 kynnetyltä pellolta
Jurvalan päärakennuksesta noin 100m etelään, Alvettulan kylältä länteen lähtevän maantien eteläpuolelta. Maaperä paikalla on hienoa hiekkaa. Rauhanselkä on
aikoinaan selvästikin ulottunut Väinölänlahden ja Raivonsuon kautta aivan löytöpaikan etelä- ja lounaispuolelle. Paikka on ollut näin noin kilometrin mittaisen, mutta kapean lahden pohjukkaa, kenties kivikautista asuinpaikkaa. Lahden rannat ovat olleet melko jyrkät.

Kartano (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 7,5 kilometriä Hauhon kirkolta luoteeseen Matkantaassa, Ilmoilanselän Matkantaustanlahden eteläpuolella, Kartanon lounaispuoleisella peltoalueella. Paikalta on löytynyt 9.4.2016 metallinetsinnässä kankiketjun nivel ja pronssiesine (KM 41179: 1-2). Esineiden löytösyvyys oli noin 15 cm. Myöhemmin samana päivänä tehtyjä keski- ja myöhäisrautakautisia metallinetsinlöytöjä saatiin kokoelmiin lisääkin (KM 41654: 1 -3; ks. alakohteet).
Löytöpaikka sijaitsee Matkantaan RKY-alueella. Löytöpaikalta 260 metriä koilliseen sijaitsee rautakautinen löytöpaikka Äyrikkälä (1000027812).

Hannukkala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Suotaalassa, Suotaalanlahden lounaisrannalla, Hannukkalan koillispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt pintalöytönä tasavartinen solki (KM 41190:1).
Löytöpaikalta noin 200 metriä luoteeseen sijaitsee rautakautinen röykkiökohde Anttila 1 (82010032).
Vuoden 2023 inventoinnissa löytöpaikka oli heinällä. Pintahavaintoja ei siis saatu. Löytökohdalle tehtiin koekuoppa, jossa todettiin hietamaassa oleva noin 30 paksuinen kyntökerros ja sen alla puhdas hieta / hiesu. Löytökohdan ympäristöä ja sen luoteispuolella olevaa kalliokumparetta tutkittiin hieman myös metallinetsimellä. Merkkejä muinaisjäännöksistä ei havaittu.

Saari 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee 4,5 kilometriä Tammelan kirkosta kaakkoon, Tammelan kartanon pohjois ja luoteispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuosina 2014-2015 metallinetsinnässä rautakautisia ja historiallisen ajan metalliesineitä: KM 41199:1-8; KM 41200:1-12 (ks. alakohteet). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-30 cm. Samalta peltoalueelta on löytynyt samanaikaisesti myös muita metallinilmaisinlöytöjä: KM 41201:1-5; KM 41202:1-2.
Löytöpaikan välittömässä läheisyydessä sijaitsee historiallinen kylänpaikka Saari (Saris) (1000005346) sekä kivikautinen löytöpaikka Saaren kartano (1000006910).

Saari 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee 4,5 kilometriä Tammelan kirkosta kaakkoon, Tammelan kartanon luoteispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuosina 2014 ja 2015 metallinetsinnässä latteanuppinen hevosenkenkäsolki, kaksi pronssiesineen katkelmaa (mahd. ranne- tai kaularenkaasta), nappi sekä tulusrauta (KM 41201:1-5, ks. alakohteet). Samalta peltoalueelta on löytynyt samanaikaisesti myös muita metallinilmaisinlöytöjä: KM 41199; KM 41200; KM 41202.
Löytöpaikan välittömässä läheisyydessä sijaitsee useita muinaisjäännöskohteita.

Saari 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee 4,5 kilometriä Tammelan kirkosta kaakkoon, Tammelan kartanon länsipuolella olevalla peltoalueella lounaiskulmassa, Portaantien länsipuolella. Paikalta on löytynyt vuosina 2014 ja 2015 metallinetsinnässä kaksoisnappi ja korvalusikan katkelma (KM 41202:1-2, ks. alakohde). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli 5-30 cm.
Löytöpaikan välittömässä läheisyydessä sijaitsee historiallinen kulkuväylä Kirkkotie, Saari 2 (1000021987).
Kohdetta vaatii lisätietoa; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Petäjäinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Teurossa, Metsähaarantien ja Metsähaaranpolun risteyskohdasta 250 metriä luoteeseen. Paikalta on löytynyt vuonna 2000 kasvimaata tehdessä kivikirves (KM 41223:1).

Iso-Salanti (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Hämeenlinnan keskustasta noin 30 km länsiluoteeseen Iso-Salanti -järven pohjoisosassa. Tarkasta löytöpaikasta ei ole tietoa.
Matalasta rantavedestä pohjamudasta löydettiin yksipuisen ruuhen puolikas 1975 kalastellessa ja rannalla liikkuessa. Osan pituus on 5,2 metriä ja leveys 35 cm. Osa nostettiin pois vedestä ja löytäjä on säilyttänyt sen hallussaan. Löydöstä ilmoitettiin Museovirastolle 2017.

Hyrry (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lopella Pilpalassa Lähteentien pohjoispuolella olevan lammen eteläosassa Hyrryn lähellä.
Lammen pohjaan pystyyn on asetettu ohuehkoja puita kala-aitaa muistuttavalla tavalla rantajyrkänteen lähelle. Muodostelman pituus on arviolta vajaat kymmenen metriä. Muodostelman alkuperä ja käyttötarkoitus ei ole varmuudella tiedossa.

Myllyoja 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hattulan Nihattulan kylässä, Huhdanmäen lounaispuolella ja Lehijärveen kaakosta laskevan Myllyojan itäpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 28.6.2010 metallinetsinnässä pronssinen korvalusikka tai mahdollinen korvalusikasta tehty riipus (KM 38387). Korvalusikan lapa on koristeltu toiselta puolelta nauhapunosornamentiikalla, toisella puolella on kuvattuna ihmishahmo. Sen löytösyvyys pellolla oli noin 10 cm.

Heikkilä 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Kalailanlahden lounaispuolella olevalla peltoalueella, Nihtiläntien länsipuolella. Paikalta on löytynyt 6.8.2017 metallinetsinnässä kaksiosainen, ristiretkiajan tyylisellä kasviornamentiikalla koristeltu saranallinen metalliesine (KM 41276). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-15 cm. Alakohteissa selviä myöhäisrautakautisia metallinetsintälöytöjä vuodelta 2024 (ILM30303).
Löytöpaikalta noin 200 metriä kaakkoon sijaitsee rautakautinen löytöpaikka Heikkilä 1 (1000031092).

Toivonniemi 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Sairialan Tuuloksessa, Ylisen Tuuloslammin koillispuolella olevalla metsäalueella, kivisellä kumpareella. Paikalta on löytynyt vuonna 2017 metallinetsinnässä rullapäinen hevosenkenkäsolki sekä kaksi viikinkiaikaista keihäänkärkeä (KM 41329:1-3).
Esineet ovat löytyneet metsässä olevalta kumpareelta, noin 20-35 cm syvyydestä. Löytäjän havaintojen mukaan löytöpaikalla on nähtävissä isoja kiviä. Pintakerroksen alla kiveys on havaintojen mukaan runsasta. Etsinnän yhteydessä löytöpaikan ympäristössä havaittiin runsaaasti signaaleja. Löydöt viittaavat kalmistoon.

Rompsinoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinlöytöjä, hevosenkenkäsoljen katkelma ja hela. Löydöt savi/multa/hieta pellosta noin 5-15 cm syvyydestä. Lähistöllä vanhoja hiekkakuoppia.

Myllyoja 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Matkaikoni (ortodoksi), Löytynyt 2017 metallinetsinlöytönä pellosta5-15 cm syvyydeltä hietamaasta.

Myllyoja 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pieni ristiriipus (ortodoksi) löytynyt metallinetsinlöytönä 2017 pellosta noin 5 - 15 cm syvyydelta hietamaasta.

Historiallinen; Ortodoksinen ristiriipus, löytynyt metallinetsinlöytönä 2017 peltomaasta 5-15 cm syvyydeltä hietamaasta.

Historiallinen; Ortodoksinen matkaikoni, löytynyt metallinetsinlöytönä 2017 peltomaasta 5-15 cm syvyydeltä hietamaasta.

Kiurula 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt 19.10.2017 metallinetsinnässä rautakautinen silmäkirves (KM 42849:1) ja kolme historiallista pöytäveistä. Niiden löytösyvyys oli noin 20-25 cm.
Kirves löytyi laakeiden kivien alta ja välistä. Veitset olivat päällekkäin kivien alla. Veitsien löytöpaikalla oli kivikasoja sekä löytäjän havaintojen mukaan mahdollisia rakennusten jäänteitä. Veitsien yhteydestä havaittiin myös tiilimurskaa ja keramiikkaa.
Edellyttää lisäselvitystä.

Rantala (1000031557) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt 5.11.2017 metallinetsinnässä kaksi merovingiajalle tyypillistä tasavartista solkea, kankiketjun nivel, sormus sekä putkilukon avain (ks. alakohteet). Niiden löytösyvyys oli 10-15 cm.
Peltoalueen itäreunalla olevan löytökeskittymän yhteydestä tehtiin havaintoja palaneista kivistä sekä kuonasta. Peltoalueen länsilaidalla kapeahkolla kaistalla maannos oli värjäytynyttä ja koostumukseltaan multavaa, toisin kuin muualla oleva savisekoitteisempi peltomulta. Pellon pinnalta tehtiin myös havaintoja kvartsista.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikka ei ole tarkastettu maastossa.

Tenhola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Tehnolan kartanon itäpuolella olevan peltoalueen itäreunalla. Paikalta on löytynyt 25.11.2017 metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan katkelma. Sen löytösyvyys oli noin 5 cm.
Löytäjän havaintojen mukaan löytöpaikan läheisyydessä on runsaasti kivikasoja. Kiviä on löytäjän mukaan tuotu viereiseltä pellolta pitkällä aikavälillä.

Keihäsmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pietilässä, Loppijärven pohjoisrannalla, Pilpalantien ja Uimarannantien risteyskohdasta noin 200 metriä lounaaseen olevalla metsäsaarekkeella. Paikalta on löytynyt 9.4.2017 metallinetsinnässä ketjunkantaja sekä pronssiriipus, jossa lenkillä kiinni kankiketjun nivel (KM 41803: 1 ja 2). Esineet löytyivät löytäjän antamien tietojen mukaan samasta kuopasta päällekkäin. Niiden arvioitu löytösyvyys oli noin 10-12 cm.
Löytäjän havaintojen mukaan löytöpaikalla maan pinnalla on nähtävissä isoja sekä pienempiä kiviä. Kiviä oli samanlaisesti nähtävissä myös kaivetussa kuopassa, josta esineet löytyivät.

Iso Riihenmäki 3 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Pyhäjärven Saarensalmen itärannalla, Palomäen pohjoispuolella, harjun länsipuolella, hiekkaisella rantatörmällä. Paikalta on löytynyt syksyllä v. 2017 metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen partakirves, hevosenkenkänaula ja rautalenkki (KM 42915:1 - 2). Ne ovat löytyneet noin 10 cm syvyydestä. Noin 10 metrin säteellä kirveestä (KM 42915:1) on myös löytynyt viikatteen katkelma ja muita vaikeasti ajoitettavia rautaesineitä (KM 42938:2 - 5). Noin 50 metrin päässä kirveen löytöpaikasta on löytynyt ruodollinen heittokeihäänkärki (KM 42938:1, alakohde).
Löytäjän antamien tietojen mukaan etsintäalueella havaittiin runsaasti rautasignaaleja.

Ylänne (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Miemalassa, Vanajan vankilan länsipuolella, Miemalantien ja Ylänneentien risteyskohdan itäpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 25.11.2017 metallinetsinnässä pienikokoinen tasavartinen solki sekä kierreuurteisen kaularenkaan katkelma. Niiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 5 cm.

Kyläkallio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hämeenlinnan Juttilassa, Vuorentaustantieltä poikkeavan Pajulantien pohjoispuolella, Kyläkallion eteläreunalla. Paikalta on löytynyt joulukuussa vuonna 2013 metallinetsinnässä miekanponsi, miekan säilän katkelma ja veitsi (KM 39988:1-3, ks. alakohteet). Ne löytyivät hietapohjaisesta metsästä noin 15-30 cm syvyydestä. Noin 150 metriä kaakkoon on ilmoituksen mukaan löytynyt dirhemin katkelma, jota ei ole saatu kokoelmiin.

Viinaniemi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kesäkuussa 2018 noin 25 cm syvyydestä yhdessä nipussa silmäkirves, kuolaimet ja renkaallinen rautaesine. Maassa havaittu myös palanutta luuta ja runsaasti nokea. Myöhemmin saatu saman etsinnän yhteydessä löytyneet D-tyypin pyöreä kupurasolki, rannerenkaan katkelma ja kolmipuolainen hihnanjakajarengas.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ruskeenharju (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt yksinkertainen suiponsoikealla lehdellä varustettu ruotokeihäänkärki 5 - 7 cm syvyydestä.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Mäkipelto (1000032867) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt angon katkelmia ja merovingiaikainen tasavarsisolki. Löytäjän havaintojen mukaan löytöpaikalla sijaitsee isojen maakivien ympärillä ja välissä, 10 - 20 cm syvyydessä, ladottu maanalainen kiveys, jossa maa on tummaa ja hiilistä. Tämän alueen laajuus on 10 x 12 metriä. Löytäjän mukaan mäellä on myös historiallisen rakennuksen pohja, joka lienee ollut käytössä vielä 1900-luvulla.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Anttila 2 (1000032877) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löydetty spiraalipäinen ketjunkannatin ja myöhäisrautakautinen vyönhela (KM 43324) sekä eläinriipus (KM 41817: 1) ja miekanponsi (diar. KM 42426).

Läyliäinen Ylhäinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pienestä Keihäsjärvestä 1 km NNW. Huomiot: Löytö KM 5846:1, kivikirves, diar. 23.06.1911, Löytänyt v. 1909 Ylhäisten talon omistaja Kaarlo Toivanen Ylhäisten talon maalta, n. 30 syltä talosta luoteeseen. Löytöpaikka on tasaista maata, ja maaperä mustaa suomultaa. Esine löytyi kuokittaessa.

Läyliäinen Ahola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytö: KM 10744, kaksoistaltta, diar. 09.12.1937, löytänyt mv Einari Saarinen v. 1935 Läyliäisten kylän Aholan torpan maalta kivisen mäen reunasta. Esine löytyi peltoa tehtäessä 30 cm:n syvyydestä, n. 100 X 50 cm:n laajuisesta ja 30 cm paksusta kiviröykkiöstä.

Läyliäinen Mäenalusta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Läyliäisten taajaman itäpuolella. Päärakennuksen koordinaatit - HUOM! koordinaatti ei osoita löytöpaikkaa, joka oletettavasti on jossain lähistöllä. Oikokirves ja reikäkivi, löytänyt mv Vilho Laakso v. 1949 Läyliäisen kylän Takon talon Mäenalustan pellosta, n. 350 m talosta koilliseen.
Saukkonen 1982: Kylässä ei tiedetty Tako -nimistä paikkaa, eikä tarkka löytöpaikka selvinnyt.

Holmalahti (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lopen keskustasta noin 7,5 km eteläkaakkoon Loppijärven eteläosan itärannalla Holmalahdessa, lahden itärannalla matalassa vedessä noin 15 metrin päässä rantaviivasta paikalla, jossa hiekkapohja muuttuu mudaksi.
Puurunkoisen veneen hylky, jonka rakenneosista osa on nostettu löytöpaikalta vedestä ylös. Nostetun kylkilaudan pituus on noin 4,6 metriä. Laudassa on kiinni kaaren osa. Veneen osat on kiinnitetty toisiinsa puutapein ja taotuin rautanauloin. Kaaret ovat lyhyet ja veneessä on ollut kaksi laitalautakertaa. Vene on rakennettu limisaumatekniikalla. Vene vaikuttaa olleen matalalaitainen ja kenties pohja on ollut melko tasainen.
On mahdollista, että venettä on kuljetettu sauvoen ja käytetty matalassa Loppijärvessä pienkarjan/lampaiden viemiseen laidunsaariin. Hylkyä ei kuitenkaan ole tutkittu eikä ajoitettu.
Hylky löytyi 2018 uimisen yhteydessä sattumalta.

Totunoja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 2017 metallinetsinnässä löytyneiden rautakautisen rannerenkaan ja kupurasoljen katkelman löytöpaikka. Alue on loivasti itään Totunojaan laskevaa peltoa. Tarkastushetkellä 2018 vilja oli korjattu mutta peltoa ei oltu kynnetty. Havaintomahdollisuudet olivat kuitenkin hyvät. Maaperä savista peltomaata jossa kohtalaisen runsaasti pientä liuskeista kiveä. Mitään merkkejä rakenteista ei ollut havaittavissa. Sen sijaan pellolle löytöpaikan ympäristöön on kaivettu kymmenkunta korjuun jälkeen kuoppia todennäköisesti kenttälapiolla metallinetsintään liittyen. Muutaman kuopan viereen oli jätetty maanpinnalla metalliesine (pultti yms.).

Raimansuo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt toukokuussa 2018 esineitä 15 - 30 cm syvyydestä; ehjä pronssinen hevosenkenkäsolki (KM43410:1) sekä sulanutta kupariseosta (KM43410:4) ja veitsenterä (KM43410:2) (ks. alakohteet; löytöjä ei vielä ole luetteloitu).
Vuoden 2019 inventoinnin yhteydessä, ilmoitettujen koordinaattien ja GPS-laitteen suoman tarkkuuden (noin 7 m) perusteella oletetulle löytöpaikoille tehtiin koekuoppia joissa ei havaittu mitään merkkejä muinaisjäännöksistä. Muutaman metrin säteellä oli useita arviolta muutaman kymmenen vuoden ikäisiä metsänäestyskuoppia joissa ei havaittu mitään mainittavaa. Löytöpaikkojen ympäristöä tutkittiin myös metallinilmaisimella. Merkkejä muinaisjäännöksistä ei todettu.

Nihattula Mattila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt huhtikuussa 2016 katkelma F-tyypin pyöreästä kupurasoljesta.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kurjenmäki 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt pellolta pintapoiminnassa kvartsi-iskoksia. Löytöalueen laajuus noin 60 x 30 m, pituushalkaisija joen suuntaisesti.
Vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Pompinmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt hakkuualueelta noin 20 x 20 metrin laajuiselta alalta pintapoiminnassa kvartsi-iskoksia. Löytäjän mukaan löytöpaikka on Ancylusjärven rantaterassi.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole vielä tarkastettu maastossa.

Mikkola (1000033085) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja löytänyt pellosta pintapoiminnassa kvartsi-iskoksia.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Mäkelän pelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä saatu lokakuussa 2018 pellosta emalikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma, myöhäisrautakauden hopearaha ja 2 hopearahan katkelmaa (ks. alakohteet).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Yli-Jaakkola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; 4 kankiketjun niveltä saatu vuonna 2018 metallinetsinlöytöinä pellosta kolmesta eri kohdasta (ks. alakohteet). Myöhemmin saatu myös hopeariipus. Lisää löytöjä ilmoitettu maaliskuussa 2021 (Ilppari ILM18060) ja lokakuussa 2023 (ILM28475).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tuomola (1000033126) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt syksyllä 2017 tasavarsisoljen katkelma ja kaksi pyöreän kupurasoljen katkelmaa (ks. alakohteet).
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohteita ei ole tarkastettu maastossa.

Hiukanmäki 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt syyskuussa 2018 viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma (ei vielä luetteloitu). Liitetty kohteen Hattula Hiukanmäki 82010080 alakohteeksi.
Syksyllä 2018 alueella suoritetussa tarkastuksessa löytöpaikalta pellossa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kankaanmäki (1000033128) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt syyskuussa 2018 yksinkertainen suorakaiteenmuotoinen tulusrauta.

Asennos (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt syksyllä 2018 viikinkiajan punnus.
Paikka tarkastettiin inventoinnin yhteydessä elokuussa 2019. Mukana oli Kanta-Hämeen menneisyyden etsijöiden edustaja, joka käytti metallinilmaisinta. Löytöpaikkapaikalle tehtiin koekuoppa, jossa todettiin noin 25 cm paksuinen kyntökerros ja sen alla puhdas koskematon maa. Maaperä oli hietaa / hiesua. Löytökohta oli inventointiajankohtana sänkipeltoa ja sen lähiympäristöä tutkittiin noin 30 m säteellä melko kattavasti metallinilmaisimella ja etäämmällä kursorisesti. Merkkejä muinaisjäännöksistä ei havaittu.

Pirttiniemi (1000034251) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä hiekkaisesta metsämaasta on löytynyt moitteettomassa kunnossa oleva, jalopatinan peittämä hevosenkenkäsolki sekä lyijypunnus (alakohde). Niemen kärjessä sijaitsee historiallinen rajapaikka.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kalkkimäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on paikalta löytynyt soikealehtinen ruotokeihäänkärki. Löytäjän mukaan paikalla on kalkinlouhinnan jälkiä ja muurattuja rakenteita, mahdollisia kalkkiuuneja.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Jokipelto (1000034254) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Muutama kvartsiydin ja -iskos löytyneet savisesta sänkipellosta noin 10 x 10 metrin alueelta.
Vuosina 2018-2019 pellolta on otettu talteen kupariseos-, rauta- ja lyijyesineiden katkelmia. Näiden joukossa mm. mahdollinen viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma, joka on pahoin sulanut (KM 44062: 1). Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12076.

Ruskeenkärki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyi marraskuussa 2018 metsämaasta 8 cm syvyydestä katkelmallinen rautainen piikkikannus, joka ulkomaisten vastineiden perusteella on myöhäisrautakautinen.

Yli-Penttilä (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt pieni keihäänkärki tai varsijousen nuolenkärki (KM 41783: 1).

Jaakkola (1000034504) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä pellosta 2 - 20 cm syvyydestä löytyneitä rautakautisia esineitä ja Saksalaisen ritarikunnan hopearaha (KM 41804; ks. alakohteet).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa,

Marila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyneitä kankiketjun niveliä (KM 41805: 1 ja 2). Uusia löytöjä ilmoitettu toukokuussa 2021 (ks. alakohteet; tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM18630, ILM18868, ILM18975).

Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt keskiaikainen raha (Eerik Pommerilaisen kuusinainen, lyöty Turussa noin 1410; Kansallismuseon rahakammion kokoelmat RK2017006).

Keskiaikainen; Metallietsinnässä löytynyt keskiaikainen kuu-ukkohela.

Kivikautinen; Metallinetsinnän yhteydessä löytynyt vasarakirveen katkelma, todennäköisesti Ia-tyyppiä (KM 42181).

Kuotola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta kupariseoshela (nauhapunoskoristeinen) ja nauhamaisen kupariseoslevyn katkelma (pisteviiva- ja kolmioleimakoristeinen; ks. alakohde). Löydöt toistaiseksi luetteloimatta. Myös rautaisen työvälineen (kairan?) terä, ajoitukseltaan ehkä jo rautakautinen. Sittemmin ilmoitettu (Ilppari ILM18073) ruusukeheloja ja pronssinen kirvesriipus.
Alakohteeksi lisätty vuonna 1987 kokoelmiin saatu löytö, väkäsellinen ruotokeihäänkärki KM 23805:1.

Mikkola 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta saatu pintalöytöinä kvartsiesineitä, -iskoksia ja -ytimiä noin 20 x 30 metrin laajuiselta alueelta.

Mikkola 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt pellosta kvartsiesineitä-, ytimiä ja -iskoksia noin 30 x 30 metrin laajuiselta alueelta.

Lehtikummun pellot (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikainen miekanponsi ja viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma. Löytöinä myös 1500-luvun rahoja ja moderneja tai ajoittamattomia kupariseosesineitä ja -katkelmia. Pellossa havaittiin sulanutta kupariseosta (alakohde). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 12973, 13519, 16727.

Päivärinne (1000034828) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt hiekkaisesta metsämaasta noin 20 cm syvyydestä rautainen rullapäinen hevosenkenkäsolki. Löytäjä ei havainnut paikalla mitään erityistä. Lännempää on löytynyt putkilukko (merkitty alakohteeksi).
Tarkastuskäynnin avulla ei voitu todeta tarkkoja löytöpaikoja tai ilmeisiä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Edellyttää lisäselvitystä.

Vanajanlinna (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt Vanajanlinnan luona sijaitsevalta niityltä (vanha pelto) viikinkiajan tappikoristeinen tasavarsisolki. Löytöpaikka oli kumpare, joka löytäjän mukaan vaikutti ajetulta maalta.

Perttilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt soikean kupurasoljen katkelma pellon kyntökerroksesta.

Ahlajärvi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta 1400/1500-luvulle ajoittuva varsijousen panssarinuolenkärki (KM 41807: 1), jonka löytöpaikalla havaittiin tummaa maata, sekä 1620-luvun raha (alakohde, KM 41807: 2). Lisäksi pellossa on havaittu kvartsi-iskoksia ja yksi sellainen on toimitettu kokoelmiin (alakohde, KM 41918: 1).

Ali-Vilkki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kupariseoksinen punoskoristeinen miekanponsi ja muita rautakautisia esineitä (diar. KM 41930). Myöhemmin ilmoitettu lisää löytöjä läheiseltä pellolta.

Hiukanmäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta tappikoristeinen viikinkiajan tasavarsisolki (diar. KM 41931) sekä hopearahoja ja -riipus (KM 42127: 1 - 7). Uusia löytöjä syksyllä 2019 (ks. alakohteet) sekä 2021 (Ilppari ILM20778).

Pulkkila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä rautakautisen rannerenkaan katkelma (diar. KM 41934).

Soukonlahti 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt metsästä 1400/1500-luvulle ajoittuva panssarinuolenkärki, diar. KM 41935.

Ylä-Vällä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta puolipallomainen kupariseosesine, luultavasti rautakautinen punnus (KM 41938).

Joentaka 6 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on toukokuussa 2016 löytynyt litistynyt kupariseoksesta tehty pyöreäkantainen sormus, uudelta ajalta tai mahdollisesti keskiajalta (KM 41983: 1).

Halila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt hiekkamaasta kaksi spiraalipäistä ketjunkannatinta myöhäisrautakaudelta ja uuden ajan miekanponsi (ks. alakohteet diar. KM 41985) sekä kokonainen dirhemi (ks. alakohteet, diar. KM 42424).

Anttila 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt pellosta eri paikoista 12 - 15 cm syvyydestä kaksi levymäistä linturiipusta (diar. KM 42079; Rjabininin tyyppi 1:I; toinen löydöistä alakohde).

Urheilukentän mäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on urheilukentän koillispuoliselta jyrkältä mäeltä löytynyt keväällä 2019 rautainen rullapäinen hevosenkenkäsolki. Esine löytyi hiekka/soramaasta 20 cm syvyydestä. Diar. KM 42112.
Kohden tarkastettu esineen löytäjän kanssa 27.4.2020. Esineen löytöpaikka sijaitsee hiekkaisen mäen laella n. 130 m Mustialanlammista lounaaseen. Löytöpaikan ympäristössä ei elementtejä jotka viittaisivat mahdolliseen kiinteään muinaisjäännökseen.

Purttamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on toukokuussa 2019 löytänyt Purttamäen koillispuoliselta pellolta kvartsi-iskosten esiintymisalueen laajuudeltaan noin 100 x 40 m (pituusakseli suunnassa luode - kaakko). Talteen otetut kvartsit diar. KM 42113.

Rahamaansuo (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Kesällä 2019 löytynyt metallinetsinnässä metsästä 9 cm syvyydestä hiekkamaasta kaulallinen panssarinuolenkärki (diar. KM 42170).

Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2017 pellosta lieriömäinen hihnanhela, todennäköisesti myöhäisrautakautinen.

Paristankärki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veden ollessa alhaalla on järvenrannasta syyskuussa 2019 löytynyt kivinen kourutaltta.

Kärkihaka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt metsämaasta noin 10 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen väkäkeihäänkärki. Löytäjän mukaan löytöpaikan läheisyydessä sijaitsee useita sammaleen peittämiä kivi/maaröykkiöitä.

Uusi-Simola (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on peltosaarekkeesta noin 20 cm syvyydestä löytynyt nuolenkärki.

Anttila 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on löytynyt 15 cm syvyydestä hiekkamaasta rautaesine, joka vaikuttaa keskiaikaiselta miekanponnelta.

Kankaanniemi (1000037236) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on 10 cm syvyydestä pellosta löytynyt viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma. Vuonna 2020 kokoelmiin on toimitettu myös viikinkiajan keihäänkärki (E-tyypin ruodollinen muunnos), joka perimätiedon mukaan on löytynyt 1930-luvulla samalta pellolta.
Vuonan 2023 valokaapelin kaivuun arkeologisessa valvonnassa Kankaanniemen löytöpaikan läheisyydessä tanhuanpäänntien laitaan ei tehty havaintoja muinaisjäännöksestä.
Kohde vaatii lisätutkimuksia.

Pyöli (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt 10 cm syvyydestä kuulamainen myöhäisrautakautinen punnus (syksy 2019).

Nokanmaa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2019 löytynyt 15 cm syvyydestä hiekkamaasta tinapitoisesta metalliseoksesta valettu hevosriipus. Muut löydöt välittömässä ympäristössä olivat nuorehkoja hevosenkenkiä ja hevosenkenkänauloja. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM12404.

Linnamäen eteläpuolinen pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2019 löytynyt 10 cm syvyydestä soikean kupurasoljen katkelma, ilmeisesti Ailion G-tyyppiä (liljasolki). Muita löytöjä ei tehty "kovasta etsinnästä huolimatta".

Väisälä (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt tulusrauta 15 cm syvyydestä kivien alta. Tulusrauta on vaikeasti ajoitettavaa yksinkertaista mallia (soikeahko).

Pitkämäki (1000037840) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Helmikuussa 2020 on metallinetsinnässä löytynyt metsästä, 25 cm syvyydestä hiekkamaasta, rautainen nuolenkärki Hiekkasen (1979) tyyppiä 3BIX. Noin kahden metrin päässä löytöpaikasta on siirtolohkare.

Kärsälänmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on helmikuussa 2020 löytynyt noin 20 cm syvyydestä F-tyypin pyöreä kupurasolki (KM 44351:1). Löytöpaikan lähiympäristössä ei tullut metallinetsinsignaaleja. Vajaat 80 metriä koilliseen löytyi alakohteeksi merkitty rautainen putkilukon avain (KM 44351:2). Löytöpaikoilla tehtiin tarkkuusinventointi 2021, jossa ei havaittu viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Vesunnan kartano 10 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt syyskuussa 2013 merovingiaikaisen rapusoljen katkelma 10 cm syvyydestä.

Männistö (1000038143) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2011 löytynyt kappale akantuskuvioilla koristeltua kuparipeltiä.

Ylitalo (1000038145) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä on vuonna 2011 löytynyt kyntökerroksesta 10 x 10 metrin alalta mahdollisesti rautakautinen silmäkirves ja muita rautaesineitä.

Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt rautakautinen vyönhela.

Sipilä (1000038150) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuoden 1980 tienoilla löytynyt spiraalipäinen ketjunkannatin. Löytöpaikka on puutarhassa talon pohjoiskulmasta n. 20 m pohjoiseen ulkorakennuksen kulmalla. Esineen löytyessä paikalla oli perunamaa. Paikalla oli vuonna 2000 marjapensaita ja näkyvissä joitain maa-kiviä.

Yllitty (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta (kiinteistö 82-407-8-101) on äestyksen yhteydessä löytynyt todennäköinen rautainen rullapäinen hevosenkenkäsolki. Tarkka löytöpaikka ei tiedossa.

Sotjala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt 10 cm syvyydestä kaksi ristiaiheella kuvioitua hihnanjakajan helaa.

Ali-Brusila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta on löytynyt perunannoston yhteydessä nelisivuinen oikokirves. Paikalle on mahdollisesti levitetty maata löytöpaikasta noin 70 metriä koilliseen olevalta Porttilanojan kaivutyömaalta. Vuoden 2021 voimajohtolinjan inventoinnissa paikalta ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä.

Nuoritalo 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt rautakautisia ja historiallisia esineitä, kuten ruoskanpallo (ks. alakohteet).

Keskivari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Merovingiajan tasavarsisolki löytynyt metallinetsinnässä.

Räikälä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt merovingiajan tasavarsisoljen katkelma ja pronssikorun katkelma.

Katinala Marjomäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hevosenkenkäsolki löytynyt tiepohjan sorasta. Tarkastuksessa vuonna 1994 ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Nukari (Niemi) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on rakennustyössä vuonna 1972 löytynyt kolme merovingiajan keihäänkärkeä. Alakohteeksi merkitty massiivinen viikinkiajan rannerengas löytyi pellolta 1960-luvulla. Tarkastuksessa vuonna 1994 ei kohteessa havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä, mutta juurikasta kasvavalla pellolla havaintojen teko oli hankalaa.

Vuorentaka Ässälä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on viljelyn yhteydessä löytynyt 1970-luvulla valmunuppinen hevosenkenkäsolki. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Rautakautinen; Huhtikuussa 2020 on metallinetsinnässä löytynyt hiekkamaasta 15 cm syvyydestä ns. rangeli (kalistin). Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin.
Lähistöltä on löytynyt täysruotoveitsi (ks. alakohde)

Raanpää 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2020 löytynyt hiekkamaasta 15 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen heittokeihäänterä (ns. harppuuna). Läheltä löytynyt myös yksipiikkinen viskari ja rautakuonaa.

Yli-Lassila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2020 löytynyt pellosta 10 - 15 cm syvyydestä D-tyypin pyöreän kupurasoljen katkelma ja palmettikuvioinen hihnanpäähela (ks. alakohde).

Tenholanlukot (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt Tenholan linnavuoren eteläpuolelta, maastokarttaan merkityn metsäpolun varresta 15 cm syvyydestä virolaistyyppinen myöhäisrautakauden ketjunkannatin (KM 44831). ILM14740.

Tervakosken tehdasalue (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisen kirveen (KM11326) löytöpaikka sijaitsee Tervakosken taajaman keskustassa. Sijainniksi on merkitty Berit Boströmin kertomuksessa (1943) Tervakosken tehdasalue, jyrkkärinteisen mäen itärinteen alaosassa tai alapuolella. Kivikirveestä kerrotaan löytöluettelossa, että se on löydetty Tervakoski Oy:n pellosta luultavasti sähköpylvästä varten kuoppaa kaivettaessa ja kirvestä oli säilytetty noin 15 vuotta tehtaan konttorissa ennen kuin se lahjoitettiin Muinaistieteelliselle toimikunnalle.
Jyri Saukkosen inventointiraportissa (1984) löytöpaikalle on määritetty Boströmin karttoihin perustuvat peruskoordinaatit:

Haukilammi (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on kesällä 2020 löytynyt harjulta 10 - 15 cm syvyydestä rautainen nuolenkärki ja kaksi ns. yksipiikkistä viskaria (ks. alakohteet). Ilppari ILM 14904.

Kuurikanjärven lounaispuoli (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Elokuussa 2020 Kuurikanjärven lounaispuolisesta metsästä on löytynyt metallinetsinnässä mutkalle väännetty poikkiteräinen nuolenkärki sekä alakohteiksi merkityt rautaneula, putkilukon avain ja yksipiikkinen jääkenkä. Löytösyvyys 10 - 15 cm. Ilppari ILM 16450.

Kansanmaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on maaliskuussa 2020 löytynyt viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma ja epämääräisiä metalliseoskatkelmia pellon kyntökerroksesta.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13557.

Iso-Hiisi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on syyskuussa 2020 löytynyt 25 cm syvyydestä merovingiajan tasavarsisolki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16712. Muita löytöjä merkitty alakohteiksi.

Kovero (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Syksyllä 2020 pellosta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia esineitä: monitahokkaan muotoinen punnus ja spiraalipäisen ketjunkannattimen katkelma (alakohde). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17182, 17185.

Ojapelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2020 nokisesta hiekkamaasta löytynyt keskirautakauden skramasaksi (yksiteräinen lyhytmiekka). Löytösyvyys 20 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17190. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Suujärvi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2020 löytynyt skandinaavinen partakirves Suujärven rantametsästä, 20 cm syvyydestä hiekkamaasta. Teränsuu osoitti löydettäessä länttä kohti (mäen laki). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17269.

Hauho Eerola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuolujoen laaksossa, etäällä rautakautisista asutuskeskittymistä, on marraskuussa 2020 löytynyt metallinetsinnässä esineitä, joista ainakin joutsenkaulainen linturiipus on myöhäisrautakautinen. Löytösyvyys 15 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17701. Läheltä löytynyt sittemmin viikinkiaikainen avainriipus (Ilppari ILM18923; löytösyvyys 15 cm).

Lassi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallientsinnässä on syksyllä 2020 löytynyt eläinpäisen hihnanjakajan helan katkelma myöhäisrautakaudelta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17316.

Klaasio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2020 löytynyt levymäinen linturiipus. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 15088.

Aarinkaislahti (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt niemeltä pieniä paloja toistaiseksi tarkemmin määrittelemätöntä neoliittista tai epineoliittista keramiikkaa ja mahdollinen siemenen kuori. Maassa havaittiin "värjääntynyt kerros". Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17681.

Myllyoja 10 (1000040015) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2020 löytynyt spiraalipäinen ketjunkannatin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 15090.

Mattila (1000040037) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt suoristettu katkelma viikinkiajan ns. massiivisesta rannerenkaasta sekä katkelma myöhäisrautakauden pronssisesta miekankahvasta. Läheltä myös keskiaikaiselta vaikuttavia löytöjä (ns. D-solki ja veitsen ylähela). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17803, 17756, 17850.

Yli-Mikkola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Loimijoesta erkanevan Haapajoen eteläpuolella, lähellä joen
rantaa. Paikalta on löytynyt 31.10.2013 metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen hihnanjakaja (KM39799:1). Se löytyi pellon kyntökerroksesta.
Noin 300 metriä pohjoiseen sijaitsee Vanlammin (Wanlambi) keskiaikainen kylänpaikka (1000005293).

Visamäen pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Visamäentien ja Kampuskaarteen välisellä alueella.
Paikalla on tehty tarkkuusinventointi vuonna 2014. Inventoinnissa löydettiin
kaksi sulanutta pronssinkappaletta (KM 39903:2 ja 3) sekä mahdollisen korun katkelma (KM
39903:1). Löytöpaikkojen lähelle kaivetuissa koekuopissa ei ollut havaittavissa merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Inventoinnissa tehtyjen pintahavaintojen ja kajoavin menetelmin saatujen havaintojen perusteella näyttää alueen hyödyntäminen peltona alkaneen jossakin vaiheessa 1700-luvulla.
Löytöpaikan läheisyydessä sijaitsee Visamäen rautakautinen asuinpaikka (muinaisjäännösrekisterinumero 109010061) ja Vankanlähteen kultti- ja tarinapaikka (109010059). Löytöpaikalta noin 160 m itään on sijainnut Riihirannanmäki-niminen, nykyään tuhoutunut rautakautinen polttokenttäkalmisto ja tuomarinympyrä (109010060). Paikan itäkoillispuolella on lisäksi sijainnut historiallinen Kankaantaan kylänpaikka.

Haapastenkangas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on metsämaasta löytynyt Vesilahden Laukon kartanon rahapoletti.

Yli-Penttilä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt noin 5 cm syvyydestä kupariseoksinen tynnyrin, sammion tms. hana.

Ali-Vilppula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2021 löytynyt myöhäisrautakautisia esineitä Sankolan historiallisen kylänpaikan eteläpuolisesta pellosta. Löytöjä merkitty myös alakohteiksi. Löytäjän mukaan pellossa esiintyy palanutta kiveä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18411, ILM18425, ILM18463, ILM18494.

Vesunta 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on maaliskuussa 2021 löytynyt 5 cm syvyydestä eläinriipus. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18429.

Toivanjoen alajuoksu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Kuosarinlahden luonnonsuojelualueen kaakkoispuolisen niemekkeen metsärinteeltä löytynyt metalliseoksesta valettu karkeatekoinen krusifiksi, alahelainen väkipuukko/pitkäteräinen puukko ja lyyranmuotoinen tulusrauta (ks. alakohteet). Esineet ovat löytyneet hiekkamaasta enintään 10 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttään: Ilppari ILM18646.

Kirkkosaari (1000041021) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on saaren halki kulkevan polun hiekkapohjasta 13 cm syvyydestä löytynyt katkelmallinen nuolenkärki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18599.

Vanhankartanonmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2019 löytynyt myöhäisrautakautinen kirves (ns. kaarevaselkäinen suomalainen kirves) hiekkamaasta noin 20 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM12663.

Niemenpää 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Toukokuussa 2021 on puiden noston yhteydessä löytynyt taimistosta noin 5 cm syvyydestä viikinkiajan saksalainen penninki (Otto-Adelheid). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18828.

Ojoinen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ojoisten kuninkaankartanon sijaintipaikan lounaispuoliselta pellolta on 25 cm syvyydestä löytynyt metallinetsinnässä toukokuussa 2021 F-tyypin pyöreä kupurasolki. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18702.

Petäjistö (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Toukokuussa 2021 pellosta on löytynyt 2 cm syvyydestä kaksoishevosaiheinen ketjunkannatin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18902.

Alitalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2020 löytynyt spiraalipäisen ketjunkantajan katkelmia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM17070.

Similä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt 15 cm syvyydestä nuolenkärki, rautakuonaa, kuparipellin katkelmia ja hiiltä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19025.

Valtamo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä paikalta on joulukuussa 2020 löytynyt 15 cm syvyydestä karkeaa rautakaudentyypin keramiikkaa, palanutta savea ja rautaveitsi. Läheisyydestä löytynyt muita rautaesineitä (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM17784.

Hiilenmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hattelmalanharjuun liittyvän Hiilenmäen juurelta on toukokuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä F-tyypin pyöreä kupurasolki ja alakohteeksi merkitty monitahokkaan muotoinen punnus. Löytösyvyys 20 - 25 cm pellonreunassa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19092, ILM19093.

Pelto-Eskola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä D-tyypin pyöreän kupurasoljen katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19474. Löytösyvyys 5 cm. Metallinetsinnässä ei löytynyt muita muinaisesineitä.

Ruojanmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on heinäkuussa 2021 löytynyt puhtaasta hiekkamaasta E-tyypin soikea kupurasolki 10 cm syvyydestä. Ei muita metallinilmaisinsignaaleja. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19435.

Kiurula 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on heinäkuussa 2021 löytynyt 28 cm syvyydestä polku-uran varrelta kupariseoksinen hevosenkenkäsolki, piitä ja veitsi. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19698.
Tarkastus- ja paikannuskäynnin avulla ei voitu todeta ilmeisiä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Edellyttää lisäselvitystä.

Rautakautinen; Elokuussa 2021 löytyi metallinetsinnässä 20 cm syvyydestä kivikkoisesta hiekasta ns. tyypillinen suomalainen ango. Löytäjän mukaan maa oli tummaa/nokista. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19771.

Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2021 löytynyt myöhäisrautakautinen kirves peltosaarekkeelta noin 20 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19895. Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kankaanmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellon länsireunasta on toukokuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä plastillinen linturiipus. Löytösyvyys 10 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18745.

Isohiekka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keskeltä polkua on metallinetsinnässä löytynyt valmunuppinen hevosenkenkäsolki 5 cm syvyydestä hiekkamaasta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18156.

Saviranta 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on huhtikuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä 20 cm syvyydestä kupariseoksinen putkilukon mäntäavain. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18428.

Piiliönniemi (1000041934) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on löytynyt nuolenkärki ja siitä luoteeseen noin 150 metrin pituiselta alueelta rautalenkkejä, tulusraudan katkelma, yksipiikkinen hevosen talvikenkä, veitsi ja 1600-luvun raha. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20036.

Nuoliala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Nuolialan historiallisen kylänpaikan lounaispuolisella pellolla löytynyt merovingiaikainen tasavarsisolki, ristinmuotoisen ketjunkannattimen katkelma ja putkilukon mäntäavain. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18639. Lisää ilmoituksia: ILM27772 - 5.

Peltosaari (1000041944) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Perttulan kiinteän rautakautisen muinaisjäännösalueen luoteispuoleisesta pellosta löytynyt viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma (Ilppari ILM18151), ristiretkiajan plastillisen eläinriipuksen katkelma (Ilppari ILM17513) ja pyöreän kupurasoljen katkelma (Ilppari ILM17538).

Oravala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syyskuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä pieni kupariseoksinen hevosenkenkäsolki 15 cm syvyydestä.

Välioja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Portaanharjun juurella sijaitsevasta pellosta on metallinetsinnässä löytynyt merovingiajan tasavarsisolki sekä uudelle ajalle ajoittuvia rahoja ja pienesineitä. Tasavarsisoljen löytösyvyys 10 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20720, ILM20750.

Puntila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2021 löytynyt pellosta 17 cm syvyydestä spiraalipäinen ketjunkannatin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20860. Pellon itäosasta penningin katkelma (ILM25554).

Lampola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2021 löytynyt litteä linturiipus ja sen läheltä sulan kupariseoksen kappale. Perusteellisesta etsinnästä huolimatta muuta esihistoriaan viittaavaa ei havaittu. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20859.

Pähkinistö (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2021 löytynyt myöhäisrautakautinen punnus 20 cm syvyydestä metsästä (entistä peltoa). Löytöpaikka sijaitsee lähellä Vähikkälän historiallista kylänpaikkaa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20863.

Rauhalahti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on lokakuussa 2021 löytynyt 10 cm syvyydestä merovingiajan tasavarsisolki. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20715.

Vähä-Hannula 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä marraskuussa 2021 löytynyt 5 cm syvyydestä kullattu Salin II -tyylillä koristeltu Vendel-miekanponnen pronssikatkelma. Alakohteksi merkitty viikinkiaikaisten rannerenkaiden katkelmia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20942, 21241.

Vähä-Sipilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Marraskuussa 2021 pellosta löytyi metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen levymäinen linturiipus. Löytösyvyys 17 cm. Tarkempaa tietoa viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21242.

Kylmänojan latvahaara (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt marraskuussa 2021 keskiaikainen ns. taalalaisnuolenkärki 10 cm syvyydestä. Läheltä löytynyt veitsenterän katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21134, 21135.
Ojajärventien koillispuolelta on löytynyt muita, alakohteiksi merkittyjä keskiaikaisia tai historiallisia rautaesineitä. Suurin osa niistä on hevosiin liittyvää esineistöä (mahdollisesti keskiaikaisen hevosenkengän katkelma, yksipiikkisiä jääkenkiä ja hevosenkenkänauloja pitkänä nauhamaisena levinneisyyskuviona).

Niemenpää 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautisen soljen muotin löytöpaikka. Tiedot löydöstä ovat Akseli Salokanteleen teoksessa Vanajan kirja I-II (Wanajaseuran julkaisuja I. Hämeenlinna 1956. S. 132 ja 134). Salokannel kirjoittaa: ”Mahdollista on, että pronssia on käytetty ainakin korujen valmistukseen Vanajankin alueella. Tätä olettamustamme tukee se soljen muotti, jonka puutarhuri Nieminen löysi 1954 Harvialassa mullasta, joka oli tuotu Niemenpään ikivanhan kartanon maalta.” Muita tietoja löydöstä ei ole, joten löydön säilytyspaikka ja varma luonnekin ovat tuntemattomia. Inventoinnissa 1984 löytöpaikka arvioitiin Nimenpään kartanon alueelle.
Tiainen 2020: Oletettua löytöaluetta Niemenpään kartanon alueella tarkastettiin inventoinnin aikana. Paikalta ei saatu lisävalaistusta soljen muotin löytöpaikkaan tai -historiaan.

Niemenpää 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kampakeraaminen saviastianpala. Tiedot löydöstä ovat Akseli Salokanteleen teoksessa Vanajan kirja I-II (Wanaja-seuran julkaisuja I. Hämeenlinnan 1956. s. 131). Salokannel kirjoittaa: "Useita todisteita on siitä, että Vanajassa on ollut asutusta jo kivikaudella. Tässä eräitä sellaisia: Keväällä 1948 toi muuan koulupoika repussaan rikkinäisen saviastianpalasen Harvialan kansakouluun. Aluksi luulimme sen olevan peräisin jostakin tavallisesta ruukkumestarin tuotteesta, mutta tarkemmin kappaletta tutkittuamme tulimme siihen päätökseen, että kappale oli peräisin tuhansien vuosien takaiselta ajalta. Kun kappale oli puhdistettu, havaitsimme sen reunan kauniisti koristelluksi: kolmioita, viivoja, vinoneliöitä, pieniä kuoppia ja alinna tiheässä rivissä kulkevia viivoja, kuten kammalla vedettyjä. Tämä kappale oli löydetty Harvialan alueella olevan Niemenpään pellosta, n. 0,1 m syvyydeltä. Asiantuntijat selittivät tämän kuuluvan ns. kampakeramiikan kukoistusajan saviastioihin. Kivikauden aikainen ihminen valmisti keittoastiansa savesta, koristaen ja polttaen sen kestäväksi astiaksi. Astian koristelun ·mukaan kutsutaankin tätä aikakautta kampakeraamiseksi ajaksi. Tämä astia oli valmistettu useita tuhansia vuosia e.Kr. syntymää."
Löydön säilytyspaikka ei ole tiedossa eikä saviastianpalasta ole muita tietoja. Löydön luonteeseen kampakeraamisena saviastianpalana on suhtauduttava varauksella. Inventoinnissa 1984 löytöpaikka arvioitiin Nimenpään kartanon alueelle.
Tiainen 2020: Oletettua löytöaluetta Niemenpään kartanon alueella tarkastettiin inventoinnin aikana. Paikan metsäinen mäki on muinaisjäännösaluetta ja mäkeä ympäröivät pellot taimitarhaa. Viitteitä kivikautisesta toiminnasta ei inventoinnin aikana saatu.

Paimenaro (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löydöt: KM 16297 miekka. Saukkonen 1984: Esineen on löytänyt 8.6.1964 traktorinkuljettaja Ossi Lahti (os. Harviala, Nyrkkiälä) Vanajan Harvialan kylästä W. Rosenlew & Co Oy:n omistaman Harvialan kartanon Paimenaron pellosta, 300m traktorikatoksesta. Löytyi kesantoa äestettäessä 22 cm:n syvyydestä. Löytöpaikka on hiesuista hietamaata. Kts. karttaa verif. sekä H. Salmon valok. alueelta. Piiriesimies Ernst Frimanin (Harviala, Harvialan kartano) lähettämä, 30 mk:lla lunastettu rautakautinen esine. Kts. verif. Diar. 22.7.1964.
Inventoinnissa 1984 löytöpaikkaa ei käyty tarkastamassa. Löytöpaikka sijaitsee Janakkalan kirkolta 6,5 km pohjoisluoteeseen, Harvialan kartanon päärakennuksesta 1100 m lounaaseen ja Harvialan Alikartanosta n. 300m luoteeseen, Niemenpään kylän alueella. Paikka on peltomaastoa. Helmer Salmon tarkastuksen 1966 mukaan esine on hajalöytö; hän ei havainnut siinä mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Tiainen 2020: Miekan löytöpaikka sijoittuu vanhaan peltoon, nykyiseen taimitarhaan. Paikkaa ei tarkastettu inventoinnin yhteydessä.

Harviala 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Saukkonen 1986: Löydöt: KM 3289:3 soikea tuluskivi. Löydetty Harvialan kartanon läheltä. Saatu kansakoulunopettaja Viktor Saariselta. Esineitä, jotka maisteri H. J. Heikel toi muinaistieteelliseltä matkaltaan Hämeenlinnan seuduille kesällä 1896.
Löytöpaikan sijainti: Tarkempi löytöpaikka kartanon läheisyydessä ei ole tiedossa; Harvialan kartano sijaitsee Janakkalan kirkolta 6,5 km pohjoiseen ja nykyisestä Janakkalan ja Hämeenlinnan välisestä rajasta muutaman sadan metrin päässä.
Tiainen 2020: Epämääräistä löytöpaikkaa ei pystytty tarkastamaan maastossa. Koordinaatti osoittaa kartanon vanhaan päärakennukseen.

Harviala 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydöt: Ei tallessa, vasarakirves. Saukkosen 1984 inventoinnissa paikkaa ei tarkastettu. Tiedot löydöstä ovat Axel Heikelin teoksessa Kertomus muinaisjäännöksistä Hauhon kihlakunnassa (Bidrag till kännedom af Finlands natur och folk utgivna af Finska Vetenskaps-Societen, Tjugonionde Häftet, Helsingfors 1878, s. 30). Heikel kirjoittaa: "Harviala. 56. Vasarakirves, löydetty muutamasta santakuopasta kartanon maalla; se talletetaan Harvialassa. Kertomuksen mukaan - nähtävänä se ei ollut, koska se luultiin olevan matkalla omistajansa kanssa Ruotsissa - arvelen sen olevan samannäköinen, kun kuv. 9 ja 10."
Tiainen 2020: Epämääräistä löytöpaikkaa ei pystytty tarkastamaan maastossa. Koordinaatti osoittaa kartanon vanhaan päärakennukseen.

Haulionmäki 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; KM 22706 kvartsi-iskos. Inventointilöytö 1984. Paikka sijaitsee Janakkalan kirkolta 6,5 km pohjoisluoteeseen ja Haulionmäen päärakennuksesta 200m luoteeseen. Paikka on loivasti kohti länttä viettävän peltoalueen itäosassa, aivan metsikön länsipuolella.
Saukkonen 1984: Iskos löytyi 25. lokakuuta tarkastaessani peltoaluetta iskoksen löytöpaikalta 100 m eteläkaakkoon löytyneen rautakautisen keihään kärjen (kohde JANAKKALA 51) johdosta. Tein muutaman koekuopan myös edellä mainittuun metsikköön, heti iskoksen löytöpaikan itäpuolelle, mutta en löytänyt niistä mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Metsikkö vaikutti koekuoppien kohdalla ent. peltoalueelle istutetulta.
Tiainen 2020: Iskos on löytynyt nykyisen taimitarhan/vanhan pellon ja pienen moreeniharjanteen rajalta, harjanteen länsipuolelta. Paikalta ei havaittu merkkejä kivikautisesta toiminnasta.

Haulionmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; KM 14418 putkellinen keihäänkärki. Esine on löytynyt 21.5.58 Vanajan pitäjän Harvialan kartanon pellosta Haulionmäen juurelta. Maantie Hämeenlinnaan kulkee löytöpaikan likeisyydessä. (karttaluonnos verif.). Maanomistaja on Rosenlew Oy. Löytö tehtiin peltoa haratessa pintamullasta. Löytöpaikka on vanhaa peltoa, jossa maa on hiekka- ja sorapintaista, loivasti länteen päin viettävää. Paikalta otettu valokuva 17.9.1958. Esine, jonka on museolle toimittanut kouluneuvos Akseli Salokannel, Harviala. Löytäjä, Severi Harainen, Harviala Koljala, on lahjoittanut esineen. KM:lle. Diar. 5.9.58. (Em. valokuvaa ei ole esihist. toimiston arkistossa.) Löytöpaikan voi määritellä tarkasti luettelotiedoissa mainitun karttaluonnoksen avulla
Inventointi 1984: Kohde tarkastettiin, mutta paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Tiainen 2020: Keihäänkärki on löytynyt 1950-luvulla pellosta. Kohta on nykyisen taimitarhan/vanhan pellon ja hiekkakuopan reunaa. Paikalta ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Haulionmäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; KM 16634 hioin tai riipus. Löytänyt koululainen Raimo Sintonen (os. Harviala) kesäkuussa 1964 Vanajan Koljalan (Harviala) Haulionmäen (Antti Henttonen, Harviala) pellosta, 150m Haulionmäen talosta etelään, sokerijuurikkaan harvennuksessa hiesusavipellon pinnalta. Löytöpaikka sijaitsee Janakkalan kirkolta n. 6 km pohjoisluoteeseen ja siis Haulionmäen talosta 150m etelään, peltoalueella.
Inventointi 1984: Haulionmäen tilan nimeä ei ole peruskartalla, mutta siinä on kyllä Hauliola Haulionmäestä n. 100m itäkoilliseen. Löytäjää ei taivoitettu. Paikan tarkastuksessa ei alueella havaittu mitään mainittavaa. Topografialtaan löytöpaikka on tasaista maastoa.
Inventointi 2020: Paikka on piirteetöntä peltoa, eikä sieltä havaittu mitään merkkejä muinaisjäännöksestä.

Koivuniemi (1000042675) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löydön säilytyspaikka ei tiedossa, oikokirves. Löytänyt koululainen Ale Andrejeff (os. Harviala, Vuorten posti) syksyllä 1951 perunaa nostettaessa.
Inventointi 1984: Oletettu löytöpaikka paikannettiin verraten tarkasti. Löytäjää ei tavoitettu. Arvioitu löytöpaikka sijaitsee Koivuniemen tilan maalla. Pellolla, jossa paikka sijaitsee, viljeltiin tuolloin puutarhakasveja, eikä aluetta tarkastettu.
Tiainen 2020: Epämääräiset löytötiedot. Paikkaa ei tarkastettu.

Pietilän pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2018 pellolta löytynyt kuolaimen puolikas.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10499

Lautala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä 15.6.2019 metsästä löytynyt tulusrauta.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10897.

Laikkaanvuori (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 9.6.2019 metsästä löytynyt viskari. Löytäjän mukaan löytöpaikka oli harjun päällä olevaan syvennykseen johtavalla kulkureitillä jonka varrelta löytyi myös hevosenkengän nauloja.

Marttila (1000044275) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on kesäkuussa 2019 löytynyt ns. alaruotoinen veitsi, joka on mahdollisesti rautakautinen tai keskiaikainen.

Myllymetsä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä 12.7.2019 talteen otettu veitsi ja pieni määrä hiiltä. Löytäjä mainitsee maaperässä olleen nokea ja hiiltä.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11012.

Koivumäki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2022 löytynyt rautainen putkikirves peltosaarekkeen lounaispäästä. Turvekerroksen alla oli noin 20 x 30 cm laajuinen laakeahko kivi, jonka alla kirveenterä oli putki ylöspäin kahden pienemmän kiven välissä. Maassa ei havaittu luuta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 21553.

Rahamaansuo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Elokuussa 2019 löytynyt metallinetsinnässä metsästä 10 - 15 cm syvyydestä hiekkamaasta rautainen nuolenkärki sekä kupariseosesineen katkelma ja sulanutta metallia (KM 43799:1-3; ks. alakohteet).
Löytäjän ilmoituksen mukaan n. 40 m x 30 m kokoisella alueella on ainakin 12 kooltaan, muodoltaan ja maapeittoisuudeltaan vaihtelevaa kiviröykkiötä. Kolme röykkiötä sijaitsee erillään muista ja niiden kohdalta kulkee vanhalta kärrypolulta näyttävä ura. Paikalta löytyi myös nuorta historiallisen ajan esineistöä.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön ks. Ilppari ILM11377.

Havuharju (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt klippinki v. 1518-1522.

Nimetönmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä 8.4.2019 metsäisestä mäenrinteestä löytynyt veitsi. Hieman edellisestä länteen löytyi toinen veitsi (merkitty omaksi alakohteeksi).
Viranomaiskäyttöön Illpari ILM 10307.

Kirkkopelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2022 löytynyt pellosta spiraalipäinen ketjunkannatin myöhäisrautakaudelta. Löydöissä myös väännetty rautaveitsi ja sulaneen kupariseoksen kappaleita. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21600. Pellolta on löytynyt myös 1400-luvun raha (Erik Pommerilainen), klippinki (1518 - 1522) ja ehkä 1500-luvulle ajoittuva pöytäveitsen päätehela (ILM21633).

Aittoniemi (1000044518) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 8.9.2019 löytynyt teräkatkelma, joka on mahdollisesti peräisin kirveestä.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11578.

Kotkannokka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä syksyllä 2019 metallinetsinnän yhteydessä talteenotettu kaarevahamarainen ruotoveitsi.
Viranomaiskäyttöön lisätietoa Ilppari ILM 12067.

Rovastinmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on heinäkuussa 2022 löytynyt Kalvolan kirkon ja pappilan koillispuoliselta pellolta myöhäisrautakauteen ajoittuva riipus tai pieni ketjunkannatin, johon on kuvattu eri suuntiin katsovat hevosfiguurit. Löytösyvyys 15 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22549.

Olkkola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä vuosina 2018 ja 2019 pellosta on löytynyt tinainen vyönhela sekä ornamentoitu kehäsoljen kaari ja veitsen ylähela.

Repomäki (1000044928) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä vuosina 2018 ja 2019 pellosta on löytynyt historiallisen ajan esineistöä, kuten veitsen ylähela ja sormus (ks. myös alakohde) sekä Juhana III:n aikaisia rahoja.

Harri (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä 21.11.2019 metallinetsinnän yhteydessä talteen otettu nuolenkärki. Löytäjän mukaan nuolenkärki oli maassa vaakatasossa ja kärki kohti pohjoista. Löytöpaikasta n. 10–20 m päässä kulkee vanha tie. Alakohteena vuonna 2021 löytynyt veitsi.

Pohjoisten kartanon pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on elokuussa 2022 löytynyt metallinetsinnäsä myöhäisrautakautisia esineitä: soikean kupurasoljen katkelma, korvakeputki ja räpyläriipus. Myös historiallisia pienesineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM23008.

Sorri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt sarjahelmi. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM12092.
Läheisyydestä on 30.10.2019 löytynyt litistynyt hopeasormus. 16.11.2019 löytyi hopeoitu nappi (alakohteet).

Pelto-Maula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2022 löytynyt pellosta kalanmuotoinen hihnan päätehela myöhäisrautakaudelta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM23208. Pellolta on löytynyt myös uuden ajan rahoja ja pienesineitä.

Valajärvi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Järven rantavedestä löytynyt kupariseoshelmi sekä pii-iskos.

Harjunpää 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma, ratassolki ja reliefikoristeinen kupariseoshelmi. Ilppari ILM21692, ILM21701.

Hannukkala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt historiallisen ajan sormuksen katkelma.
Vuoden 2023 inventoinnissa löytöpaikka oli heinällä. Pintahavaintoja ei siis saatu. Löytökohdalle tehtiin koekuoppa, jossa todettiin hietamaassa oleva noin 25 cm paksuinen kyntökerros ja sen alla puhdas hieta / hiesu. Löytökohdan ympäristöä tutkittiin hieman myös metallinetsimellä. Merkkejä muinaisjäännöksistä ei havaittu.

Kinnari 2 (1000045438) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia esineitä ja Kaarle XI:n hopearaha. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM24787
Löytöpaikka vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kivismäki (1000045868) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2022 löytynyt myöhäisrautakautinen hihnanjakajan hela sekä hihnan ruusukehela. Myös historialliseen asutukseen liittyviä löytöjä. Ilppari ILM24779, 24780.

Rohannokankallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäisestä mäenrinteestä metallinetsinnän yhteydessä löytyi veitsi ja rautainen vyönsolki (4.1.2020).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12747.

Valkonnokka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä 6.2.2020 metallinetsinnän yhteydessä otettiin talteen veitsi ja rautakuonan pala.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13183.

Riihikallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä 19.1.2020 metallinetsinnän yhteydessä löytyi veitsi ja poikkiteräisen nuolenkärjen katkelma (alakohde).

Ahoinen 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta syksyllä 2019 metallinetsinnässä löytynyt vyön hakanen.
Läheisyydestä on löytynyt myös tunnistamaton kupariseosesine (alakohde).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12801 ja 12803.

Saari (1000046047) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta syksyllä 2019 löytynyt kupariseosesineen katkelma.

Peltokumpu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syyskuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä spiraalipäisen ketjunkannattimen katkelma ja muita rautakautisia ja historiallisia löytöjä (ks. alakohteet). Ilppari ILM23130, ILM23160, ILM23146, ILM23165.

Kaakkolammi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä 14.1.2020 metallinetsinnässä löytyi pieni rautaterä, mahdollisesti putkitaltasta. Tämän lisäksi pieni raudan katkelma.

Jurvi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on metallinetsinnässä helmikuussa 2020 löytynyt kaksipiikkinen viskari 15 cm syvyydestä hiekkamaasta. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM13230.

Tuomistonmaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on metallinetsinnässä helmikuussa 2020 löytynyt lyyranmuotoinen tulusrauta noin 17 cm syvyydestä hiekkamaasta. Löytäjä on havainnut alueella myös tiivistä ja matalaa kiveystä tai kivirakennelmaa. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM13306.

Jurva (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2021 löytynyt metallinetsinnässä valekierteellä koristellun kaularenkaan katkelma merovingi- tai viikinkiajalta. Ilppari ILM20088.

Ali-Äijälä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen hihnan ruusukehela ja mahdollinen punnus. Ilppari ILM21814.

Susikallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnän yhteydessä metsästä löytyi ruotoveitsi, hevosenkenkä ja sirpin terä (ei otettu kokoelmiin). Veitsen löytöpaikan vieressä oli siirtolohkare, jossa oli löytäjän mukaan tulen aiheuttamia vaurioita (Löytöpvm. 3.2.2020).

Nikula (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä metallinetsinnässä löytynyt kupariseospellin katkelma (Löytöpvm. 21.2.2020).

Manttaalin ranta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Uimarannan edustalta noin 1 m syvyisestä vedestä löytyi metallinetsinnässä kesällä 2019 nappeja, jotka ajoittuvat noin 1700-luvulle. Koordinaatti on viitteellinen.

Yli-Nuuttila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt sinettileimasin sekä Juhana III:n 1 markan klippinki (Tallinna 1571).

Siivola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt kengänsolki, sulaneen kupariseoksen pala ja kupariseosesineen, mahdollisesti jonkin astian, katkelma. Uusia löytöjä vuonna 2020, mm. Eerik Pommerilaisen aurto. Ks. myös alakohteet.

Nuoliala 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä peltosaarekkeelta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt Juhana III: 4 äyrin kolikko vuodelta 1592.

Vorokkilukko (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Noin 680 metriä Kiianlinnan muinaislinnasta (165010025) länsiluoteeseen on harjuun liittyvältä moreenikumpareelta löytynyt metallinetsinnässä kapeakaulainen panssarinuolenkärki 1200- tai 1300-luvulta. Löytösyvyys 25 cm (mineraalimaan pinnassa humuksen alla). Muita metallinilmaisinsignaaleja ei saatu.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25553

Hyömäenraitin liittymä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä iso kuulamainen punnus myöhäisrautakaudelta sekä Ruotsin vallan ajan rahoja. Ilppari ILM25262.

Virpilä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kansallismuseon kokoelmiin otettu Kustaa I / Kristian II klippinki sekä löytäjän haltuun jätetyt Sigismund 1/2 äyriä 1597 ja 1600-1700 -lukujen rahoja (ILM 13765, viranomaiskäyttöön). Vuoden 2023 tarkkuusinventoinnissa peltoalueelle avattiin useita koeojia. Löytöpaikan kohdalta ei tavattu merkkejä kyntökerroksen alla säilyneestä kulttuurikerroksesta. Multaisa kyntökerros jatkui syvemmälle kuin alueen luoteispuolella ja vaihtui hiekan sijaan saviseen kerrokseen. Kyntökerroksesta tuli muutamia löytöjä, mutta näitä voidaan pitää viljelytoiminnan siirtäminä. Yksi koeoja kaivettiin 1.3 m syvyyteen maannoksen varmistamiseksi. Historiallisen kartta-aineiston perusteella löytöpaikka on 1700-luvulla ollut Parolan kylän peltoa pohjoispuolisen Mäkelän teollisuusalueen alle jääneen Mäkelän tonttimaan ja eteläpuolisen Pietilän tonttimaan välillä.

Rekola (1000046776) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautista tyyppiä edustava kankiketjun nivel ja sen läheltä penningistä leikattu katkelma. Ilppari ILM25713, 25714.

Kaukola Rauhala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on marraskuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä noen- ja hiilensekaisesta maakerroksesta laskoksille taitettu veitsi, rautahelainen ja leveähamarainen veitsi sekä rautakuonan pala. Löytösyvyydet 10 - 20 cm. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21169.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Syrjänharju (1000046816) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Syrjänharjun eteläpuoliselta hiekkamoreeni- ja kalliomäeltä on lokakuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä poikkiteräinen nuolenkärki 15 cm syvyydestä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari iLM25042.

Ruskeenkärki 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vanajaveden rantametsästä on huhtikuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä kaksi viikinkiajan alun leijonasolkea ja rannerengas noin 25 cm syvyydestä. Kyseessä saattaa olla kalmisto tai yksittäishautauksen sijaintipaikka. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25821.
Kohde vaatii tarkempaa selvitystä.

Mäntykärki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2023 löytynyt golf-kentän viereiseltä puistomaiselta metsäalueelta kolmijakoinen miekanponsi viikinkiajalta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25828.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Koivuranta (1000047319) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Veittosenmäen eteläpuolisesta pellosta on huhtikuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen hevosenkenkäsoljen katkelma, kulkusriipus ja merovingiaikaisen tasavarsisoljen katkelma. Ilppari ILM26008.

Kylä-Rekola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt esineitä ja katkelmia, joista ainakin merovingiaikainen käärmesolki ajoittuu rautakaudelle. Osa löydöistä selvästi uudelta ajalta. Ilppari ILM25989, ILM26082.

Kankaanmäki 2 (1000047344) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on harjun alarinteeltä, vanhan metsätyökoneen urasta, löytynyt 20 cm syvyydestä viikinkiajan kaksieläiminen kupurasolki. Muita metallinilmaisinsignaaleja ei ollut. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM26088.

Rauhanrinne (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1973 löytyi lehtien haravoinnin yhteydessä kivikautinen kourutaltta (KM 42726: 1). Sijaintitieto on suuntaa antava ja löytöilmoituksen perusteella paikka on ollut n. 1-2 m rannasta.

Vanhala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä rautainen kannus (löytöpvm. 16.4.2020).

Kaupunginpuisto uimaranta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rantavedestä löytyi 1700-luvun kivisormus (löytöpvm. syksy 2017).

Yli-Pukkila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä hevosenkenkä, jonka päädyt on taitettu kaksinkerroin ja reunoilla on hienoista aaltomaisuutta (löytöpvm. 4.4.2020)

Kupparinmäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 aaltoreunaisen hevosenkengän katkelma noin 20 cm syvyydestä.

Santamäki (1000047564) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Forssa-Riihimäki valtatien (vt 54) pohjoispuolella. Vuonna 1895 löydettiin pellosta rautakirves n. 250 m Santamäen kartanosta eteläkaakkoon. Maaperä paikalla on hiekkapitoista ruokamultaa. Löytöpaikassa ja sen ympäristössä toteutettiin vuonna 1989 koekaivaus, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei löydetty.

Erävismaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2020 löytyi metsästä noin 15 cm syvyydestä ruodollinen veitsen terä ja pala rautakuonaa.

Havuharju 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Entisen laitumen reuna-alueella olevalta nurmikolta löytyi metallinetsinnässä osittain sulaneen massiivisen rannerenkaan päätykatkelma.

Haapasaari (1000047835) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi peltotöiden yhteydessä pitkänomaisen hiomakiven katkelma (löytöpvm. 29.6.2017).

Kirstula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä päihin kapenevan rannerenkaan katkelma.

Nuoranlahti 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä mahdollinen tulusrauta.

Hokkala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä talonpoikaisen sormuksen katkelma.

Pulkkila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kupariseosesine, mahdollisesti hevosvaljaiden osa.

Kynnysniemi (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Metsästä löytyi inventointiharrastuksessa matalia painaumia n. 3-5 kpl, joista yhdestä tuli n. 35 cm syvyydestä hiiltä. Kairauksissa havaittiin tummempaa maata. Hiilinäytteet on otettu kokoelmiin.

Nuoliala 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä elokuussa 2020 mahdollisesti rautakautinen sormus sekä ajoittamaton kupariseosrengas noin 25 cm syvyydestä.

Kuittila Anttila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä elokuussa 2020 1500-luvulle ajoittuva pöytäveitsen kahvan ylähela sekä veitsenkahvan alahela.
Alakohteina tuluspiitä, punasavikeramiikkaa ja palaneen saven paloja.

Alitalo (1000048353) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 pala kupariseospeltiä noin 18 cm syvyydestä hiekkamaasta.

Alitalo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 tulusrauta noin 15 cm syvyydestä.

Suujärvi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä silmäkirves.

Yli-Melkko (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä sirppi.

Pellonpää (1000048710) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäsaarekkeelta löytyi metallinetsinnässä kierrettyä kupariseosvarrasta mahdollisesti astian kahvasta.

Ventolan pelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä katkelmallinen D/E-tyypin pyöreä kupurasolki. Ilppari ILM28432.
Vuoden 2023 inventoinnissa peltoalue oli heinällä, joten pintapoiminta ei ollut mahdollista. Löytöpaikan ympäristö tarkastettiin ja peltoaluetta haravoitiin kahdella metallinilmaisimella. Alueelle tehtiin myös koekuoppia, joissa sekoittuneen muokkauskerroksen alla havaittiin puhdas hiekkamaa. Pellon muokkauskerroksesta tavattiin muutamia tiilen muruja/paloja sekä moderneja rautanauloja ja rautaisia modernin ajan maatalouskoneiden tms. osia. Kohteen muinaisjäännösstatus jää löytöpaikaksi. Paikalla mahdollisesti olevien kulttuurikerrosten ja rakenteiden havaitseminen vaatisi kohdennetun tutkimuksen, esim. peltokerrosten koneellisen poiston.

Itä-Hahkiala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä punnus ja myöhäisrautakautisen miekan pronssiväistimen katkelma. Ilpparin ILM28560, 28561.

Villinnotko 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syksyllä 2020 rautaisen nuolenkärjen katkelma.

Toukola 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Toukola 2:n kuppikiven viereiseltä pellolta on elo- ja marraskuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikainen tasavarsisolki ja muita rautakautisia esineitä. Ilppari ILM28470, 29222.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tammenlehvä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä syksyllä 2020 nuolenkärki kaivinkoneella kaavitulta alueelta. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16805.

Hävittää (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syksyllä 2020 matkaikonin katkelma ja vyönhela. Läheisyydestä myös sulaneen kupariseoksen katkelmia ja kullattu hela (alakohteina).

Puontila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on 1930-luvulla löytynyt nelisivuinen oikokirves (KM 45678: 1).

Havuharju 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 soikea koristehela tai valjaskoriste. Läheltä löytynyt sittemmin varmuudella myöhäisrautakautisía esineitä.

Ryttylä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ryttylän historiallisen kylänpaikan viereisellä pellolla on syksyllä 2023 havaittu palanutta kiveä, nokea, kuonaa ja vihreää pullolasia. Lisäksi uuden ajan rahalöytöjä. Löytöihin sisältyy vyön tai hihnan heloitukseen kuuluva ruusukehela, myöhäisrautakautinen esinemuoto, jonka käyttö jatkunee ainakin 1200-luvun puolelle. Ilppari ILM28669.

Lentolankärki 9 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä esineitä rautakauden eri jaksoilta. Ilppari ILM28673, 29122 - 28.

Konttila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen riipuksen katkelma. Ilppari ILM28674. Lisäksi ilmoitettu venäläisen kaksoislinturiipuksen katkelma, penningin katkelma ja massiivisen rannerenkaan katkelma (ILM28821).

Hongisto (1000049106) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta löytyi kvartsi-iskoksia ja hiilensekaista maata.

Soiniemi (1000049110) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kupariseosastian reunakatkelma, hevosenkenkäsoljen katkelma, ortodoksinen kasteristi ja koruneula.

Junttila (1000049180) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä historiallisen ajan esineistöä, kuten vyön koristehela, vyöllispyörä jne.

Rastimaa (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä eturuotoinen veitsi ja panssarinuolenkärki (alakohde).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17332 ja 17331.

Suutari (1000049282) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pieni kasviornamentiikalla koristeltu filigraanikorun katkelma.

Rappukallio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä metsämaastosta on toukokuussa 2023 löytynyt mm. rautainen sankasolki ja yksipiikkinen viskari, ajoitukseltaan ehkä jo rautakautinen. Ilppari ILM27022.

Kylä-Nikkilä 3 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Pellosta löytyi lokakuussa 2020 kvartsi-iskoksia pellon pinnasta.

Yösija 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pihapiiristä on 1900-luvun lopulla löytynyt C-tyypin kirves merovingi- tai viikinkiajalta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM28555.

Erkylä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2020 keskiaikainen raha, Sten Sture vanhemman 1/2 aurto 1480-1503.

Toukola 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Toukolan kuppikiven ja Kirkkomäen ruumiskalmiston väliseltä pellolta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä suppilonuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma, kaksi kuulamaista punnusta ja kaularenkaan katkelma (Ilppari ILM28978).

Ruskeenharju 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 2023 noin 20 cm syvyydestä pehmeästä humus- ja hiekkamaasta löytyi metallinetsinnässä H/I-tyypin miekanponsi viikinkiajalta. Metallinetsijä ei havainnut nokea tai palanutta luuta. Ilppari ILM28979.

Kylä-Tyrni (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä lunulariipus.

Alanne (1000049571) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Kuohijärven länsipuolella sijaitsevan pienen Alanne-järven itärannalla Kallioniemen etelärannalla.
Paikalta löytyi yksipuinen ruuhi arviolta 1970-luvulla. Ruuhi oli säilynyt hyvin mutapohjaisessa järvessä. Ruuhen terävämpi kärki oli rantavedessä näkyvillä. Ruuhi nostettiin pohjasta veneen kokkaan kiinnitetyn köyden avulla ja se on siitä lähtien ollut löytäjän hallussa.
Kun ruuhi ilmoitettiin Museovirastolle 2023, ruuhesta on jäljellä noin neljännes. Alun perin ruuhesta oli myös toinen puolisko, joka on aikojen kuluessa hävinnyt. Ruuhi on ollut käsin veistetty isosta mäntytukista ja sitä on jossain kohtaa jouduttu paikkaamaan tuohella, joka on kiinnitetty puutapeilla. Laitoja on ilmeisesti korotettu. Ruuhen koverretut puolikkaat on yhdistetty toisiinsa poikittaisilla rimoilla.

Murto (1000049790) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä rannerenkaan tai kaarisoljen kaaren katkelma.

Iso-Melkutin 5 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lopen Iso-Melkutin -järvessä Tokholmannokan eteläpuolella muta- ja hiekkapohjalla rannasta noin 5-10 metrin päässä.
Yksipuinen ruuhi, joka on noin kolme metriä pitkä. Ruuhi sijaitsee kohtisuorassa Tokholmannokka-niemen rantaan nähden. Ruuhi vaikuttaa hyvin säilyneeltä ja kokonaiselta.
Ruuhi on havaittu elokuussa 2023.

Mahlamäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäiseltä mäeltä löytyi metallinetsinnässä lyijylevyn katkelmia. Alakohteiksi merkitty panssarinuolenkärjen ja 1-piikkisen viskarin löytöpaikat.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17818, ILM 20382.

Salo (1000050128) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Leppälammen rannan länsipuolisesta metsästä löytyi metallinetsinnässä sirpin katkelma. Lähistöltä löytyi myös hevosenkengän puolikas, jota ei otettu kokoelmiin.

Savola 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan katkelma. Ilppari ILM28197.

Mäkelä-Pälsi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Särkijärven länsipuolisesta metsästä löytyi metallinetsinnässä kaksipiikkinen viskari.

Ämmänkalma (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2020 löytyi metsästä reiällinen kuparipellin pala. Löytöpaikan lähellä on ilmoittajan mukaan kiviröykkiö.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17132.

Pyykkilukko (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Harjulta on metallinetsinnässä löytynyt 12 cm syvyydestä veitsimäisen väkäkeihäänkärjen katkelma rautakauden lopulta. Läheltä löytyi 1800- tai 1900-luvulle ajoittuva puukonterä ja Mosin-Nagant-kiväärin lukko. Alakohteeksi merkitty aaltoreunaisen hevosenkengän löytöpaikka. Kyse voi olla irtolöydöistä, mutta löytöpaikkoja ei ole tarkastettu. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM28819, ILM28861.

Levo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi marraskuussa 2023 metallinetsinnässä soikea- ja leveälehtinen ruotonuolenkärki. Kärki oli uponnut maahan melko pystyyn asentoon enimmillään n. 20 cm syvyyteen. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM28820.

Salo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä marraskuussa 2020 rautaesineen katkelma noin 10 cm syvyydestä. Löytöpaikan läheisyydessä sijaitsee löytäjän mukaan kaksi kiviröykkiötä.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17504.

Jokioisten kartano 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen;

Ali-Uotila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2021 löytynyt soikean kupurasoljen katkelma ja myöhäisrautakaudelle ajoittuva putkilukon avain. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM29344.

Jänismäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä yksipiikkinen viskari.

Pietilä 2 (1000050759) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2017 metalli-ikonin katkelma.

Rantatalo (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä 2023 (ILM 28196) löytynyt hopeasormus.
Löytöpaikka sijaitsee loivasti kumpuilevassa hiekkamoreenimaastossa, kuusimetsässä. Löytöpaikka ja lähialue noin 100 m säteellä tarkastettiin vuoden 2023 inventoinnissa. Aluetta tutkittiin pääasiassa silmävaraisesti, hieman myös metallinilmaisimella sekä joitakin koekuoppia tekemällä. Merkkejä muinaisjäännöksistä ei todettu.

Tenhola 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2021 hevosen kuolain 25 cm syvyydestä.

Kaupunginpuisto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsäisestä puistosta löytyi metallinetsinnässä maaliskuussa 2021 mahdollinen hevosenkenkäsoljen neulan katkelma 10 cm syvyydestä.

Harri 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä jääkenkä.

Syvälahti (1000050821) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2021 keskiaikaisen hevosenkengän katkelma sekä veitsi (alakohteena). Veitsen löytöpaikan vieressä löytäjä havaitsi mahdollisen tulisijan paikan. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM18196.

Vähä-Peura (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Pellosta löytyi tammikuussa 2020 mahdollisia kvartsi-iskoksia.

Sattula 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2019 koristellun metallinesineen katkelmia.

Koukkulanharju (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kahteen osaan hajonnut aaltoreunainen hevosenkenkä sekä taitettuhamarainen veitsi (alakohde).
Lisätieto viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 18311.

Ferraria (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Joen rannan tuntumasta löytyi metallinetsinnässä aaltoreunainen hevosenkenkä.

Jutikkalannokka (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kulunut veitsi ja rautakuonan palanen. 50 m päässä näistä löytyi kaareva rautaesine.

Korkeakallio 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä piikkikannus.

Salonmäki (1000050906) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen sormus.

Vänskä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 kirveenterä ja sulanutta lyijyä.

Jussilan pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hyvikkälän historiallisen kylänpaikan (1000037746) viereisestä pellosta on lokakuussa 2023 löytynyt 15 hengen metallinetsinnässä viikinkiaikaisen miekan ponsi ja alakohteiksi merkittyjä muita löytöjä. Ilppari ILM28906, ILM29559.

Sandvik (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä neljä yksipiikkistä viskaria.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 18860

Mataraunionmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä soikea tulusrauta ja pienikokoinen veitsi. Löytöpaikalla havaittiin matala kumpare.

Kavalanmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä nuolenkärki.
lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17001.

Komeri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä putkimainen neulakotelo. Alakohteena talonpoikainen sormus.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 18263 ja 18259.

Komeri 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kaarevahamarainen veitsi, lyijyesineen katkelma, nappi ja astian reunakatkelma. Lisäksi alakohteena on mahdollinen permalaisen riipuksen katkelma.

Pajuniemi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä koriste-esineen tai astian katkelma.

Yösija 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä rautakuonaa, palanutta savea, kvartsi-iskoksia ja kvartsikaavin.

Heikkilä (1000051239) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä ruotonuolenkärki.

Heikkilä 2 (1000051246) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2021 löytyi metsästä keskiaikaisen hevosenkengän katkelma 10 cm syvyydestä hiekkaisesta maasta.

Vahvainnokka 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2021 löytyi metsästä tulusrauta ja veitsi 5-10 cm syvyydestä soramaasta.

Vahvainnokka 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2021 löytyi metsästä nuolenkärki 15 cm syvyydestä hiekkamaasta.

Vahvainnokka 4 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Tien pientareelta metsän laidasta löytyi palanutta savea toukokuussa 2021. Ilmoittajan mukaan palanutta savea on tien suuntaisesti ainakin noin 20 x 5 m matkalla. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19043.

Lakisto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2024 löytynyt metallinetsinnässä C-tyypin soikean kupurasoljen katkelma sekä uudelle ajalle ajoittuvia rahoja ja pienesineitä, kuten kengänsolkia.

Suontaka ojanvarsi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on maaliskuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä katkelma ns. Karkun tyypin riipuksesta (maailmanpuuriipus). Ilppari ILM29859.

Kirkkovainio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on keväällä 2024 löytynyt metallinetsinnässä punoskoristeinen myöhäisrautakauden hihnanpäähela ja muita löytöjä. Ilppari ILM29853, ILM29871, ILM29957.

Louhi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi takorautainen harkko.

Niinimäki 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Mäeltä löytyi sulaneen raudan kappale, mahdollisesti raudanvalmistuksen jäänne.

Eerola 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on toukokuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä noin 10 x 15 metrin alalta mm. rapusolki ja tappikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma. Ilppari ILM30033, ILM30085

Tarpinen 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsiköstä on toukokuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä 15 - 20 cm syvyydestä kaksi myöhäisrautakautista kirvestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM30160.

Tarpinen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsiköstä on toukokuussa 2023 löytynyt 20 cm syvyydestä spiraalipäinen ketjunkannatin. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM30160.

Karhunsyrjä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Hanhisuohon työntyvältä niemeltä on metallinetsinnöissä v. 2022 - 24 löytynyt eri paikoista kaksi nuolenkärkeä (poikkiteräinen ja terävä). Ilppari ILM22616, ILM30221.
Niemellä on löytöilmoituksen mukaan painanteita ja ihmistekoiselta vaikuttava kiviröykkiö. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Yli-Äijälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kaksipiikkinen viskari. Alakohteena putkilukon avain.

Teerimäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä mahdollinen kupariseoskattilan tai -padan katkelma.

Peltoniemi (1000051525) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä yksipiikkinen viskari ja veitsen teräkatkelma.

Maapää (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä yksipiikkinen viskari.

Maapäänkärki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kehäsolki.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Illpari ILM 19433.

Hankalammi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä veitsi ja rautakuonaa.

Metsä-Katava (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä veitsen katkelma, mahdollisen sirpin teräkatkelmia ja vaatehakanen.

Iso-Hiisi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kaksipiikkinen viskari.

Päivänrinne (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on löytynyt pieni kvartsikaavin ja iskos (alakohde).

Isännänlahti (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä mahdollinen kattilankorvan katkelma tai kaksipiikkinen viskari.

Nimetönmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä on toukokuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä pieni väkäsetön ruotokeihäänkärki ja sen läheltä veitsi. Ilppari ILM30401.

Saarisuo III (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä taitettuhamarainen ruotoveitsi.

Rosintöyräs (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä rautainen putkilukon avain.

Maantie-Soukki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kaksi veistä.

Iso-Ilmetty (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kaksi jääkengän katkelmaa.

Riimanninlahti (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä rautaesineen katkelma, todennäköisesti kairan tai taltan terä.

Hankalanjärvi 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä lyyranmuotoisen tulusraudan katkelma.

Kylmäojanlahti 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä leveäreunainen hevosenkenkä.

Kylmäojanlahti 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä piiloruotoinen veitsi.

Kylmäojanlahti 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä pieni kirveen teräkatkelma.

Riitalan yhteismetsä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä yksipiikkinen viskari.

Riitalan yhteismetsä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä hevosenkenkä ja veitsi.

Metsä-Mattila (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä mahdollinen yksipiikkisen viskarin katkelma.

Metsä-Mattila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä leikatun kupariseospellin ja rautalevyn palat.

Luurilat-Mantilat (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä tulusrauta. Lisäksi raudan katkelmia ja suksisauvan piikkejä, joita ei otettu kokoelmiin.

Vanajanniemi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on heinäkuussa 2024 löytynyt väkipuukko 20 cm syvyydestä multakerroksen alapuolisesta hiekkamaasta. Löytäjän mukaan niemellä on viljelyröykkiöitä. Ilppari ILM31348.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Pinninsaari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kuulamainen punnus. Läheisyydessä on havaittu myös mahdollinen pyyntikuoppa.

Historiallinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2019 metsästä löytyi kaksi rautaista padankorvaketta noin 25 cm syvyydestä.

Lassilan pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikainen miekanponsi. Ilppari ILM31393.

Matomäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä huhtikuussa 2021 pellosta löytyi kuvasormuksen katkelma.

Hommonen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on elokuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma ja kuulamainen punnus. Ilppari ILM31739, ILM31740.

Kärmesyrjä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallietsinnässä aaltoreunainen hevosenkenkä.

Huuna (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kaksipiikkinen viskari.

Jussilankallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vyön- tai hihnanhela.

Sotkanpää (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä poikkiteräinen nuolenkärki ja mahdollinen atraimen piikki.

Historiallinen; Pellolta on löytynyt kaksipiikkinen viskari.

Jussila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt sulaneen kupariseoksen pala.

Pelto-Maula 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sormuksen kanta. Löytöinä myös muuta historiallisen ajan esineistöä, jota ei otettu kokoelmiin.

Pelto-Maula 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt hanan väännin.

Mustamäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt pyöreän kupurasoljen katkelma.

Mahlian puisto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2021 puistosta löytyi rautakautisten esineiden, mm. viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelmia.

Vanajaniemi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Heinäkuussa 2024 on metallinetsinnössö löytynyt leveäteräinen väkipuukko 20 cm syvyydestä hiekkamaasta. Löytäjän mukaan niemellä sijaitsee viljelyröykkiöitä ja löytöpaikkaakin on viljelty. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM31348.

Tingerhana (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt 1500-luvun klippinki.

Olsbacka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt häränsilmäleimoilla koristellun kupariseosesineen katkelma.

Leppälahti 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kupariseosesineen katkelma.

Rautsuo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt sulaneen kupariseoksen pala.

Pälsi 5 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2019 pellosta löytyi metalliesine.

Iso Talvilahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt mahdollinen hioimen katkelma.

Eteläinen Rantavainio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Syyskuussa 2024 pellosta löytyi metallinetsinnässä myöhäisrautakauden kuulamainen punnus. Muita rautakautisia esineitä ei havaittu. Lähin rautakautinen löytöpaikka Vuolujoen valuma-alueella (Hämeenlinna Hauho Eerola 1000039820) sijaitsee noin 3,3 kilometrin päässä luoteessa. Ilppari ILM32289.

Santalahdentie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Santalahdentien itäpuolelta on polulta löytynyt metallinetsinnässä keskiaikaiselta vaikuttava aaltoreunainen hevosenkenkä (Ilppari ILM32449) 10 cm syvyydeltä. Lisäksi polulta on löytynyt viskari ja suuri määrä hevosenkenkänauloja.
Hevosenkenkänaulojen levinneisyys ulottuu hevosenkengän löytöpaikalta lounaaseen, Santalahdentien toiselle puolelle, noin 1,5 kilometrin matkalta. Naulojen löytöalue muodostaa kapean, hieman mutkittelevan vyöhykkeen indikoiden vanhaa kulkuväylää (tukkitietä). Kulkuväylän toisessa päässä on muinaisjäännösrekisterikohde Loppi Kylmänojan latvahaara (1000042428).

Sajaniemi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä kolmipiikkinen jääkenkä.

Sajaniemi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä ruotoveitsi.

Kappasaari (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä ruotoveitsi.

Haapalahti (1000053353) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt tulusrauta, veitsi, rautakuonaa ja rautarengas.

Antinniemi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä kaksi veistä.

Loukas (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on pellolta löytynyt kolmipuolainen hihnanjakaja myöhäisrautakaudelta. Ilppari ILM32606.

Mattila (1000053479) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on keväällä 2024 löytynyt metallinetsinnässä eläimenmuotoinen punnus ja muita merovingiaikaan ja myöhäisrautakauteen ajoittuvia esineitä. Ilppari ILM31498.

Temppala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tervajoen varresta on metallinetsinnässä v. 2024 löytynyt levymäinen linturiipus myöhäisrautakaudelta. Ilppari ILM31498.

Marila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pyöreän kupurasoljen katkelmia, ja historiallisen ajan esineistöä.

Särkisaari (1000053577) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt häränsilmäleimoilla koristeltu hela.

Torrojoki 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Torrojoen pohjoispuolisesta pellosta on arkeologian harrastaja löytänyt suuren määrän iskettyjä kvartseja ja hieman piitä alueelta, joka lännessä ulottuu Myllymäentien länsipuolelle. Kvartsit esiintyvät 102,5 ja 110 metrin korkeuskäyrien välissä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM32960, ILM32961.

Jurva 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä aaltoreunainen hevosenkenkä.

Pietilä 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Peltosaarekkeesta on löytynyt metallinetsinnässä munniharppu.

Vaunumäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt uudelle ajalle ajoittuva kannus.

Jurva 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kulkusen katkelma.

Pietilä 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Polun läheisyydestä löytyi panssarinuolenkärki.

Kovaskallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaksi veitseä.

Kovaskallio 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt veitsi.

Pakari (1000053768) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt kupariseospellin katkelma, mahdollisesti padan tai kattilan kyljestä.

Alajoki (1000053770) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kansallismuseon pääluettelo (K7669) v. 1934: Löytynyt elokuussa 1934 Hattulan Hyrvälän kylästä Alajoen uomaa perattaessa (Kosken ja Hyrvälän kylien keskivaiheilta). Se oli sivuttain 1,5-2 m vahvuisen mutakerroksen sisällä (maanäyte otettu).

Koukkulanlukot (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä pitkäkaulainen putkikeihäänkärki.

Leppälahti 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä kirves.

Pietilä 5 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kahteen osaan hajonnut kaarevahamarainen veitsi.

Tuomola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä huhtikuussa 2021 pellosta löytyi kupariseoksinen koriste.

Kartanonmäki 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2018 joen rantahiekasta löytyi hela.

Takasuo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsäsaarekkeesta on löytynyt kaksipiikkinen viskari.

Paasikkaannokka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt puukon kahvahela.

Salmio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kierretystä vartaasta tehty vyönsolki.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 22270

Talvitienlahti 7 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä alaruotoinen veitsi ja atraimen piikki.

Salmion Ranta (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt atraimen piikki.

Salmio 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt U:n muotoinen rautavarras.

Jokila 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä taalalaisnuolenkärki. Alakohteena hevosenkengän katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 21826, 22373.

Vanhankylänlahti (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt aaltoreunainen hevosenkenkä.

Protinlahti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt soikea tulusrauta.

Jaakkola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Harvaa metsää kasvavalta alueelta on marraskuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä D-tyypin soikean kupurasoljen katkelma ja pari muuta myöhäisrautakautista esinettä (ks. alakohteet; Ilppari ILM33190, 33439). Löytösyvyys 10 - 15 cm.
Löytöalueen maasto on ojitettua ja voimakkaasti muokattua. Löytäjän mukaan alueella sijaitsee useita kiven ja maan sekaisia kumpareita. Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Rantalahti (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä pienikokoinen tutulus.

Päivöläntie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt vyön- tai hihnansolki.

Isokorkee (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt yksipiikkinen viskari.

Iso-Eedilä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä elokuussa 2022 metsästä löytyi yksipiikkinen viskari, luultavasti keskiaikaiset hevosenkenkä ja jalustin sekä muita rautaesineitä. Löytösyvyys 8-18 cm. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM22747.

Peltokumpu 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt nahkaveitsen terä, nuolenkärki, plombi ja kupariseospellin paloja.

Pirjonmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt metsän istutuksen yhteydessä kivikautinen keihäänkärki.

Pajukoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta on metallinetsinnän yhtydessä löytynyt kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM28840.

Saloistenjärvi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt silmäkirves ja veitsi.

Ranta-Simola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt rautakautinen kulkunen.

Jaakkola 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi lyijypaino.

Ahveniston luonnonsuojelualue (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on maaliskuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä samasta kuopasta 5 cm syvyydestä kuusi Kaarle XI:n 1/6 äyrin rahaa (silvermynt), vuosiluvut 1666 (2 kpl), 1670, 1672, 1673, 1676. Löydöt on jätetty löytäjän haltuun. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM33862.

Sairio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä pienilehtinen ruotokeihäänkärki, ehkä merovingiajalta. Alakohteeksi merkitystä paikasta löytynyt vääntynyt kuparipellin kappale, ehkä kattilasta. Löytösyyys 8 - 12 cm. Ilppari ILM30047.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Löytöpaikkoja ei ole tarkastettu maastossa.

Kurkijärven kartano (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt rahan katkelma 1530-luvulta.

Luhtala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on vuonna 2024 löytynyt kvartsi-iskoksia sekä historiallisia metalliesineitä, jotka voivat liittyä viereiseen Somiskan kylänpaikkaan (1000006428). Ilppari ILM33193.

Paasmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt rinteestä kvartsi-iskoksia noin 25 x 25 metrin laajuiselta alueelta ja 15 cm syvyydestä. Ilppari ILM32962.

Torrojoki 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt paikalta iskettyjä kvartseja. Ilppari ILM32961.

Torrojoki 5 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt pellosta suuren määrän iskettyjä kvartseja. Ilppari ILM32963.

Pelto-Alikartano ja Itu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on maaliskuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä bysanttilainen hopearaha ja muita rautakauden eri vaiheisiin ajoittuvia esineitä.

Seikkolinnanmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Isohkon kiven ympäriltä on noin 40 cm syvyydestä löytynyt veneniittejä. Ilppari ILM23322.

Tapola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsintälöytö pellosta keväällä 2020.

Kangsaniemi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; 15 cm syvyydestä on huhtikuuss 2025 löytynyt spiraalipäinen ketjunkannatin myöhäisrautakaudelta. Löytöpaikka sijaitsee merkittävän historiallisen talvitielinjan yhteydessä.
Ilppari ILM34237.

Mustamäki 2 (1000056052) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaksi ruotoveistä. Toinen löydöistä sijaitsi siirtolohkareen juurella.

Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä veneniittejä. Löytäjän ilmoituksen mukaan alueella havaittiin palanutta maata rinteessä olevan ympärillä.

Peltomäki (1000056086) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt mahdollinen linturiipuksen katkelma ja vyölaatta.

Kissamäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt mahdollinen kuulamainen punnus.

Salo 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt aaltoreunaisen hevosenkengän puolikas.

Ahola (1000059094) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Noin 4 metrin päässä Piilonkulmantien reunasta pellosta on löytynyt nelisivuinen oikokirves.

Päivärinne 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on keväällä 2025 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikainen kolmioneula. Esine löytyi 25 cm syvyydestä puhtaasta, hiilettömästä maannoksesta. Ilppari ILM35140.

Rantumäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on metallinetsinnässä löytynyt varsijousen "panssarinuolenkärki". Ilppari ILM28567.

Ylänäinen Mattila (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi Kustaa Vaasan tai Kristian II:n klippinki.

Nukari 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt kaarevahamarainen ja alaruotoinen veitsi.

Kultavuori 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt kaarevahamarainen veitsi.

Kultavuori 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaksi veistä, joista toisen lappeilla on viivakoristelua.

Tyynelä (1000059654) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Alueelta on löytynyt kahteen osaan hajonnut nuolenkärki.

Kirkkopelto 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt tasavartisella ristikuviolla koristeltu rautaesine.

Mahlanen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä vääntynyt hevosenkenkäsolki. Löytäjän mukaan löytöpaikalla saattaa olla vanhan ojan täyttöön tuotua maata. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Ilppari ILM35394.

Koivikko (1000061617) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löytynyt tulusrauta, alaruotoinen veitsi ja veitsenkahvan poskilevyn katkelmia.

Takalammi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt helallinen veitsi.

Värilammi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt tasaleveä umpisormus.

Ukkoslammi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt laskevahamarainen ruotoveitsi.

Vähä-Malva (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt nuolenkärki tai naskali sekä sulaneen kupariseoksen pala.

Mäki-Rehti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 pellosta löytyi Kustaa Vaasan/Kristian II:n klippinkejä 1518-1522 (ei otettu kokoelmiin) ja vyönsolki.

Jurva 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt kaksi aaltoreunaisen hevosenkengän katkelmaa.

Tenaklahti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt talonpoikaisen astian tai koriste-esineen katkelma.

Rautajoki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt väkäsellinen/lovettu rautakiilan katkelma.

Hölkkätie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sinettileimasin sekä veitsen kahvahela.

Kaukola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2020 pellosta löytyi Kustaa II Aadolfin fyrk vuodelta 1629. Löytöpaikan pohjoispuolella sijaitsee kylätonttikohde Kaukola (Kaukoyla) 1000005335.

Lahtomäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnän yhteydessä keväällä 2022 pellosta löytyi reikäkivi, kiviesineen katkelma ja historiallisen ajan vyönsolki.

Punelia (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Matalasta rantavedestä löytynyt oikokirves vuonna 1970.

Leppälahti 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Alueelta on löytynyt aaltoreunaisen hevosenkengän katkelma.

Peltotalo 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on löytynyt oikokirves.

Miilumäki 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt kaksilehtinen ruotonuolenkärki.

Palolammi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt veitsi, vyönsolki ja viskari.

Airola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt tasaleveän rannerenkaan katkelma.

Takalammi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt mahdollinen nuolenkärjen katkelma.

Kirjoituskallio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Elokuussa 2025 paikalta on löytynyt metallinetsinnässä kaarevaselkäinen partakirves myöhäisrautakaudelta. Löytösyvyys 25 cm. Löytäjän mukaan paikalla on kaatopaikkakäyttöön viittaavaa myöhäistä rojua. Ilppari ILM35955.

Hevoshaka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaksipiikkinen viskari.

Susikivennotko 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt aaltoreunaisen hevosenkengän katkelma sekä hevosenkenkänaula.

Kalvolan hautausmaan kaakkoispuoli (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä keskiaikainen, ruusukeleimoilla koristeltu kehäsolki. Alakohteeksi merkitty todennäköisen kankiketjun nivelenkatkelman löytöpaikka. Ilppari ILM35999, 36000.

Riihikallio (1000092365) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 peltojen keskellä sijaitsevasta metsiköstä sekä sen lounaispuolella olevalta pellolta historiallisen ajan pienesineitä.

Manttaalin ranta 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vedestä noin 15 cm syvyydestä löytyi heinäkuussa 2025 yksinkertainen kupariseoksinen rannerengas, ajoitukseltaan luultavasti vanhemmalta rautakaudelta. Ilppari ILM35687.

Apala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on elokuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä merovingiaikainen tasavarsisolki. Ilppari ILM36161.

Uhkoila Männistö (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä on vuonna 2025 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma. Alakohteeksi merkitty panssarinuolenkärjen löytöpaikka. Ilppari ILM35354.

Rappukallio 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Heinäkuussa 2025 metsästä on löytynyt metallinetsinnässä harvinainen nuolenkärki, Hiekkasen (1979) tyyppiryhmää 3FIX. Ilppari ILM35927.

Siukola 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt hioma- tai jauhinkivi.

Pelto-Mattila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt viisipuolainen koristeriipus.

Turkinmäki 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 pellosta löytyi karhunhammasriipuksen katkelma.

Ihalemmenlahti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löytynyt kuolaimen puolikas, padan korvakatkelma, kaksoisnappi, rautaesine ja auran terä.

Korkeaho (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt lyyranmuotoinen tulusrauta.

Salmijärvi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt taottu haritusavain.

Kanavansuo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löytynyt rautakuonan pala sekä kuolainten hela.

Mustisuo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi aaltoreunainen hevosenkenkä keskiajalta ja veitsi. Löytösyvyys 10-13 cm.

Alijoki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi rautakuonaa. Löytösyvyys 17 cm.

Rautakautinen; Metallinetsinnässä keväällä 2023 pellosta myöhäisrautakautisia löytöjä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM26013.

Tarpinen 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 pellosta löytyi kulkunen ja viskari.
Löytöpaikka tarkastettiin vuonna 2026 esineitä alueelta löytäneiden kanssa. Paikalla tehtiin signaalikartoitusta metallinilmaisimilla, silmämääräistä havainnointia ja useita käsikairan pistoja. Paikalta ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohde säilyy toistaiseksi löytöpaikkana.

Koivikko (1000094920) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan esineistöä, josta on otettu kokoelmiin kiekkonappi.

Suutarinnokka 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt katkenneen puukon ruoto.

Keritynkoski (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 metsästä löytyi nuolenkärki ja rautaesineiden katkelmia.

Konkkipelto 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt rautaesineen katkelma.

Kara (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syksyllä 2025 löytynyt D-tyypin pyöreän kupurasoljen katkelma. Ilppari ILM37498.

Sarvi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Huhtikuussa 2026 paikalta on löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma. Ilppari ILM39759.

Ollila (1000096501) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt rahakeskittymä, joka selvästi muodostaa kynnössä hajonneen kätkölöydön. Kaarle XI:n rahoja (1669 - 87): 7 x 2 markkaa, 3 x 4 äyriä, 1 x 1 äyri; Kaarle XII:n rahoja (1690 - 1700): 2 x 4 markkaa, 6 x 5 äyriä; Fredrik I:n 1 äyri (1732). Lisäksi Juhana III:n 2-äyrinen (1573) ja Kristiinan 1/4 äyri (1637), joiden kuuluminen kätkön yhteyteen on epävarmempaa. Ilppari ILM39796, ILM40054.

Ylinen Savijärvi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ylisen Savijärven itäpäässä olevassa matalassa niemekkeessä on muodoltaan kaareva, irtonaisista kivistä muodostunut latomus. Sen pituus on 23 m, leveys 2 m ja korkeus noin 40 cm. Vallin kivet ovat isoja lohkareita, joista monet ovat metrinkin suuruisia. Vallin tarkoitus ja ajoitus jäävät avoimeksi. Kyseessä lienee luonnonmuodostelma.

Siukola (1000004082) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Hämeenlinna - Pälkäne tiestä 1,6 km itään, Lusinselän Ämmänlahdesta 800 m luoteeseen, kesämökkitontin puutarhassa.
Paikalla on mäen rinteen alla, alavalla kohdalla lähellä pellon reunaa, matala ja pitkänomainen kiveys (n. 3,5 m x 2 m). Siinä on erikokoisia kivä, mutta ei selvää rakennetta ja se vaikuttaa luontaiselta.
Paikallisena perimätietona on tieto, että Hattulassa Siukolan kylässä lähellä Siukolan taloa olevan louhikon luona on haudattuna kansalaissodan uhreja. Ko. paikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kukkola (1000004144) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kivi sijaitsee Eteläisistä Hauhon kirkolle johtavasta Metsäkulmantiestä erkanevan ja Porsoon johtavan tien pohjoispuolella, Vuolujoesta 200 ja Kukkolan talosta 40 m lounaaseen. Paikka on kivikkoinen mäki kuusimetsässä. Mäen rinteessä on maakivi, jonka yläpinnalla ja yhdellä sivulla on useita syvennyksiä, koloja ja syöpymiä. Ne on luonnon, ei ihmisen, aikaansaamia kuoppia.

Saunaranta 2 (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; "Kuppikivi" sijaitsee Kaartjärven luoteisrannalla, Herikanlahdella.
Matala kivi on rantakaislikossa. Siinä on 7 kuppia, joista pienimmän halkaisija on 2 cm ja suurin 10 cm. Yksi kupeista on kaksoiskuppi. Kysymyksessä on luontainen "kuppikivi".

Kassoskivet (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Muodostuma sijaitsee noin 180 metriä luoteeseen Kalliolantien risteyksestä, Takalan tilalle vievältä tieltä noin 15 metriä koilliseen. Kyseessä on luonnonmuodostuma, jonka muodostaa kaksi erittäin kookasta toisiinsa nojaavaa siirtolohkaretta. Kivien korkeus on noin 6 - 8 metriä. Läntinen kivi on itäistä selvästi kookkaampi. ltäisempää kiveä on jossakin vaihteessa lohkottu (poranjäljet), ja kookkaitakin osia lohkotuista kivestä on jätetty muodostuman edustalle. Kivien väliin muodostuu pari metriä pitkä läpikuljettava "käytävä", jonka korkeus on noin 1,6 m. Kassoskiviin liittyy tarinoita paikalle kokoontumisesta.
Peruskartalle merkitty nimi "Kassoskivet" on itse kohteesta lähes 100 metriä koilliseen.

Suokorvenmäki (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Suoikorvenmäki sijaitsee Riihimäen Hiivolasta lounaaseen. Se on heinävaltaista metsämaata, jossa on erikokoisia jäätikkökuljetuksesta jääneitä kiviä, siirtolohkareita ja kalliopaljastumia. Kallion lakialue on vähäkivinen, mutta sitä kiertää etelä- ja lounaispuolella jäätikkökuljetuksesta jääneiden lohkareiden muodostama kiviryhmä. Sen pituus on noin 40 m ja leveys vaihtelee noin 1,5 – 4 m. Sijaintikorkeus on noin 140 m mpy. On mahdollista, että kyseessä on meren huuhtoma muinainen rantamuodostuma todennäköisesti Baltian jääjärveen liittyen. Riihimäeltä tunnetaan Itämeren vanhaa rantaa mm. Riuttanmäellä korkeudella 143 m mpy. Riuttanmäki sijaitsee paikasta 6 koilliseen noin 3 km päässä.
Seudun maa- ja kallioperään sekä pinnanmuotoihin on vaikuttanut mm. mannerjään sulamisvaihe. Baltian jääjärven vaiheessa noin 13 000 vuotta sitten jäätikkö jäi pitkäksi aikaa paikalleen Etelä-Suomeen ja liikkui sen jälkeen vuorotellen vetäytymällä ja etenemällä ilmaston muutoksien mukaan. Näin syntyivät mm. Salpausselät ja eteläisen Suomen savi- ja hiesualueet. Pitkään paikalleen jääneen ja vetäytyvän ja etenevän jäätikön reunavyöhykkeelle syntyy runsaasti erilaisia jään ja sulaveden liikkeeseen liittyviä kivi- ja maaperämuodostumia.

Koivusensillaniitty (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee metsäautotien kääntöpaikasta suoraan pohjoiseen alavalla paikalla pienen metsäsaarekkeen luona avohakkuualueella ja koostuu suurista jäätikkökuljetuksesta jääneistä kivistä ja siirtolohkareista. Se muistuttaa luonteeltaan muinaisrantamuodostumia ja voi olla nk. huuhtoutunut kivikko. Sellaiseksi se on kuitenkin pienialainen. Kyseessä voi olla myös kerralla jäätikkökuljetuksesta jäänyt kivien kasa. Luonnonmuodostuma on noin 35 x 13 m laajuinen ilmakuvalta mitattuna.
Seudun maa- ja kallioperään sekä pinnanmuotoihin on vaikuttanut mm. mannerjään sulamisvaihe. Baltian jääjärven vaiheessa noin 13 000 vuotta sitten jäätikkö jäi pitkäksi aikaa paikalleen Etelä-Suomeen ja liikkui sen jälkeen vuorotellen vetäytymällä ja etenemällä ilmaston muutoksien mukaan. Näin syntyivät mm. Salpausselät ja eteläisen Suomen savi- ja hiesualueet. Pitkään paikalleen jääneen ja vetäytyvän ja etenevän jäätikön reunavyöhykkeelle syntyy runsaasti erilaisia jään ja sulaveden liikkeeseen liittyviä kivi- ja maaperämuodostumia.
Paikannimi Koivusensillanniitty viittaa alueen niitty- ja laidunnuskäyttöön, kuten myös vanhojen karttojen antama tieto maankäytöstä. On mahdollista, että Koivusensillan niityn alueella löytyy vielä tarkastamattomilta alueilta esim. niityn raivauksen yhteydessä ihmisen tekemiä kivikasoja tai muita rakennelmia.

Leppäkorpi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde aiemmin luokiteltu mahdollisesti vanhaksi laidunmaaksi. 2023 inventoinnissa kohteen todettu olevan luonnollisten irtolohkareiden täyttämää aluetta, jota jatkuu laajalle alueelle. Päätelmää luonnollisesta kivikkoisesta maastosta tukee se, että esimerkiksi 1800-luvun lopun Senaatin kartoissa tai sitä nuoremmissa kartoissa alueella ei ole minkäänlaisia merkkejä ihmistoiminnasta.

Aropaltio (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mt:n 130 varressa olevan kuusimetsää kasvavan pienen kumpareen koillisrinteellä. Pikatien leikkaukseen on matkaa noin 20 metriä lännen suuntaan.
Neliskanttisen kuopan mitat ovat 2 x 3 metriä, syvyys n. 0,7 metriä. Kuoppa on sammaloitunut ja sen seinät on tuettu epäsäännöllisesti kolmeen kerrokseen ladotuilla maakivillä. Myös kuopan pohjalla on sammalen alla kiviä, jotka saattavat olla romahtaneista seinistä. Kuopan suuaukko on alarinteen puolella koillisessa.
Kyseessä lienee käytöstä jäänyt kellarikuoppa, jonka ikä jää avoimeksi, mutta se voi liittyä esim. lähellä sijaitsevaan Aropaltion maatilaan. Kohde tuhoutuu Kalvola-Lempäälä maakaasuputkilinjan rakennustöissä 2008-2009.

Huhtamäki 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Metsäisen mäen päällä on hiekkamaannokseen kaivettu pituudeltaan 3,5 metriä ja
leveydeltään 1,3 metriä oleva neliskulmainen kaivanto. Kaivannon syvyys on 0,6
metriä. Kairauksessa havaittiin, ettei maannoksessa ollut havaittavissa
huuhtoutumiskerrosta. Kyseessä on mahdollisesti melko nuori perunakellari.

Hiivola Lusikkaoja (Hautapaikat)
Historiallinen; Aiempi tieto: Paikalta on 1890 perunakuoppaa kaivettaessa löytynyt jäänteitä ainakin kolmesta vainajasta. A.O. Heikel kaivoi perunakuopan eteläpuolelle reilun metrin levyisen kuopan noin metrin syvyyteen, mutta löysi paikalta vain hiiltä. Heikelin mukaan paikalta ei luiden lisäksi ole tehty esinelöytöjä. Hän tulkitsi paikan historiallisen ajan väliaikaiseksi hautapaikaksi. Pelkästään Heikelin kuvauksen perusteella on Hiivolassa 1800-luvun lopulla tehdylle luulöytöpaikalle vaikea määrittää tarkkaa paikkaa. Perimätiedon mukaan paikka sijaitsee Epranojan eteläpuolella ja Hirvijärventien itäpuolella olevalla hiekkaisella viljelettömällä metsää kasvalla rinnekaistaleella.
2006 inventoinnissa paikalla havaittiin runsaasti erikokoisia ja luultavasti eriaikaisia kuoppia sekä kellarin jäännöksiä. Suurin osa painanteista on muutaman metrin halkaisijaltaan olevia soikeita tai pitkänomaisia kuoppia. Heikelin kuvaileman perunakuopan sijaintia ei kuopanteista voida tarkasti määrittää; kyseessä saattaa olla myöhemmin tiiliseinin vahvistetun syvän kellarin jäänteet metsäkaistaleen keskiosissa. Alkuperäinen hautapaikka lienee tuhoutunut kuoppien kaivamisen yhteydessä.
Janakkalan kuolleiden luettelon mukaan Hiivolassa mainitaan suurten kuolonvuosien aikana vuonna 1697 kuolleen nälkään ainakin kaksi kuljeksivaa piikaa, kerjäläisnainen ja yksi tyttö; Hiivolan pellon maakuoppaan olisi kirkonkirjojen mukaan haudattu kaikkiaan seitsemän ruumista.(Huovinen 1987) 1800-luvulla löydetyt vainajat liittynevät tähän tapaukseen , joskin paikkaa on voitu käyttää hautauksiin tätä aiemminkin. 1800-luvun löydösten perusteella on oletettavaa, ettei kaikkia vainajia siirretty myöhemmin kirkkomaalle. On siis todennäköistä, että paikalla on yhä jäljellä ruumishautoja.
Inventointi 2023
Tutkimusalueella on havaittu yhteensä seitsemän kuoppaa ja yksi kellarijäännös, jossa on vielä osa tiiliseinästä säilynyt. Lisäksi on suurempi suorakulmion muotoinen kuoppa, joka näyttää johtavan oviaukon kautta puron suuntaan. Länteen, lähellä olevasta kumpareesta löytyi kaksi lisäkuoppaa. Kuopat vaihtelevat koossaan; suurimmat ovat noin 2 x 2 x 2 metriä ja pienimmät noin 1.5 x 1 x 0.4 metriä.
Maaperä koostuu mullan ja hiekan sekoituksesta. Yhdessä kuopassa havaittiin modernia muovijätettä ja toisessa pitkä, noin 4 cm leveä ja 0.5 cm paksu rautalevy, joka ulottuu ainakin 30 cm syvyyteen maahan. Yksi kumpareella oleva kuoppa on kivipohjainen. Alueen historiasta on vaikea saada selkoa, ja paikalla näyttää olevan myös nykyaikaista maankäyttöä.
Tutkimuksen mukaan alue ei vaikuta muinaisjäännökseltä perustuen nykyiseen oletettuun sijaintiin, joka pohjautuu epävarmaan perimätietoon. Alueella ei ole löydetty viitteitä hautauksista yli 100 vuoteen. Kohdelaji päivitetty - muu kohde.

Valijärvi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde on Koijärven Valijärvessä, veneitten laskupaikan lähellä.
Kyseessä on rakenteeltaan limisaumaisen veneen hylky, jonka pituus on 5,5 metriä ja leveys 2,5 metriä.
Veneen kerrotaan olevan Wahrenin tervatehtaan höyryvene, joka upposi 1900-luvun alussa (tarkka aika ei ole tiedossa). Hylky nostettiin 1920-luvulla, siitä otettiin hyödylliset tarvikkeet talteen ja sen annettiin upota uudestaan.

Retkiojantie-Kynttilätie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Aiemmin mainittu muinaisjäännöksenä ja vanhana tienä kuvauksella: Tieraunio sijaitsee valtatien 3 (moottoritie) ja maantien 130 välisellä metsäalueella Retkiojantien pohjoispuolella. Metsässä erottuu noin 70 metrin matkalla isohkoin kivin pengerrettyä tienpohjaa, kasvukauden aikana tierauniota on vaikea erottaa pusikkoisen aluskasvillisuuden joukosta. Itse historiallista tietä, joka on kulkenut Arolammin kylästä Herajoen kautta toisaalta Hiivolaan, toisaalta Kormuun sekä edelleen Launosiin, on säilynyt Herajoen teollisuusalueella pohjois-eteläsuuntaisena kevyen liikenteen väylänä.
Tie on merkitty Kuninkaan kartastoon, mutta myös mm. Samuel Broteruksen kartalle vuodelta 1691 (Geometrisk skog charta öfwer Härajåki Hijwola Kårmo och Launåis byar i Loppis sochn.).
2023: Uudemmassa inventoinnissa sijaintitiedot tarkennettu ja kartta-analyysien ja laserkeilausaineiston perusteella kohde määritelty aiemmin arvioitua huomattavasti nuoremmaksi ja kohteen lajiksi muutettu muu kohde. Kuninkaan kartastolla mainittu tie on kulkenut eri sijainnissa, jota ei ole toistaiseksi tunnistettu.

Takala (Kivirakenteet)
Historiallinen; Takalan tilan alueella on runsaasti vanhoja peltoalueita ympäröiviä kiviaitoja. Parhaiten säilyneet kiviaitakokonaisuudet ovat Takalan talosta pohjoiseen. Rakenteiden korkeus vaihtelee puolesta metristä yli metriin. Talon eteläpuolella ja tilan rajalla sijaitsevat aidat ovat em. aitoja selvästi vaatimattomampia, matalampiaja epämääräisempiä. Aitojen rajaamat alueet kasvavat nykyisin metsää. Alueella on myös joitain kivikasoja - todennäköisesti raivauksen yhteydessä syntyneitä.
Alueen vanhimmat kiviaidat ovat vuoden 2023 inventoinnin kartta-analyysin mukaan aikaisintaan 1800-luvun lopulta tai jopa 1900-luvulta. Vanhat pellot ja pihamaa, joiden reunamilla kiviaidat sijaitsevat ovat olleet käytössä vielä 1970 luvulla. Viljely on loppunut 1980 luvulla peruskarttojen mukaan. Takalaa ei ole merkitty v. 1782 Herajoen isojakokartalle, eikä v. 1884 senaatinkartalle.

Hakolahti (1000031593) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hämeenlinnan kirkosta noin 3,3 km eteläkaakkoon Vanajaveden Hakolahdessa.
Paikalla on veneen hylky, joka on havaittu putkihankkeen valmistelun yhteydessä tehdyssä luotauksessa. Vene on painunut osittain sedimenttiin ja jäänyt paineviemärin alle. Veneen suippo keula nousee sedimentistä. Venettä ei ole tarkastettu sukeltamalla.

Sammontorppa 7 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alajärven pohjoispuolella,210-520 metrin päässä Hirsimäen asuinalueen lounaispuolella. Paikalla on yhä käytössä oleva polku, joka on merkitty vuoden 1867 (Borgenström) tiluskarttaan. Polku kulkee inventointialueen halki pohjoiskoillis- etelälounaissuuntaisesti. Polun pohjoispää on tuhoutunut metsänhakkuussa.
Polku liittyy kaava-alueen eteläpuolella sijaitsevaan ja ilmeisestikin 1800-
luvulla perustettuun Majalahden torppaan. Polku on ollut 1800-luvun jälkipuoliskolla
pääkulkuväylä Majalahden torpalta kohti Hämeenlinnan kaupunkia. Polku
erottuu maastossa verrattain hyvin, sillä se on yhä käytössä. Alueella risteilee
myös muita polkuja, jotka ovat mahdollisesti tätä väylää nuorempia.

Puujoki 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Leppäkoskella Janakkalan keskustasta noin 7,5 km eteläkaakkoon Puujoessa maantien 13836 sillan ja rautatiesillan länsipuolella. Sijaintitieto on hieman epätarkka.
Aluksen runko poikittain jokiuoman keskellä. Rungon pituus on arviolta vajaat 20 metriä. Runko on osittain pohjaan vajonnut.
Hylky on aivan lähellä valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön Leppäkosken kartano rajaa. Leppäkoskelle perustettiin 1800-luvun lopulla kolme tiilitehdasta; Leppäkosken kartanon tehdas, Rauhaniemen tehdas ja Sipilän tehdas. Hylky liittyy mahdollisesti tiilitehtaiden toimintaan ja kuljetuksiin.
Hylky löytyi keväällä 2020 viistokaikuluotauksessa, jossa selvitettiin Puujoen hydrologista tilaa.

Puujoki 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Leppäkoskella Puujoen uomassa Janakkalan keskustasta noin 8 km eteläkaakkoon ja Ilmusjärvestä noin 1,5 km itäkaakkoon.
Jokiuoman itäreunassa rannan suuntaisesti oleva proomun hylky, jonka keula osoittaa lounaaseen. Viistokaikukuvassa näkyy keulan avoin ruumanluukku.
Hylky saattaa liittyä Leppäkosken tiilitehtaiden toimintaan ja kuljetuksiin. Leppäkoskelle perustettiin 1800-luvun lopulla kolme tiilitehdasta; Leppäkosken kartanon tehdas, Rauhaniemen tehdas ja Sipilän tehdas.
Hylky löytyi keväällä 2020 viistokaikuluotauksessa, jossa selvitettiin Puujoen hydrologista tilaa.

Ilmusjärvi 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Leppäkoskella Janakkalan keskustasta noin 7,3 km etelään, Kernaalanjärvestä itään sijaitsevan pienen Ilmusjärven itäosassa. Sijaintipaikkatieto on hieman epätarkka.
Noin 25 metriä pitkä proomun hylky, joka lepää pohjassa kaakko-luode-suunnassa. Viistokaikukuvassa näkyvät hylyn lyhyet keula- ja peräkannet sekä neljä suurta avointa ruumatilaa.
Hylky saattaa liittyä Leppäkosken tiilitehtaiden toimintaan ja kuljetuksiin. Leppäkoskelle perustettiin 1800-luvun lopulla kolme tiilitehdasta; Leppäkosken kartanon tehdas, Rauhaniemen tehdas ja Sipilän tehdas.
Hylky havaittiin keväällä 2020 tehdyssä viistokaikuluotauksessa, jossa kartoitettiin Puujoen hydrologista tilaa.

Ilmusjärvi 2 (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Leppäkoskella Janakkalan keskustasta noin 7,2 km etelään, Kernaalanjärven itäpuolella olevan pienen Ilmusjärven keskellä.
Noin 7 metriä pitkä veneen hylky, joka on viistokaikuluotauskuvan perusteella suippoperäinen. Hylky löytyi keväällä 2020 viistokaikuluotauksessa, joka tehtiin Puujoen hydrologisen tilan selvittämiseksi.

Iso-Luotia 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Iso-Roineen rannasta reilut 100 m itään olevan hiekkaperäisen pellon pohjoislaidalta löytyi 2020 kaapelikaivannon valvonnassa kaksi kuoppajäännöstä.
Itäisempi kuoppa oli laajuudeltaan vähintään 1,8 metriä, kyntökerroksen alta eteläprofiilista mitattuna. Kuoppa oli syvempi kuin kaapelikaivanto eli sen pohjaa ei tavoitettu eikä kaapelikaivanto täysin tuhonnut kuoppajäännöstä. Kaivannon pohjalla kuopan laajuus oli vielä 1,5 metriä. Kuopan täytteenä oli multaa ja hiekkaa kerroksina. Täytemaasta löytyi profiilia puhdistettaessa liitupiipun varren katkelma, joten kuoppaa voi pitää yli sata vuotta vanhana muinaisjäännöksenä, mutta sen tarkempaa ajoitusta tai käyttötarkoitusta ei voitu määrittää. Toinen kuopista oli koordinaattipisteestä 44 m länteen, eikä vaikuttanut yhtä vanhalta. Kuopat eivät erottuneet pellon pinnalla painaumina lainkaan.
Samalta pellolta tunnetaan kivikautisia löytöjä ja rautakautiseksi määriteltyä keramikkaa kohteilta Iso-Luotia 1-3.

Iso-Melkutin 4 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lopen kunnan länsiosassa Iso-Melkutin -järven pohjoislahden itärannalla.
Rannan tuntumassa oleva kahteen osaan hajonnut limisaumaisen veneen hylky. Veneen köli ja laidat/kyljet ovat irronneet ja laidat pikkuhiljaa suoristuneet. Köli näyttää puuttuvan. Osa hennoista kaarista on vielä kiinni laitalaudoissa. Ehjänä vene lienee ollut 4-5 metriä pitkä. Rannassa oleva oletettu laidan osa näyttää huomattavasti lyhyemmältä ja leveämmältä kuin syvemmällä oleva. Toinen veneen laita on nähtävissä rannalta käsin. Venekokonaisuuden syvyys vaihtelee muutamasta kymmenestä sentistä noin puoleentoista metriin.

Korttionmäki ratavartijan tuvan tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin kartta, jossa Korttinonmäen ratavartijantupa näkyy, on vuodelta 1884. Samalle paikalle on merkitty myös pituusprofiilissa yksinkertainen vahtitupa. Vahtituvalla on ollut kaksi ulkorakennusta, jotka oli sijoiteltu tuvan viereen ja taakse. Rakennukset on purettu 2000-luvun alussa. Peruskartassa 2005 rakennukset vielä näkyvät, mutta vuoden 2007 ilmakuvassa rakennuksia ei enää ole. Toisaalta vuoden 2002 ilmakuvassa rakennuksia ei näy, joten peruskartassa voi myös olla virhe.
Rakennuksista on enää hyvin vähän jäljellä. Vahtituvan paikalla on kivijalan kappaleita, mutta kokonaisuutena se ei ole säilynyt. Muista rakennuksista ei ole jäänteitä, mutta tontilta löytyy sieltä täältä esimerkiksi tiiliä. Tontti on avoin ja pihamainen, ja siellä kasvaa perinteistä pihakasvillisuutta, kuten omenapuita, syreeniä, ruusuja ja marjapensaita. Omenapuut ovat kahdessa istutusryhmässä. Marjapensaat ovat rivissä yhden omenapuun luona ja niitä on neljä.

Vantaa Hokanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee noin 1,2 km Hyvinkään rajasta pohjoiseen Mustasuon itäpuolella, noin 600 m Kuruntien ja Nyryntien risteyksestä pohjoiseen. Nyryntien pohjoispuolella oli avohakkuualue (noin 200 x 150 m), jossa epämääräiset kiviröykkiöt sijaitsevat. Haakkuualueelta löytyi tarkastuksen yhteydessä toistakymmentä erikokoista kivirauniota tai kasaa, joista suurin osa varsin vaatimattomia ja metsätöissä rikkoutuneita. Ne koostuvat halkaisijaltaan 20 - 40 cm olevista pyöreähköistä luonnonkivistä. Ajoittavia löytöjä ei tarkastuksen yhteydessä tehty ja röykkiöt vaikuttivat suhteellisen nuorilta, tosin osaa on peittänyt vahva sammal- ja humuskerros. Tien läheisissä röykkiöissä havaittiin runsaasti vanhoja tiilenkappaleita, paikalle oli tuotu jonkin verran myös modernia rakennusjätettä.
Alueen historiallista maankäyttöä tarkasteltiin vanhojen karttojen perusteella. Käytettävissä oli kuninkaan kartasto sekä maanmittaushallituksen 1940 julkaisema topografinenkartta. Todennäköisesti hakkuualueen eteläpuolitse kulkeva tie on rakennettu 1800-luvun puolella, 1940 kartan perusteella alueella on sijainnut metsän lisäksi niittyä ja avomaata. Alueelta havaittujen vaatimattomien kiviraunioiden ulkonäkö viittaa 1800-luvulle tai 1900-luvun alkuun. Aluetta kuvaava historiallinen kartta-aineisto vahvistaa käsitystä siitä, että kyseessä ovat todennäköisesti raivausröykkiöt.
Vuoden 2023 inventoinnissa röykkiöalueelle oli annettu tehtäväksi määrittää rajaus, mutta se osoittautui mahdottomaksi tiheän kasvillisuuden takia. Vain kolme mahdollista matalaa kiveystä onnistuttiin löytämään kasvillisuuden joukosta. Kiveykset ovat noin 80 metrin matkalla, 40 metrin päässä toisistaan, 30–50 metriä tiestä pohjoiseen. Ne ovat hieman etelämpänä kuin muinaisjäännösrekisterin aiempi sijaintipiste. Uusi sijaintipiste osoittaa nyt itäisimmän havaitun kivilatomuksen paikkaa. Ilmakuvien perusteella paikalla on ollut useita hakkuita vuosien saatossa. Inventoijien näkemys kiviröykkiöiden suhteen on, että ne on syytä luokitella muiksi kohteiksi nuoren ikänsä ja vähäisen arkeologisen merkityksensä takia.

Torron kylä Yli-Pompun tila (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion pinnassa oleva ristin muotoinen noin 1-1,5cm syvä uurros. Todennäköisesti kyseessä on Senaatin kartaston kartoista löytyvä korkeuspiste, pieni ympyrä ja sen sisällä piste. Vanha tila näkyy kartoissa jo 1880-luvulla.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastokäynnillä.
Ilppari ILM26695.

Kernaala Riutta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Riihimäen asemalta 4,3 km länteen.
Kernaalan kylän Riutanmaan ulkopalstan (utjord) alueella on kaksi taloa samalla
tontilla v. 1857 kartalla. Pitäjänkartalla 1844 tonttimaa on nimetty Sipilä Hemman.
Kuninkaankartalla 1796-1805 sen kohdilla on kaksi torppaa. V. 1857 kartalla näiden länsipuolella, tien varressa on kaksi uutta torppaa, molemmat nyt täysin rakennetuilla alueilla. V. 1691 kartalla alue on tyhjä - ulkopalstalle ei ole merkitty mitään.
Vanha torppien / Sipilän talon tonttimaa on siinä määrin rakennettua ja nykyaikaisen maankäytön piirissä, että kohde on merkitty muuksi kohteeksi ja referenssiksi myöhemmille tutkimuksille.

Käräjäkoski (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vantaan v. 1845 isojakokartalla on Käräjäkosken pohjoisrannalla, tien (nykyisin nimeltään Metsäkulmantie) molemmin puolin rakennuksia nimettynä Käräjäkosken
torpaksi. Karttaan on kohdalle piirretty myös pato. Paikalla lienee ollut myös mylly.
Kuninkaankartalla v. 1796–1805 alueella ei ole mitään.
Vuoden 1886 Senaatinkartassa torpan rakennus on tien itäpuolella ja muita rakennuksia
tien molemmin puolin. Vuoden 1945 peruskartalla rakennukset jokseenkin samat kuin
senaatinkartalla. 1960 peruskartalla alue on tyhjä ja autioitunut.
Tien itäpuolella, pellon koillisnurkan metsän puolella havaittiin vuoden 2023 inventoinnissa yksi ulkorakennuksen kiviperustus. Muut maan pinnalle näkyvät rakenteet ovat hävinneet. 1800–1900-luvun torpanpaikka määritettiin inventoinnissa luokkaan muu kohde ja jäännösten ei katsottu täyttävän arkeologisen suojelukohteen kriteereitä.

Kirkkokallio Vanaja (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vanajan kirkosta runsaat 0,5 itään Kirkkokallion itäpuolella. Alueella on kulkenut ainakin jo 1700-luvulla tie. Tie voi olla huomattavasti vanhempikin.
Kuninkaan kartastossa s. 189 näkyy tie, joka näyttäisi menevän Kirkkokallion itäpuolelta. Karttojen asemointi nykyisiin karttoihin ei onnistunut, koska kartassa vaikuttaisi olevan mittakaavavirhe Katumajärven ja Vanajaveden välillä. Tämän takia tien kulkureitti tutkittiin eri-ikäisiä karttoja analysoimalla. Kuninkaankartastossa tie kulkee Vanajan kirkosta itään olevien Kirkkokallioiden itäpuolella. Kuninkaankartastossa s. 189 olevat kallionmuodot vastaavat hyvin kartassa s. 14 olevia kalliomuotoja.
Valitettavasti alueella on nykyisin useampi ura, koska aluetta on käytetty panssariajoneuvojen testaamiseen. Inventoinnissa alueelta löytyi kaksi uraa, jotka sopisivat ainakin osittain vanhan tien paikaksi. Näistä läntisempi on mielestäni todennäköisin vaihtoehto.
Muissa kartoissa esim. Vanajan pitäjän kartassa vuodelta 1751, tie näyttäisi kulkevan idempänä, lähempänä Katumajärven rantaa, näin näyttäisi olevan myös pappilan ja Mäskälän kylän isojakokartoissa. Tällöin tie kulkisi kaava-alueen ulkopuolella. Näitä karttoja on kuitenkin vielä vaikeampi asemoida oikein. Tien sijainti jää siis hyvin epävarmaksi.

Turkinmäki 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Turkinmäentie 95 -rakennuksen kaakkoispuolella, 70 metrin päässä rakennuksesta havaittiin inventoinnissa lokakuussa 2024 siisti, pyöreän muotoinen, sammalen ja ruohojen peittämä, maansekainen kiviröykkiö. Röykkiön halkaisija on noin 4 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiön kivien koko vaihtelee halkaisijaltaan 10–35 cm välillä. Röykkiö sijaitsee Turkinmäen kaakkoisosassa peltojen ympäröimässä metsäisessä niemekkeessä. Paikka erottuu topografialtaan ja avoimuutensa puolesta muusta maastosta hyvin. Röykkiön ympärillä kasvaa koivuja, mutta muuten alue on sekametsää. Röykkiötä kairatessa kivien välissä havaittiin karkeaa hiekkaa ja multaa, eikä mitään poikkeavaa. Röykkiötä haravoitiin myös metallinilmaisimella, eikä mitään modernia rautarojua kummempaa maasta havaittu. Kivet eivät muodostaneet selkeitä maanpäälle näkyviä rakenteita. Röykkiön pinnalla esiintyi jonkin verran irtonaisia kiviä. Vuoden 1939 ilmakuvassa pellot ja niityt ovatkin tulleet lähemmäksi röykkiötä kuin nykyisin ja röykkiö tulkittiin inventoinnissa viljelykseen liittyväksi.

Turkinmäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Turkinmäen pohjoispuolella, aivan yksityisen omakotitalotontin rajalla (Turkinmäentie 54), 40 metriä päärakennuksesta pohjoiseen, havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa suuri etelä-pohjoissuuntainen laivan muotoinen maansekainen kiviröykkiö. Röykkiö on 12 m pitkä, 6 m leveä ja 0,5–1 metriä korkea. Röykkiö laidalla ja eteläpäässä on muutamia selkeästi suurempia kivilohkareita. Yleisesti röykkiö koostuu 0.5–1 m halkaisijaltaan olevista kivistä sekä tätä reilusti pienemmistä. Kairauksesta havaittiin pelkkää puhdasta multaa ja hiekkaa. Röykkiön päällä kasvaa muutama suuri koivu. Aluetta haravoitiin metallinilmaisijalla, mutta mitään modernia rautaroskaa kummempaa ei lähimaastosta löydetty. 90 metriä röykkiöstä pohjoiseen, junaradan pohjoispuolelta tunnetaan metallinilmaisinlöytöpaikka. Löytö on karhunhammasriipuksen pala, ja esine ajoittuu mahdollisesti rautakaudelle. Historiallisten ilmakuvien perusteella röykkiö sijoittuu peltokaistojen väliselle alueelle, ja röykkiö tulkittiin inventoinnissa viljelysröykkiöksi.

Turkinmäki 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; 270 metriä Kalvolan kirkosta koilliseen, Turkinmäen luoteispuolisen loivasti pohjoiseen laskevalta rinteeltä löydettiin vuoden 2024 inventoinnissa rakennuksen perustukset. Rakennuksen pituus on ollut 6 m, leveys 4 m ja kuopan syvyys 1,4–1,5 metriä. Perustusten eteläosassa ei ole kivistä ladottua perustusta, vaan rakennuksen seinät on tältä osin perustettu todennäköisesti maanpäälle. Rinteeseen on kuitenkin levinnyt kiviä, joista osassa on porauksen jälkiä. Nämä kivet eivät todennäköisesti liity alkuperäisen rakennuksen sortuneisiin rakenteiseen, vaan ne ovat päätyneet kuoppaan myöhemmin. Kivien lisäksi kuopan pohjalla esiintyi nauloja ja muuta modernia rautaesineistöä, jotka on myös todennäköisesti laskettu kuoppaan myöhemmin. Rakennuksen itä-, länsi, ja pohjoissivut ovat pääosin melko pienistä, noin 15–20 cm halkaisijaltaan olevista kivistä kasattu. Paksuimmillaan perustukset ovat 4–5 kivikerrasta ladottu. Perustukset ovat parhaiten säilyneet pohjoisseinän kohdalla. Itä- ja länsisivujen kivet ovat osittain sortuneet kuopan sisään.
Rakennus näkyy oletettavasti vielä vuosien 1939 sekä 1950 ilmakuvista. Rakennusta ei ole kuvattu senaatin kartaston vuoden 1899 kartalle, eikä vuoden 1911 isojakokartalle. Tämä saattaisi viitata mäkitupalaisrakennukseen. Myös perustusten koko vaikuttaisi sopivan kuvaan. Koska tulisijaa ei löydetty, ei voida kuitenkaan poissulkea sitä, että kyseessä saattaisi olla myös maakellarin jäännös. Kuopasta tai sen ympäristöstä ei tehty löytöjä. Rakenteen luoteispuolella, noin 50 m päässä sijaitsee nykyisin pieni puutalo.

Kerpeikkarin piilopirtti (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vähä-Ruuhijärvestä 150–200 metriä pohjois-koilliseen olevan laajan mäen lounaisrinteellä (Kiuru 1992, 47–48 ja Seppo Kylökäs 2008, suullinen tiedonanto). Paikalla on suullisen perimätiedon mukaan ollut torppa 1800-luvulla, jolloin siellä olisi ajoittanut pitänyt majaansa Suomen suurin murhamies Juhani Aataminpoika eli Kerpeikkari. Kerpeikkari tulee ruotsinkielisestä sanasta "skarprättare" ja tarkoittaa teloittajaa. Juhani Aataminpoika murhasi syksyllä 1849 lyhyen ajan sisällä 12 ihmistä Etelä-Suomessa.
Uljas Kiurun mukaan "Mikko Kylökäs muistaa isoäitinsä kertoneen, että Kerpeikkari majaili (Kylökkään torpan lisäksi) myös Vähä-Ruuhijärven pohjoispuolella olevassa pienessä torpassa. Hän muistaa vielä, kun siitä rakennuksesta oli hirsikehikot pystyssä." Kylökäs ja Kiuru löysivät vielä Kylökkään muistin mukaiselta paikalta torppaan liittyvät uuninjäännökset, mutta rakennuksen maatuneesta kehikosta ei alueen kulotuksen jäljiltä ollut tuolloin enää mitään jäljellä (Kiuru Uljas 1992, 47–48). Kesällä 2008 inventoinnin yhteydessä pirtin paikkaa oli tiedusteltu paikallisilta, mutta eivät muistaneet tarkkaa sijaintia.
Inventoinnissa aluetta kierrettiin laajasti kahteen otteeseen Vähä Ruuhijärven pohjoisrannasta lähtien, mutta mitään rakennuksen jäännöksiä ei paikalta löydetty. Mahdollisesti kohde on kokonaan hävinnyt. Tarinan mukainen pirtin sijaintialue oli inventointihetkellä vaihtelevan kokoista kuusivaltaista sekametsää ja hakkuuaukeaa. 1800-luvun kartoissa ei alueella ole rakennuksia eikä peltoja, mutta sinne kulkee tie sekä Ruuhijärven että Kylökkään torpilta.
Vuoden 2025 inventoinnissa kohteen tiedot käytiin läpi, mutta maastotarkastusta ei tehty.

Padasjoentien miekkakivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Padasjoen tiestä noin kymmenen metriä itään ja Kylökkäänjärventiestä noin 100 metriä Padasjoelle päin. Kiven korkeus on noin 2,2 metriä ja muodoltaan se on kuutiomainen. Kiven Padasjoentien puoleiseen sivustaan ovat metsäoppilaitoksen oppilaat joskus hakanneet hyvin erottuvan tekstin "Miekkakivi". Kivi on saanut nimensä tarinan mukaan, joka kertoo, että sen alta olisi joskus löydetty useita miekkoja. Miekkojen ikä tai olinpaikka ei ole tiedossa (Vehkaoja 2001, 14).
Inventointi 2025: Padasjoentien varrella sijaitsee kuutiomainen kivi, joka on paksun sammalen peitossa. Tien puoleista sammalta irroteltiin vähän, mutta Miekkakivi- tekstiä ei havaittu. Kiven pinta kannattaisi putsata kokonaisuudessaan, että tekstin saisi esille.

Saarikko 3 (Kivirakenteet)
Moderni; Saarikon kosteikkoalueen länsiluoteispuolella havaittiin pieni sammaloitunut röykkiö. Se on soikeahko ja sen koko on noin 1,2 x 1,6 x 0,4 m. Kohde muistutti hieman kaskiröykkiötä, mutta sen ympäristössä ei havaittu muuta kaskeamiseen viittaavaa. Kyseisellä paikalla on sijainnut Taka-Evon kiinteistörajan taitepiste vuoden 1965 kartalla, joten röykkiö on todennäköisesti rajamerkki. Paikalla ei ole nykyisin kiinteistörajaa.

Saarikko 4 (Kivirakenteet)
Moderni; Saarikon kosteikkoalueen länsipuolisella mäntykankaalla havaittiin sammaloitunut rajamerkki. Siinä on neliskulmainen, noin metrin halkaisijaltaan oleva kiviperustus, jonka korkeus on noin 0,5 m. Sen kahdella sivulla on noin 0,3 m perustusta korkeammat viisarikivet. Kyseisellä paikalla on sijainnut Taka-Evon kiinteistörajan taitepiste vuoden 1965 kartalla, joten röykkiö on todennäköisesti siihen liittyvä rajamerkki. Paikalla ei ole nykyisin kiinteistörajaa.

Saarikon torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saarikon torppa on mainittu vuoden 1855 tarkastusluettelossa, jolloin sen isäntänä oli Anders Adamssen (Sistola 2002, 80–82). Lisäksi Saarikon torppa peltoineen on merkitty vuoden 1870 metsätalouskarttaan ja vielä vuoden 1965 peruskarttaan, missä tuolloinen rakennuskanta on nähtävissä. Hävinneen torpan alue on nykyisin edelleen hyvin avointa maastoa, ja rakennusten perustukset ovat maastossa hyvin havaittavissa. Saarikon tie tekee paikalla samanlaisen mutkan kuin vuoden 1870 kartassa. Kohteessa on betoninen päärakennuksen ja navetan perustus sekä betonirenkainen kaivo tien eteläpuolella eli lintukosteikon lammen puolella. Tien pohjoispuolella on kolme vanhempaa, talous/varastorakennuksen perustusta, jotka ovat yksinkertaisia ja harvakseltaan luonnonkivestä ladottuja. Lisäksi tien pohjoispuolella on kellarikuopan jäännös.
Inventointi 2025: Alue tarkastettiin pikimmiten. Paikalla ei havaittu rakennusten perustuksia. Tien eteläpuolelle on raivattu pieni peltoalue ja eläintenkatselutorni, juuri 1965 kartassa näkyvän asuinrakennuksen kohdalle. Alueen maasto on hyvin pusikkoista ja heinikkoista ja Taivaisen mainitsemia rakennusten perustuksia voi sijaita heinikon seassa. Kohde ei ole kuitenkaan säilynyt niin hyvin, että sitä määrittelisi muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Papinkivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Halsjärven pohjoisimmasta lahdenperästä noin 120 metriä luoteeseen. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 2008 inventoinnissa, mutta sen sijaintitiedot saatiin Uljas Kiurun kotiseutuarkistosta. Kyseessä on Papinkivi niminen siirtolohkare, joka on saanut tarinan mukaan nimensä siitä, että Evajärven papiksi nimitetty uudisasukas kävi kivenpäältä saarnaamassa ympäristön asukkaille, jotka häntä kokoontuivat kuulemaan. Saarnahetkiä on paikalla vietetty todennäköisesti 1800-luvun puolivälin tienoilla (Kiuru 1992, 15).
Inventointi 2025: Kohde tarkastettiin ja suuri siirtolohkare havaittiin umpeen kasvaneen vanhan tien/ polun pohjoispuolella. Sijainti korjattiin maastohavaintojen mukaan.

Mikonniittu 3 (Kivirakenteet)
Moderni; Seiväskorventien ja Mikonniitun välissä, noin 5 metriä tiestä itään sijaitsee rajamerkki. Merkissä on noin 20 cm korkea sammaloitunut kiviperustus, jonka halkaisija on noin metrin. Keskellä on noin 50 cm korkea viisarikivi. Raja näkyy ensimmäisen kerran 1965 peruskartalla ja on yhä käytössä olevan kiinteistörajan taitepisteessä.

Zotovin kivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee Arabiankorvessa mäen lakialueella, noin 800 metriä kaakkoon entisestä Ruuhijärven torpasta. Kohdetta ei tarkastettu inventoinnissa, mutta kohteen sijaintitiedot on saatu Uljas Kiurulta (Uljas Kiurun kotiseutuarkisto). Kivi on saanut nimensä venäläisen diplomaatin Zotovin mukaan, joka ampui kiven juureen hirven. Hän kuului kenraali Zdanovin johtamaan valvontakomissioon, jonka mukana hän oli alueella järjestetyssä hirvijahdissa syksyllä 1945 (Vehkaoja 2001, 15).
Inventointi 2025: Kohde sijaitsee metsäpolun vieressä, sen pohjoispuolella sijaitsee reilun metrin korkuinen pyöreähkö kivi, jonka edustalla on puinen kyltti, jossa lukee ”Zotov 1946”. Kohde ei täytä muinaisjäännöksen statusta nuoren iän vuoksi.

Ruuhijärventorppa 3 (Asuinpaikat)
Moderni; Metsätyökämpän kiviperustus sijaitsee aivan sorakuopan eteläreunassa, sorakuopalle menevästä tiestä noin 5 metriä itään. Ruuhijärven entinen torppa on kohteesta noin 120 metriä lounaaseen. Perustusten päällä ollut metsätyökämppä on siirretty vuosien 1947–48 paikkeilla ja sijaitsee nykyään Hakajärven entisen torpan alueella. Sotavuosina kämpässä majoitettiin venäläisiä sotavankeja, joiden tehtävänä oli repiä tervaskantoja (Vehkaoja 2001, 7). Kämpän itälänsisuuntaiset sammalpeitteiset perustukset ovat kooltaan 7,5 x 11,5 metriä, sen keskellä erottuu nelisivuisen tulisijan jäännös. Perustukset on tehty suorakulmaisista lohkotuista kivistä.
Inventointi 2025: Kohde tarkastettiin ja se on ennallaan aikaisempiin havaintoihin nähden.

Luutajoki 2 (Teollisuuskohteet)
Moderni; Paikka löytyi Toivo Rauhalan neuvomana. Kyseessä on uittoruuhen paikka, josta on olemassa myös karttapiirros (Karu 2000, 14). Noin sata metriä pitkän uittoruuhen avulla tukkien kulkua helpotettiin joen kivisellä osuudella. Uomaa on raivattu myös räjäyttämällä, sillä yläjuoksulla näkyy porausjälkiä kivissä. Nykyisin uittoruuhesta on jäljellä vain hyvin vähäisiä ja maatuneita puuosia sekä uittoruuhen alaosassa kaksi vastakkaisilla rannoilla olevaa rautarengasta, jotka on isketty rantakiviin kiinni. Renkaat ovat luultavasti jonkinlaisia uittoruuhen ankkurointipisteitä. Ko. kohdassa joen kivinen uoma muuttuu leveämmäksi suvantopaikaksi.
Inventointi 2025: Taivaisen mainitsemat rautarenkaat havaittiin virran alajuoksulla. Niiden alapuolisessa (eteläpuolisessa) suvannossa havaittiin useita hirsisiä aitoja, jotka kulkivat joen itärannasta länsireunaa kohti, mutta eivät yltäneet kiinni länsireunaan. Suvantokohdan reunalla on kyltti kalanviljelytoiminnasta, joten aidat on ehkä tehty sitä varten.

Puukkohonka (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 430 metriä Iso Ruuhijärven kämpältä itään. Kohde löytyi Seppo Kylökkään neuvomana (haastattelu kesällä 2008). Kyseessä on Suomen historian suurimpaan murhamieheen Juhani Aataminpoikaan eli Kerpeikkariin liittyvä tarinapaikka (http://fi.wikipedia.org/wiki/Juhani_Aataminpoika). Paikallisten tarinoiden mukaan Kerpeikkari väijyi matkalaisia ryöstötarkoituksissa ko. paikassa ison hongan takana. Kylökkään mukaan Kerpeikkari ei kuitenkaan tuolla paikalla tappanut ketään, toisten tietojen mukaan paikalla olisi tapettu yksi matkalainen (Vehkaoja 2001, 14). Nykyisin peruskarttaan merkitty tie on kasvamassa umpeen. Alueen puusto on noin 15 metriä korkeaa männikköä.
Inventointi 2025: Paikalla käytiin inventoinnin aikana. Alueella on mäntymetsää ja polku on kuljettavissa. Paikalla ei ole vanhoja isoja honkia.

Tuonelan virta (Teollisuuskohteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Evon metsäoppilaitoksen itäpuolella Ylisen ja Keskisen Rautjärven välisellä kannaksella. Kyseessä on järvien välinen kanava, joka on kaivettu 1900-luvun alussa tukinuittoa varten uittomatkan Iyhentämiseksi (Sistola 2002, 94). Kanavan pituus on noin 100 metriä ja leveys noin kuusi metriä. Kanavan yli menee silta ja kanava on yhä kulkukelpoinen.
Inventointi 2025: Kohde tarkastettiin. Paikalla on rehevöitynyt kanava, joka on yhä kulkukelpoinen. Nimen tausta ei selvinnyt inventoinnin aikana.

Evo Punssivuori (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Punssivuoren laella, noin sata metriä Keskisestä Rautjärvestä eteläkaakkoon. Mäen laella on ollut vartiotorni metsäpalojen havainnointia varten. Se on pystytetty opiston perustamisen jälkeen ja ollut pystyssä vielä ainakin vuonna 1933 (tiedot paikalla olevasta opastaulusta).
Toisen tiedon mukaan paikalla olisi ollut vain näkötorni, josta pystyi ihailemaan opiston kaunista pihapiiriä ja Evon ollessa Helsingin yliopiston metsäylioppilaiden harjoitteluasemana ovat ylioppilaat viettäneet kalliolla vappujuhlia punssia juoden (Vehkaoja 2001, 13). Nykyisin paikalla olleen tornin perustukset erottuvat kahdeksana betonipilarin jäännöksenä, jotka muodostavat noin kahdeksan metrin kokoisen ympyrän, jonka keskellä on yksi betonipilari.
Inventointi 2025: Mäen laella, avokalliolla on yhä betonirakenteita ympyrän muodossa. Paikalta on ollut hyvät näkymät Keskiselle Rautjärvelle, mutta nyt maisema on lähes kokonaan havupuiden peitossa.

Peikkovuori 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 200 metriä Pitkäniemenjärvestä lähtevän Saukonojan suusta itään, peruskartalla näkyvässä metsätienristeyksessä, koilliseen haaroittuvan metsätien reunassa. Kyseessä on tien pohjoisreunassa oleva pystykivi, jonka korkeus on noin 1,2 metriä ja leveys noin 30 x 30 cm. Se on tuettu juurestaan pienemmillä kivillä. Kivessä ei ole mitään merkintöjä. Kivi sijaitsee vuoden 1875 metsätalouskartan mukaan Haarajärven ja Hankalan lohkojen välisellä rajalla, joten se lienee ko. rajan viittakivi. Kohde löytyi Ilmari Häkkisen neuvomana.
Inventointi 2025: Nyt kohde nimettiin Peikkovuori 2:ksi (esiintyi nimellä Konikorpi Taivaisen raportissa). Korkea ja kapea rajakivi sijaitsee kuusikossa polun pohjoispuolella. Kivi on merkitty sinisellä nauhalla. Paikalla ei kulje enää kiinteistörajaa.

Kaitalammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee Kaitalammin eteläpuolella etelä-lounaisrinteellä, entisestä Kaitalan torpasta noin 300 metriä kaakkoon. Torpan paikalla on nykyisin riistantutkimusasema. Kohteeseen kuuluu viisi kivistä kasattua viljelyröykkiötä. Rautjärven lohkon metsätalouskartan mukaan ko. kohdalla on vuonna 1871 ollut Kaitalan torpan pelto ja vuoden 1965 peruskartan mukaan niittyä. Nykyisin paikalla kasvaa tiheähkö, joitakin kymmeniä vuosia vanha kuusimetsä. Alueen maapohja on huomattavan tasainen ja pellon vanha kyntörajakin erottuu maastossa paikoin hyvin. Osin alueella on myös maatuneita pelto-ojia. Kohde löytyi Henrik Lindbergin neuvosta ja on hyvin säilynyt.

Hankala (1000096017) (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Kohde sijaitsee Hankalan entisen torpan koillispuolella olevassa tienristeyksessä sen lounaispuolella noin 180 metriä Hankalasta koilliseen. Paikalla kasvaa noin kymmenen metriä korkeaa kuusikkoa. Hiilimiilun pohja erottuu selkeänä ympyrävalleina, jonka halkaisija on noin yhdeksän metriä. Vallin korkeus on noin puoli metriä ja sen sisäpuolinen alue on tasainen ja suunnilleen ympäröivän maan tasalla. Kohde on täysin säilynyt.
Inventointi 2025: Alueella on tehty metsähoitoa ja jotain maansiirtotöitä. Miilujen päällisosat ovat vaurioituneet ainakin osittain, eikä niitä havaittu selkeästi. Ne eivät erotu kovinkaan selkeästi myös 5 p laserkeilausaineistosta, vaan niiden kohdalla on epämääräisiä kumpareita. Kohteiden ikä ja säilyneisyys huomioon ottaen, kohteen status muu kohde.

Selkälinja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Selkälinja on 1870-luvulla maastoon hakattu linja, jota on käytetty aluetta kartoitettaessa mittausten peruslinjana. Linja on edelleen paikoin maastossa näkyvissä. Erityisen hyvin se näkyy Sudenpesänkankaan aarnialueella, joskin se on jo hieman umpeen kasvamassa. Linja on suunnilleen kaakko-luodesuuntainen ja tulee kaakosta Iso Keltajärven kaakkoispäähän aarnialueen halki.
Inventointi 2025: Paikalla ei käyty inventoinnin aikana. Taivaisen mainitsemat linjat näkyvät vielä uusimmissa ortokuvissa.

Rillitie (Kulkuväylät)
Moderni; Evon Kruununpuistosta rakennettiin vuonna 1908 noin 17 kilometrin pituinen kapearaiteinen rautatie Vesijärven rannassa sijaitsevaan Kailaniemeen. Evolla rata alkoi Rajajärven kämpältä, jota myös Hotelli Huminaksi kutsuttiin, ja noudatteli Lammin ja Asikkalan välisen rantapuron reittiä. Radan rakennutti helsinkiläinen liikemies Tilander, joka oli tehnyt metsähallituksen kanssa kaupan Evon hoitoalueen itäosan lehtipuista. Metsistä kuljetettiin rautatietä pitkin aluksi hevosvetoisesti, mutta jo vuonna 1909 kahden höyryveturin avulla sekä polttopuuta että isoja tukkeja.
Rillitieksi kutsutun (kukaan ei nykyään tietäne nimen taustaa) radan ansiosta Evon hakkuut kasvoivat 5000 kuutiometristä 50 000 kuutiometriin vuodessa. Vesijärven rannassa puutavara lastattiin proomuihin ja kuljetettiin Lahden kautta Pietariin ja Helsinkiin. Toiminta loppui kuitenkin jo 1914, minkä jälkeen venäläiset ostivat rautatien ja siirsivät sen pois. Radan paikalle rakennettiin 1950-luvun puolivälissä metsäautotie (Heikkinen 2005, 24).
Rillitien linja on merkitty vuoden 1935 karttaotteeseen (Risto Viitalan arkistot), josta käy ilmi, että vanha rautatielinjaus on eteläosastaan kulkenut nykyisessä metsässä, eli oikaissut metsätiehen nähden. Vuoden 2008 inventoinnissa tämä alue tarkastettiin, mutta minkäänlaisia näkyviä merkkejä ei rautatien pohjasta havaittu.
Inventointi 2025: Nykyisen metsätien linjaus mukailee mitä ilmeisimmin kevytrakenteisen rautatien linjausta. Tien ympäristössä ei havaittu pois käytöstä jääneen ratapohjan kulku-uria 5 p laserkeilausaineistossa. Rillitien ja Kurhilantien risteysaluetta on muokattu 1990-luvun aikana ja risteysalueen länsipuolella on noin 90 metriä pois käytöstä jäänyttä tielinjaa, mutta mitään rataan viittaavaa paikalla ei havaittu.

Hakala (61010001) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikkaa pidetään mahdollisena hautapaikkana, koska sieltä on löytynyt kolme keihäänkärjen katkelmaa (merovingiajalta). Ne on löytänyt työmies Johan Salonen Hakalan kartanon uuden navetan perustusta kaivaessaan vuonna 1896.
Vuoden 2005 inventoinnin yhteydessä paikalta ei ole löydetty mitään kalmistoon tai hautaan viittaavaa. Navetan ympäristö vaikuttaa muokatulta, jopa osin terrassoidulta.

Toukola 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Hämeenlinnan Sibeliuksenpuistoon vuonna 1938 siirretyn kuppikiven alkuperäinen sijaintipaikka on Lehijärven pohjoispuolella Toukolan päärakennuksesta noin 90 m luoteeseen. Hämeenlinnassa kohde Sibeliuksenpuisto (ent. Tähtipuisto), rekisterinumero 109010006.
Vuonna 2012 kohteen länsipuolella tehtiin omakotitalon rakentamishankkeen vuoksi koekaivaus, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei alueelta löytnyt.

Kassela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen hautaröykkiö on sijainnut Vanajaveden Vihdinvirran eteläosan itärannalla, entisen Heikelin huvilapalstan puutarhassa. Tilan nimi on nykyisin Kassela 2 ( ks. invent. kert. 1939 s.131).
Röykkiö on täysin hävitetty. Röykkiöstä kesällä 1920 tehdyt löydöt (miekka, keihäänkärki, puukon terä ja hevosenkenkäsolki) eivät ole tallessa.

Huhtanen 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen hautaröykkiö on sijainnut Vanajanselän Retulansaaren koillisosassa, noin 50 metrin päässä rannasta Huhtanen -nimisella pellolla.
Paikalta on vuonna 1967 kivikon raivauksen yhteydessä saatu talteen viikinkiaikainen pronssinen rannerengas ja varsiputkellinen keihäänkärki. Esineet tulivat noin 50 cm syvyydeltä. Nykyään paikalla on tasainen savipelto, ja pellon reunassa runsaasti raivattuja kiviä kasassa. Kohde on tuhoutunut.

Kiviniemi 1 (82010071) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vanajaveden Hattulanselän itärannalla on Kiviniemen huvilarakennus, jonka alueelta on löydetty saviastianreunapala noin 1/2 metrin syvyydestä. Löytöpaikka, jota löydön luonteen vuoksi on pidetty mahdollisena asuinpaikkana, on tasoitettua ja pengerrettyä puutarhaa, jossa maasto viettää länsilounaaseen kohti Vanajavettä. Paikalle on tuotu täytemaata, ja siellä mahdollisesti sijainnut muinaisjäännös lienee tuhoutunut. Tontilta on kuitenkin löydetty myös rautakautinen sotakirves.

Mustilanmäki (Hautapaikat)
Kivikautinen; Moision päärakennuksen koillispuolella, pihamaalla on ollut hiekkakuoppa, josta on löydetty vasarakirves ja oikokirves. Paikka on nykyisin täytetty.

Lentolankärki 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Honkasaaren tilan päärakennuksesta 180 m itään ja Ilmoilanlahden pohjoisrannasta 200 m pohjoiseen on sijainnut röykkiö, joka on purettu pellon raivauksen yhteydessä. Löytöjensä, pronssinen rannerengas ja rakenteensa perusteella sitä on pidetty hautaröykkiönä. Röykkiöstä ei ole enää mitään jäljellä, alue on raivattu pelloksi. Maaperä on savea.

Lyömäki 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Lyömäen eteläreunassa oli kookas noin 1 x 1 metrin suuruinen, osittain toisen maakiven päällä oleva kuppikivi. Kiven yläpinnassa oli ollut näkyvissä joitakin kuoppia, mutta tarkkaa lukua ei tiedetä, koska kiven pinta on tiukasti kasvavan ja hankalasti poistettavan sammaleen peitossa.
Keväällä 2012 saadun ilmoituksen perusteella paikka tarkastettiin. Tarkastuksen yhteydessä todettiin kuppikivi ja sen alla ollut maakivi poistetuiksi koneellisesti.
Kuppikivestä noin 3 - 4 m pellon puolelta on löydetty pronssinen ketjunjakaja (KM 34864).
Vert. Lyömäki 1 KM 29895.

Hämeen linna 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka, mahdollinen kalmisto on tullut esiin linnan tutkimusten yhteydessä. Rengasneula (KM 16560) löytyi linnan kirkkotornin lounaispuolelta, noin 7,5 cm tornin seinästä lounaaseen, välittömästi kiinteän pohjasoran päältä. Lisäksi on löytynyt saksalainen raha päälinnan itäpuolelta. Linnan valleja kaivettaessa on löytynyt irtomaasta silmällinen rautakirves (KM 24662).
1960-luvulta juontuvan perinmätiedon mukaan on tutkimustöiden yhteydessä linnan alueelta tavattu polttokenttäkalmisto, joka on kuitenkin tuhoutunut kokonaan (vuoden 1984 inventointikertomuksessa oleva tieto).

Puhelinlaitos (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto on sijainnut nykyisen puhelinlaitoksen piha-alueen itäkaakkoisosassa, etelään viettävällä rinteellä. Puhelinlaitoksen rakennustöissä raivattiin alueelta pois noin 1/2 metrin maakerros, joilloin löydettiin saviastianpalasia, puuhiilen palasia ja osittain palaneita luita Erottajankadun varrella sijaitsevan Ojoisten kartanomäen etelärinteeltä. Raivauksessa muinaisjäännös tuhoutui kokonaan. Paikalle tarkastuksen tehneet arkeologit pitivät paikkaa mahdollisena polttokalmistona.

Vihaisten lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lähde on sijainnut Parolan vankilasta 250 m itään, peltojen keskellä loivalla rinteellä. Kohde tutkittiin pois Hämeenlinna-Tampere moottoritien linjalta vuonna 1991.
Lähde on alun perin ollut monisilmäinen, viimeksi siinä oli erotettavissa kolme silmää, joista yhteen oli upotettu 2 metriä läpimitaltaan oleva kaivonrengas. Lähteellä on myös ollut kohti Rautamonojaa laskeva laskuoja. Lähteen syvyys oli tutkimusaikana 10 - 50 cm välillä. Lähdettä on myös käytetty rakennettuna eläinten juottopaikkana ja kaivona. Tutkimuksessa tavatuista löydöistä osa saattaisi liittyä lähteen uhrikäyttöön. Perimätiedon mukaan lähteestä olisi toistakymmentä 1700-luvun hopearahaa. Lähde on myös ollut vanha rajapaikka.
Lehtiartikkeli: "Uhrilähde tutkitaan pohjamutia myöten. Laatuaan ensimmäinen kokeilu Hämeenlinnassa, Aamulehti 23.4.1991. Artikkelissa kuva lähteestä.

Varikkoalue 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö on sijainnut armeijan varikkoalueella paikalla, jossa on Hämeenlinnan uusi aluehälytyskeskus ja paloasema. Röykkiö tutkittiin rakentamissuunnitelmien vuoksi. Vesijohto-ojaa kaivettaessa 1942 tehdyt löydöt olivat kansainvaellusaikaisesta röykkiöstä, joka oli kasattu ison maakiven ympärille niin, että röykkiöaines peitti silmäkiven kokonaan. Tästä hautaröykkiöstä saatiin löytöinä mm. palanutta luuta, aseita, korujen katkelmia (KM 12695). Vuosina 1980-81 tutkimuksia jatkettiin ja kohde on kokonaan tutkittu.

Varikkoalue 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut armeijan varikkoalueella. Kalmisto tutkittiin vuosina 1980-81 paikalle rakennetun aluehälytyskeskuksen ja paloaseman vuoksi. Oiva Keskitalo kaivoi 1950 kalmiston pohjoiskärjestä pienen alueen. Paikka oli osittain tuhoutunut myöhemmän maankäytön seurauksena. Kohde tutkittiin loppuun vuonna 1981. Kalmisto on tutkimusten perusteella ns.polttokenttäkalmisto ja ajoittuu kansainvaellusajalta viikinkiajalle.

Varikkoalue 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö on sijainnut armeijan varikkoalueen länsiosassa. Varikkoalueelle vievää tietä tehtäessä oli tuhottu röykkiön eteläosa, niin että keskuskivi oli jäänyt paikalleen. Röykkiö tutkittiin vuosina 1980-81, koska paikalle rakennettin aluehälytyskeskus ja paloasema. Tutkimuksissa todettiin, että röykkiö oli kasattu matalalle, luontaiselle sorakumpareelle, jonka korkeus oli 20-30 cm. Keskuskiven koko oli 1,5 x 1 metriä. Löytöinä saatiin mm. kuutiokivi, saviastianpaloja, palanutta savea ym.

Radanvarsikalmisto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Katisten kartanosta noin 400 m lounaaseen ja Vanajaveden Luukkaanlahden nykyisestä rannasta noin 120 m itään, aivan pääradan varressa. Paikka on nykyään kaupungin korjaamon ja keskusvaraston alueen reunaa. Kalmisto hävitettiin 1859 rautatietä rakennettaessa. Paikalla on ollut pieni mäentöyräs, jota jouduttiin alentamaan rataa varten. Löytöinä paikalta on mm. kaularenkaita, rannerenkaita, solkia, miekkoja, kirveitä, kuolaimia jne.
Kalmisto on kokonaan tuhoutunut. Myöskään vuonna 2012 inventoidulta kaava-alueelta, jolla kalmisto on aikoinaan luultavasti osittain sijainnut, ei löytynyt mitään merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä tai irtaimia muinaisesineitä.

Kantolanniemi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Vanajan kirkosta 250 - 280 m luoteeseen. Kalmiston löydöt tehtiin rakennettaessa sivuraiteen leikkausta kallioisen mäen etelärinteen halki vuonna 1946. Nykyään paikalta menee sivuraiteet teollisuusalueelle, ja paikka on aivan laajan risteysalueen ja teollisuusalueen puristuksessa, kalmisto on kokonaan tuhoutunut. Paikalla vuonna 1946 tehtyjen havaintojen perusteella kysymyksessä on ollut polttokalmisto.

Imatran Voima 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikiven löytöpaikka sijaitsee Vanajan kirkosta 350 m etelään, Imatran Voima Oy:n alueella, aivan paikalla olevan asuinrakennuksen eteläseinän kohdalla. Kivi löytyi vuonna 1937 talonpohjaa kaivettaessa. Löytöpaikasta vain 50 m päässä on rautakautinen polttokenttäkalmisto.
Löytöluettelossa, johon kivi on luetteloitu numerolla KM 10611, sanotaan "Uhrikivi, irtonainen, luontainen; yläpinta on tasainen ja siinä on 68 x 85 mm suuruinen kuoppa. Kiven koko on 450 x 370 x 180 mm".

Imatran Voima 4 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Vanajan kirkosta runsaat 500 m etelään, paikalla jossa nykyään on voimalaitoksen hiilikentän länsiosa. Alue on ollut loivasti kaakkoon, kohti Vanajaveden Paikkalanlahtea viettävää rinnettä.
Sakari Pälsi tutki paikalla 1938 noin 35 x 25 m:n laajuisen alueen, koska maastoa raivattiin hiilikenttää varten. Paikalla suoritettujen tutkimusten ja löytöjen perusteella kohdetta on pidetty polttokenttäkalmistona. Kohde ja sen lähiympäristö on hävitetty kokonaan voimalaitokseen liittyvän rakentamisen ja tiestön rakentamisen yhteydessä.

Imatran Voima 5 (Katisten Viitahaanpellon kalmisto) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hautaröykkiö on sijainnut Vanajan kirkosta 600 m suoraan etelään ja vain noin 30 m lounaaseen edellisestä kohteesta Imatran Voima 4:stä. Paikalla on nykyään yksi voimalaitoksen rakennuksista.
Röykkiö on aikoinaan ollut loivasti etelään viettävällä peltorinteellä, joka on ollut Katisten kartanon Viitahakaa. Maansekaisen röykkiön tutkimuksissa löydettiin noin 30 cm syvyydeltä kansainvaellusaikaista esineistöä. Röykkiö lähiympäristöineen on hävitetty voimalaitoksen ja teiden rakentamisen yhteydessä.

Peltorinne (109010046) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto on sijainnut Vanajan kirkosta 1,1 km kaakkoon, Peltorinteen talon pohjoispuolella, noin 30 - 40 m:n päässä talosta. Paikka on ollut kivinen rinne, jota nurmikoksi raivattaessa ensimmäiset löydöt, miekka ja veitsi tavattiin. Kaivauksissa paikalta tehtiin lisää esinelöytöjä, mutta varmoja merkkejä kalmistosta ei kuitenkaan saatu. Kohde on kokonaan tuhoutunut rakentamisessa.

Tiirikkala (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi on sijainnut Miemalansalmesta 400 m lounaaseen, Juppalan päärakennuksesta 120 m luoteeseen ns. Patakiven pellolla. Kivi hävitettiin vuonna 1909 "kun tarvittiin navettaan perustuskiviä". Kiven tarkkaa sijaintipaikkaa ei tiedetä.

Rautakautinen; Kivi on sijainnut Juppalan päärakennuksesta 150 m länsiluoteeseen ja Juppala 4:n kuppikivestä 32 m kaakkoon. Paikka on peltolohkoa, joka rajoittuu luoteessa talousrakennuksiin ja koillisessa tilustiehen. Kivi on haudattu sijaintipaikalleen, kupit alaspäin, vuonna 1934, koska se haittasi viljelyksiä. Kivi oli kooltaan noin 4 x 1,5 x1 m, ja siinä pitäisi olla neljä kuppia. Kivi on ilmeisesti edelleenkin pellossa, mutta sen tarkkaa sijaintipaikkaa ei enää tiedetä.

Riihirannanmäki (Kelamäki, Kanalanmäki) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto ja tuomarinympyrä ovat sijainneet Vanajaveden länsirannalla kallioisella mäellä, joka on piirimielisairaalan aluetta. Muinaisjäännökset, kalmisto ja "tuomarinympyrä" hävitettiin täysin vuonna 1954 sairaalan uudisrakennusta tehtäessä, jolloin kallioiselta mäeltä poistettiin kaikki maa. Tässä työssä löydettin merovingiajan ja viikinkiajan polttokalmistoon kuuluvia löytöjä, mm. ratassolki, hihnanpäätehela, ns. suomalainen väkipuukko, veitsenterä ja pitkäruotoinen veitsenterä. Vuoden 1939 inventointikertomuksessa mainitaan Kelamäellä oleva epävarma tuomarinympyrä, kyseessä on siis sama paikka, josta myöhemmin tehtiin edellä mainitut löydöt.

Kekanaho (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijannut Turengin taajamassa kansakoulurakennuksen lounaispäädyn kulman vieressä, Hiidenjoesta 1,6 km itään. Alue on loivasti lounaaseen viettävää rinnettä. Keskitalon kaivausalue paikalla oli 7 x 4 m suuruinen, mutta kalmisto on todennäköisesti ollut laajempi. Kalmiston rakennetta ei ole pystytty selvittämään, koska suuri osa kalmistoa oli ehditty tuhota rakennustöissä ennen tutkimuksia.

Kuumola 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Turengin taajaman ja harjun eteläpuolella. Paikka on loivasti kohti lounasta viettävää rinnettä aivan Turenki-Kiipula -maantien varressa. Kalmisto on ollut Kuumolan ladon alla ja osittain sen itäpäädyn vieressä. Kalmisto oli ehditty pahoin turmeltua ennen tutkimuksia, ja sieltä oli vuonna 1954 löytynyt pyöreä kupurasolki ja rautainen keihäänkärki (KM 13672:1-2). Kalmistoa jäi vielä jäljelle kaivausalueen (1955) ja siitä 10 m päässä menevän maantien väliin, rakennuksen alle ja mahdollisesti sen ulkopuolellekin. Paikka on vielä vuoden 1984 inventoinnin aikaan ollut entisellään. Vuoden 2012 tarkastuksessa todettiin, että on paikalla olevista rakennuksista kevytrakenteinen pitkä länsi-/luoteissiipi saattaa olla vuonna 1954 rakennetun "Kuumolan ladon" paikalla, ja että sen alla voi edelleen olla säilyneenä muinaisjäännöstä.
Rakennuksen kevytrakenteinen siipi purettiin vuonna 2014, purku valmistui loka-/marraskuussa 2014, eikä sen alla ollut säilynyt alkuperäistä maanpintaa vaan kivipilarien päälle pystytetyn rakennuksen alta oli poistettu paksu kerros maata (ks. myös Keskitalon valokuvat). Vuoden 1955 kaivausten jälkeen rakennuksen alle mahdollisesti jäänyt pieni osa kalmistosta on tuhoutunut kokonaan. Ehyttä maanpintaa on jäljellä kapea kaistale puretun rakennuksen ja kevyenliikenteen väylän välissä, mutta se on keinotekoisesti tasattua ja korotettua.

Vanaantaka 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt ovat sijainneet Vanantaan kartanosta noin 220 m länsiluoteeseen, kartanon puutarha-alueen laidassa olevan maantien ja kartanolle erkanevan tilustien risteyksen pohjoispuolella nykyisen maantien kohdalla. Ensimmäiset löydöt tavattiin paikalta 1864 maantietä tehtäessä. Suuri osa kalmistosta tuhoutui tällöin. Paikalla lienee ollut kaksi tai kolme vierekkäistä hautaröykkiötä.

Vähä-Kurki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Hiidenjoen yläjuoksun suulta 650 m itään ja Laurinmäen museolle siirretyn Vähä-Kurjen torpan paikalta 100 m luoteeseen. Paikka on heti peltoalueen länsipuolella olevan metsän peittämä, länsiluoteeseen viettävä rinne, jossa on kalmiston kohdalla vahäinen kumpumainen alue. Löydöt ovat tämän pohjoispuolelle tehdystä hiekkakuopasta ja paikalla on havaittu aiemmin hautapainanteita.
Paikalla suoritettiin maankäyttösuunnitelmiin liittyen 3.8.2017 maastotarkastus, jossa käytettin apuna metallinetsintä. Tarkastuksen yhteydessä metsittyneen sorakuopan ympäristöstä ei havaittu mitään maanpäällisiä rakenteita eikä metallintesimellä tehty eishistoriaan viittaavia havaintoja. Kohde todettiin täysin tuhoutuneeksi soranoton yhteydessä.

Taurula (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kivikautinen ja rautakautinen asuinpaikka löytyi moottoritielinjan inventoinnissa toukokuussa 1989. Muinaisjäännös oli kokonaan tiealueella. Asuinpaikka sijaitsi Viralanjärven pohjoispuolella, Helsinki-Hämeenlinna tien länsireunassa, nykyisen moottoritien alla. Viralan kartano sijaitsee 500 m lounaaseen, etäisyys asuinpaikalta järven rantaan on noin 600 m. Asuinpaikka on loivan mäen päällä. Laki, jonka pinnalla oli moreeniesiintymä oli ilmeisesti rakentamaton. Ympäristö on melko tasaista hiesupitoista viljelysmaata, joka viettää Viralanjärven ja Kesiäisjoen suuntaan. Muinaisjäännöksen erityispiirre on useiden esihistoriallisten ajanjaksojen löydöt. Vanhimmat löydöt ovat mesoliittiselta kivikaudelta, yksi kivikirves ja osa keramiikasta liittyy nuorakeraamiseen vaiheeseen, pieni määrä saviastianpaloja kuuluu varhaismetallikautiseen keramiikkaan. Valtaosa löytöpaineistosta ja ilmeisesti kaikki kiinteät rakenteet ovat myöhäisrautakautiselta-varhaiskeskiaikaiselta asuinpaikalta. Historialliselta ajalta on keramiikkaa, lasia, lasihelmiä ja liitupiipun katkelmia. Rautakautisesta asuinpaikasta tuhoutui 1900-luvun rakennustöissä noin 10-15 %. Kulttuurikerrosta löytyi noin 2500 neliömetrin alueelta.Muinaisjäännöksestä löytyi kiinteitä rakenteita Tourulan talon pihamalata ja puutarhasta, peltoalueilla ne olivat tuhoutuneet kyntämällä. Varmoja rakennusten pohjia oli kaksi, kolmasosa oli kuoppia ja jätekuoppia, liesiä, uuneja, kuoppaliesiä ja ahjoja. Asuinpaikan ulkopuolelta noin 20 m päästä tavattiin raudanvalmistuspaikka. Radiohiiliajoitusten ja löytöjen perusteella rautakautinnen asutus alkoi paikalla 800-luvulla ja jatkui varhaiskeskiajalle.

Numminmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Numminmäen röykkiöalue sijaitsi Hämeenlinna-Tampere moottoritien Iittalan liittymän alueella. Muinaisjäännöksen suuresta koosta, iästä ja tyypistä johtuen päädyttiin otosluonteiseen tutkimustapaan. Numminmäellä tutkittiin 19 kiviröykkiötä, yhtä röykkiöiden rajaamaa aluetta ja kolmea kivettyä kuoppaa. Kivettyjen kuoppien funktio ei selvinnyt, kaikissa oli tulenpidon merkkejä. Röykkiöiden rakenteissa huomattiin jonkin verran eroja. Jotkut olivat osittain maahan kaivettuja, toiset suoraan tasaiselle maalle kasattuja. Suurin osa röykkiöistä oli kasattu maakiven varaan. Muodoltaan röykkiöt olivat soikeita tai pyöreitä, mutta joukossa oli myös lähes suorakulmaisia kiveyksiä. Röykkiöiden rajaamassa pellossa ei havaittu mitään selviä maanmuokkauksesta kertovia merkkejä. Ainoat selkeät merkit kaskeamisesta olivat hiili ja nokipitoinen maa ja tuluskvartsit. Useista röykkiöistä löydettiin lasinpaloja, lasitettua punasavikeramiikkaa, fajanssia ja liitupiippujen katkelmia. Kvartsit, pii ja palanut savi tulivat yleensä syvemmältä röykkiöstä ja löydöt talletettiin

Pälsi 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsi Pälsin päärakennuksesta 200 m pohjoiseen ja kuppikivestä Pälsi 3 100 m luoteeseen. Se on ollut 50 cm korkea, melko pieni ja siinä oli yksi pieni kuppi. Kivi sijaitsi aivan tien reunassa, sen pohjoispuolella. Kiven vieressä oli vanha puimahuone ja ulkovarasto. Kiveä ei oltu merkitty kyltillä.
Vuoden 2006 maastotarkastuksessa todettiin kiven hävinneen. Paikalle on rakennettu uusi kuivuri ja tässä yhteydessä aluetta on käsitelty siten, että kivi on joutunut hukkaan, ehkä se on peitetty.

Ojajärven uimaranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ojajärven eteläpäässä, uimarannan uimakopin ja rannan välisellä kapeaal tasanteella rantatörmän päällä.
Löydöt, palaneet luut ovat törmän leikkauksesta polun kohdalta. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Vuoden 2019 inventoinnissa ja tarkastuksessa kohde todettiin tuhoutuneeksi uimarannan kunnostustöissä vuonna 2002 ja 2003.

Parma E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut Vantaanjoen länsipuolella, Silmäkenevan luoteisrannalla, Parman talosta noin 100 m itään, peltoniemekkeessä olevan hiekkakuopan liepeillä. Pellosta on kerätty kvartseja ja palanutta luuta. Kesällä 2000 tehdyn tarkastuksen perusteella asuinpaikka on tuhoutunut hiekanoton yhteydessä.

Syrjälä (834010002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikan rippeet sijaitsevat Portaan kylässä Turpoonjoen länsipuolellla, noin 70 m joesta Portaanharjuun kaivetun hiekkakuopan reunalla. Paikalla on ollut tulisija 1960-luvulla näkyvissä, ja tuolloin on myös löydetty saviastianpaloja. Vuoden 1982 inventoinnissa ei tulisijaa ollut enää havaittavissa hiekkakuopan reunassa. Hiekkakuopan ja pellon välillä saattaa vielä olla koskematonta asuinpaikka-aluetta jäljellä. Vuoden 2006 inventoinnissa näytti vanha löytöpaikka olleen entisellään. Hiekkakuopan itäreunalla on kuivuri, ja hiekkakuopan laajuus on ainakin 40 metriä, lisäksi etelästä on tien tekoa varten vielä leikattu maata. Hiekkakuopasta länteen oli 2006 kynnetty hiekkainen pelto, joka ulottuu Kuivajärven rantaan asti, mutta sieltä ei löytynyt mitään.
Rajausta on korjattu syksyn 2011 tarkastuksen perusteella. Tuolloin todettiin ettei muinaisjäännöstä todennäköisesti voi olla tasatulla piha-alaueella jäljellä. Hiekkakuopan lampolaan liittyvä maisemointia on pidettävä kannatettavana.
Kevään 2013 tarkastuksessa koekuopista ei löydetty hiekkakuopan reunoilta enää mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Näkämaan kumpu (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannan Mansikkaniemen länsirannalla. Ns. Näkämaan kummun on arveltu sijainneen entisestä saharakennuksesta, nykyisestä Juvakosken asuinrakennuksesta muutamia kymmeniä metrejä itään, entisen höyläämön perustuksien kohdalla. Nykyisin paikka on pihamaata. Tutkimusten perusteella kummussa oli vain yksi hautaus (pääkallo, vyönkatkelma ja rautaveitsi), eikä alueella havaittu muuta muinaisjäännökseen viittaavaa.

Eerola 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö on sijainnut Eerolan talosta 450 luoteeseen ja Suolijärvestä 100 m pohjoiseen, Turvalan talon pihassa, tien vieressä. Röykkiön koko oli noin 2 - 2,5 m ja korkeus on 25 cm. Röykkiön päällä olevan kasvillisuuden vuoksi sen kokoa ei ole voitu arvioida kovin tarkasti. Röykkiöstä on otettu maanomistajan mukaan aikoinaan kiviä, ja nykyään se on ilmeisesti kokonaan hävitetty.

Hevossillanisolähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde on sijainnut Eteläisten kylässä Vanhasta Viipurintiestä 200 m etelään olevalla pellolla, Eteläistenjärveen laskevan Hevossillanojan varrella. Lähde on kuivunut, koska se on ojitettu, eikä siitä ole maan pinnalle havaittavissa enää mitään merkkejä.
Lähde on ollut yleisesti tiedossa paikkakunnalla, ja on sanottu siellä voivan olla "aarteen".
Jyri Saukkosen Hauhon inventointikertomuksessa vuodelta 1983 lähde on mainittu. Se sijaitsee "Eteläisissä Lauri Kolarin maalla. Paikkakuntalaiset hakivat tästä parantavia vesiä ja uhriksi pantiin pieniä rahoja tai muuta metallia" (Hauhon muinaisajan historiaa sanoin ja kuvin. Hauho-Seura).

Kiipu Myllykoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiipun kylätontista n. 800 m lounaaseen Jänhijoen Myllykoskessa on Kuninkaan kartastoon merkitty myllynpaikka. Paikalla on nykyisin peruskarttaankin merkitty moderni betoninen patorakenne sekä joen länsirannalla edelleen käytössä oleva saharakennus. Vanha juoksutusuoma näkyy myös kartassa, mutta oli tarkastushetkellä kuivana. Vanha myllyrakennus on uoman sijainnin perusteella sijainnut joen itärannalla. Jokioisten myllyjä koskevissa historiallisissa lähteissä mainitaan, että Jänhijoessa sijainnut mylly haluttiin purkaa 1700-luvulla, koska se sijaitsi liian lähellä herrasväen myllyä (Anttila 1991:38).

Kankaisten krouvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kankaisten rusthollista Tammelaan vievän tien varteen, sen länsipuolelle on Kuninkaan kartastoon merkitty kestikievari (krog). Tämä Lamalanlahden kaakkoisrannalla sijainnut krouvi näkyy myös v. 1782 Hevoniemen kartassa (MHA, H 76 4/3), jossa sen nimeksi on merkitty ”Kankaankrouvi” (Kangan krog) (Alanen 2004:154).
Kestikievarin paikalla on nykyisin omakotitaloja. Tonttien rakentamattomissa osissa sekä piha-alueilla on saattanut säilyä pienialaisesti vanhempia kerroksia tai rakenteita.

Rauhaniemen tiiliruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Tammelan kirkonkylän länsipuolelle, Pyhäjärven pohjoisrannalle Lanttunokan ja Rauhaniemennokan väliseen pieneen lahdelmaan on Kuninkaan kartastoon merkitty tiiliruukki (Tegelbruk). Ruukin paikka on ilmeisesti jäänyt aivan ranta-aluetta lukuun ottamatta omakotitalojen ja tien alle. Alueella ei havaittu tiiliruukkiin viittaavia rakenteita tai löytöjä.

Kuhala (Kuhala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuhalan kylän vanha tonttimaa on sijainnut Loimijoen etelärannalla. Vielä 1700-luvun alussa Kuhalan ja Talsoilan maat piirrettiin samaan karttaan, mutta vuosisadan lopussa molemmat kylät muodostivat oman jakokuntansa. Varhaisimmat maininnat Kuhalan kylästä ovat vuodelta 1506, ja tuolloin kylässä on ollut ainakin yksi talo. Vuoden 1539 maakirjassa kylään on merkitty kaksi taloa. (Alanen 2004: 103.)
Kuhalan kylän vanha kylätontti on jäänyt Forssan kaupunkikeskuksen alle, ja alue on nykyisin tiheästi rakennettua.

Talsola (Talisola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talsolan kylän tonttimaa on sijainnut Loimijoen ja Vieremänkosken etelärannalla. Kosken rannalle oli rakennettu Talsolanmylly, jonka osakkaita kylän talolliset olivat. Varhaisin maininta Talsolasta on vuodelta 1507. 1500-luvun alun mainintojen perusteella kylässä on ollut tuolloin ainakin kolme taloa. Talsolassa on myöhemmin ollut kylän pinta-alaan nähden huomattavan paljon taloja. Talot ovat jakaantuneet herkästi, ja muodostuneet osatalot ovat olleet viljelyksiltään varsin vaatimattomia. (Alanen 2004: 96.)
Talsolan kylän vanha kylätontti on jäänyt osittain Forssan kaupunkikeskuksen alle, ja osa alueesta on tiheästi rakennettua.

Muurila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muurilan vanha kylätontti sijaitsi Rengon kirkon lounaispuolella, Kirkkojärven kaakkoisrannalla. Muurilaa pidetään Kuittilan ohella pitäjän vanhimpana kylänä, se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1470 tuomiokirjeessä (FMU 3437). Hämeen ensimmäisessä maakirjassa vuodelta 1539 Oinaalan neljänneskuntaan kuuluneeseen Muurilaan on merkitty neljä taloa. Kirkon vierellä, joen koskessa oli Muurilan, Uudenkylän ja Vaimaren talollisten yhteinen myllynpaikka. (Härme 1993: 269–270, 273, 309, 599.)
Muurilan kylätontti on jäänyt Rengon kuntakeskuksen alle. Uudempi rakentaminen on oletettavasti tuhonnut vanhemman asutuskerroksen melko perusteellisesti.

Häitilä (Höitilä, Höytilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Katumajärven eteläosan ja Vanajaveden Miemalanselän välisen kannaksen eteläosassa, peltojen ympäröimällä pitkänomaisella hiekka-moreenikumpareella on sijainnut Häitilän/Höitilän vanha kylätontti. Höitilässä on ollut yksi talo 1610 - 1775. Kylä on merkitty vielä Kuninkaan kartastoon (1776–1805), mutta on autioitunut sittemmin, viimeistään 1900-luvun alussa.
Kylänpaikalle on rakennettu uusi omakotitaloalue. Tähän liittyen maata on siirretty ja kaivettu kumpareen laella. Hiekanotto ja rakennustoiminta ovat todennäköisesti tuhonneet suurimman osan vanhemman asutuksen jäännöksistä, mutta on mahdollista että keskiaikaisia kulttuurikerroksia on paikoin säilynyt pienialaisesti.
Inventointiraporteissa on virheellisesti pidetty tätä Hätilän kylänä, josta muodostui ensin linnan alainen Hätilän latokartano, sitten kruunun sotilasvirkatalo. Hätilän latokartanon ja virkatalon maat ulottuivat Vanajaveden itärannalta linnan kohdalta Hauhon rajalle saakka, ja osa maista kuuluu edelleen puolustusvoimille (Etu- ja Taka-Hätilän harjoitusalueet vt:n 10 pohjoispuolella). Hämeenlinnan kaupungissa on yhä edelleen Hätilän kaupunginosa (rautatieasemalta itäkoilliseen), mutta itse keskiaikaisesta kylästä tai virkatalostakaan ei ole jäljellä mitään.

Jokila 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sakarajärven Jokilanlahden länsirannalla muutaman kymmenen metrin päästä järvestä olevalla terassilla, hiekkatien länsipuolella. Alueella kasvaa haapaa ja leppää, ympärillä havumetsää. Maaperä on hienoa hiekkaa. Alueella on mahdollisesti ollut aikaisemmin pelto. Terassin ja rannan välillä oleva maasto on kivikkoista. Asuinpaikasta koilliseen Jokilanlahden rannalla on kesämökkejä.
Alueella havaittiin 9 kvartsi-iskoksia myyrän kaivamista koloista. Lisäksi alueelle kaivetusta kahdesta koekuopasta löytyi lisää iskoksia. Kvartsi-iskoksia löytyi yhteensä 18. Koekuopissa ei ollut huuhtoutumiskerrosta.
Asuinpaikka tutkittiin toukokuussa 2013. Mitään rakenteita ei havaittu, mutta kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä likamaita ja löytökeskittymiä oli kaivausalueilla. Löytöaineisto on lähes kokonaan kvartsia, joiden lisäksi löydettiin mahdollinen kivikirveen katkelma, muutama kivilaji-iskos ja palaneita nisäkkään luita. Kivikautisen asuinpaikan esineistössä ei sinänsä ole ajoittavia piirteitä, mutta yksi palanut luu ajoitettiin radiohiilimenetelmällä: 8990±49 BP eli noin 8300–8000 eKr. Ajoitus on yksi Länsi-Suomen vanhimpia ajoittuen siellä vähän tunnettuun varhais-/keskimesoliittiseen kivikauteen.

Herajoki Mäkelä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Aiempi kuvaus: Kohde sijaitsee koivumetsikössä Parman päärakennuksesta noin 250 metriä lounaaseen peltoalueen länsipuolella. Paikalla on havaittavissa runsaasti sekä luontaista että kasattua kivikkoa noin 30 x 20 metrin alueella. Alue rajoittuu lounaassa vanhaan umpeutuneeseen metsätiehen ja idässä peltoalueeseen.
Osa kivistä on tuotu paikalle pellolta ja osa lienee paikalla luontaisesti. Kasatut kivet muodostavat paikalle lukuisia röykkiöitä. Tämä hieman ympäristöään korkeampi kohoava saareke esiintyy viljelemättömänä mahdollisesti jo vuoden 1691 maakirjakartassa, mutta viimeistään 1700-luvun isojakokartassa.
Ilmeisesti kohde on jäänyt rakentamisen alle.
Päivitys vuoden 2023 inventoinnista:
Alue on rakennettua ja kivikko tms. on jäänyt rakentamisen alle. Alueella ei havaittavissa enää mitään ihmistekoista kivirauniota.

Joentaka 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Samulinmäen korkeimmalla kohdalla paikassa, josta on hyvä näkyvyys (ilman puustoa) länteen, etelään ja itään. Paikallisen perimätiedon mukaan Samulinmäessä olisi ollut konekivääripesäke ja ns. lintaasi eli katettu korsu. Joentaan lähistöllä on myös tunnettu ja hoidettu I maailmansodan aikainen Patterimäen linnoitettu kohde, joka sijaitsee Samulinmäestä noin 700 m länteen olevalla korkealla mäellä.
Mäen laella on kaksi kuoppaa. Isompi on kooltaan n. 5 x 5 metriä, syvyydeltään 1,5-2 metriä. Jyrkkäreunainen ja sammaloitunut. Kuopasta lähtee länteen, alarinteeseen suurehkoksi kulkukäytäväksi sovelias kaivanto. Kuopan pohjalla on sammaloitunut, mutta resentiltä vaikuttava nuotiokiveys. Kuopan lounaisosassa on 1,5 m leveä ja 1, 5 m pitkä lounaaseen pistävä ylös loivasti nouseva kaivanto, jonka yläosassa on epäsäännöllistä pienistä lohkareista muodostuvaa kiveystä. Tämän lounaaseen pistävän kaivannon edustalla on toinen pienempi kuoppa. Se on kooltaan n. 2 x 2 metriä, risuilla täytetty (joten syvyys ei tiedossa). Reunoiltaan jyrkkä. Kuoppaan nro 2 liittyy tasainen kivestä ja maasta tehty perustus (P1), kooltaan 2,5 x 2,5 metriä, korkeudeltaan n. 0,5 metriä alarinteen puolella. Vaikuttaa siltä, että isoin kuoppa (K1) voisi olla katettu miehistösuoja, johon tulee suojaisan alarinteen kautta juoksuhauta. Miehistösuojasta nousee osittain kivetty ”ryömintäkäytävä” varsinaiseen tuliasemaan, joka on kuoppa nro 2. Tähän kuoppaan on sijoittunut konekiväärin miehistö ja itse konekivääri olisi ollut kuopan edustalla olevan tasatun perustuksen päällä.
Kolmas kuoppa on hieman erillään edellä mainituista, sijaitsee niistä alarinteeseen lännen suuntaan ja ei ehkä liitykään niihin mitenkään. Kuopan nro 3 mitat ovat 2 x 3 metriä, syvyydeltään 1 metri. Itä-länsi –suuntainen kuoppa. Jyrkät, sammaloituneet reunat. Kuopan keskellä kasvaa halkaisijaltaan 30 cm paksu kuusi. Kuopassa on ruostuneita pelti- ja emaliämpäreitä. Tonttialueelle tehdyistä koekuopista ei tullut löytöjä eikä merkkejä kulttuurikerroksista.
Kohteelle myönnettiin kajoamislupa rakentamishankkeen yhteydessä vuonna 2021 ja kohde käytiin dokumentoimassa ennen sitä.

Hyrvälän mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan pienessä koskessa on ollut myllyn paikka. Nykyään paikalla on ainoana myllyn rakenteen jäännöksenä kosken alla, puron länsireunalla iso laakakivi, jossa on porattu kolo (mahd. saranakivi tms.). Puron ranta on hoidettua mökin pihaa.

Porttiniementie 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Porttiniementie 5:n omakotitalon kohdalla.
Ensimmäiset löydöt tehtiin talon perustuskuoppaa kaivettaessa 1954. Suurin osa kalmistoa oli kuitenkin hävitetty perustuskuopan kaivuussa. Paikalla vuonna 1955 suoritetun kaivauksen perusteella kohdetta on pidetty viikinkiaikaisena polttokalmistona. Löydöt paikalta ovat mm. pronssisia rannerenkaita, hevosenkenkäsolki, saviastianpaloja ja palanutta luuta

Iittala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Iittalan taajamaa.
Varhaisin maininta vuonna 1506.

Linjapelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee tien 2821 eteläreunan tuntumassa pellolla olevalla kallioisella saarekkeella noin 550 m Loimijoesta pohjoiseen. Saarekkeen maaperä on hiekkaa, ja siellä kasvaa muutama puu.
Vuoden 2014 tarkkuusinventoinnissa ja koekuopituksessa ympäröivältä pellolta ei löydetty mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Potaskanmäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee hakkuuaukealla mäen laella, noin 40 metriä Vaarinkorven tiestä kaakkoon. Kyseessä on loivapiirteinen etelä-pohjoissuuntainen kuoppa, jonka leveys on noin yksi metri, pituus noin 2,5 metriä ja syvyys noin 0,5 metriä. Korkeutensa puolesta alue on ns. vedenhuuhtomatonta aluetta ja sijaitsee alueen ylimmän, noin 161 metrin korkeudessa olleen Baltian jääjärven rantaviivan yläpuolella. Kyseessä lienee varastokuoppa, mahdollisesti nauriskuoppa. Kuopalla lienee ikää yli sata vuotta. Kantolan entinen torppa sijaitsee kohteesta noin 750 metriä kaakkoon. Kohde on täysin säilynyt.

Kylökäs 1 (Työ- ja valmistuspaikat)

Historiallinen; Arabiantien varressa noin 150 metriä Ylimmäisestä Mustastajärvestä pohjois-luoteeseen on kahden lamatyyppisen hiilimiilun jäänteet. Hiilimiilu 1 sijaitsee tiestä noin kaksi metriä pohjoiseen tasaisella mäntykankaalla. Sammaloituneen kraaterimaisen kuopan halkaisija on neljä metriä, syvyys noin 0,9 metriä. Kuoppaa ympäröi noin kaksi metriä leveä ja 0,2 metriä korkea valli. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 40 cm:n vahvuinen hiilensekainen ruskea hietamaakerros ja vallissa noin 15 cm:n vahvuudelta hiilimaata. Hiilimiilu 2 Sijaitsee edellisestä noin 2,5 metriä pohjoiseen. Pyöreän kuopan halkaisija on noin kolme metriä ja se on täynnä hakkuujätettä, minkä vuoksi siihen ei vuoden 2008 inventoinnissa tehty kairausta.

Tervamäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi on sijainnut Ihalemmen kylässä Lehijärven pohjoisrannan ja pääradan sekä Kevolan ja Tervamäen talojen välissä. Hävitetyn kuppikiven täsmällistä sijaintipaikka ei kuitenkaan tiedetä, mutta suunnilleen parisataa metriä Tervamäen talosta lounaaseen, pellolla, se on ollut. Vuonna 1939 oli kerrottu kivessä olleen "ainakin 20 kuoppaa", vuoden 1985 inventoinnissa paikkaa ei tarkastettu.

Kurjenpesänsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsi pienialaisella moreenikumpareella, sen loivahkosti viettävässä rinteessä, jossa maalaji on moreenia. Maasto on sammalpeitteistä, suhteellisen iäkästä kuusimetsää. Kyseessä oli rännihauta -tyyppinen tervahauta, joka keväällä 2013 tervahauta tutkittiin pois Siirintaustantien alta.
Tervaränni oli kooltaan 3,9 metriä pitkä ja leveydeltään 1,5 metriä. Tervarännin syvyys sen alaosassa oli 0,4m ja yläosassa 1,5 metriä. Maanpinnan kaltevuudeksi tervarännin kohdalla saatiin noin 9,4 astetta ja rännin pohjan kaltevuudeksi vastaavasti noin 9,6 astetta. Rännihaudan vieressä havaittiin juoksutus- eli tervakuoppa, mikä on tyypillistä vastaavanlaisissa rännihaudoissa. Noki ja tervapitoisen maa-aineksen paksuus oli tervarännissä noin 10 cm, juoksutuskuopan kohdalla se oli noin 40 cm.
Tervarännin ajoittamiseksi tutkimusten yhteydessä otettiin kohteesta hiilinäytteitä, jotka on toimitettu ajoitukseen; tulosta ei ole ilmoitettu.

Imatran Voima 6 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka on voimalaitosalueella, ison voimalarakennuksen alla.
Paikalta on löydetty maata tasoitettaessa vuonna 1939 rautainen putkikeihäänkärki (KM 11118) kivisestä ja nokipitoisesta maasta noin 30 cm syvältä. Maata paikalta poistettiin melko paksulti. Vaikka palanutta luuta ei havaittukaan, lienee kyse ollut polttokenttäkalmistosta.

Historiallinen; Kuninkaan kartastoon merkitty torpan paikka. Maakirjakartalla (1693), senaatinkartalla (1884) ja pitäjänkartalla (1894) paikalla ei ole torppaa tai muitakaan rakennuksia. Vuoden 2021 maakapeloinnin valvonnassa paikalla ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Vesonmäki (Sofianlaakso) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sofianlaakson (Sofielund) röykkiöalueen on arveltu sijaitsevan luultavasti Vesonmäen keski- ja itäosissa metsämaastossa, Isovainionmäeltä Kutilan entiselle koululle johtavan tien varressa ja samalla harjulla kuin se. Vuonna 1935 röykkiöalueen on sanottu rajoittuvan länsiosaansa lukuun ottamatta pelto- ja ketoalueisiin. Nils Cleven mukaan paikalla on "muutamia hautaraunioiden tapaisia kiviroukkioita".
Röykkiöitä ei tarkastettu vuoden 1985 inventoinnin yhteydessä. Syksyllä 2016 tarkastettu alue mäen etelä- ja kaakkoisrinteessä oli iäkästä kuusikkoa, jossa näkyväisyys oli hyvä. Maasto on kivistä, ja kivet ovat etupäässä isoja, eivätkä ne muodosta röykkiöitä. Aluetta tarkasteltiin myös sinne johtavalta tieltä pohjoisen suuntaan, jossa on tehty jo joku aika sitten harvennushakkuu, mutta ei maanmuokkausta. Röykkiöitä ei näkynyt sielläkään. Cleven ja Voionmaan tarkoittama kohde on tuskin sijainnut Vesonmäessä.

Vääränmännynmäki (1000025092) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Tyrvännön kirkolle johtavan maantien varressa, sen ja Lepaan ammattioppilaitokselle johtavan tien risteyksen tuntumassa. Vuonna 1940 paikalla oli tien leikkauksessa havaittu kiveystä, nokimaata ja palanutta luuta. Kuitenkin jo silloin tietyöt olivat rikkoneet rakennetta paljon. Vuonna 1970 paikalla tehtiin koekaivaus tien parannustöiden johdosta. Tuolloin todettiin paikalla mahdollisesti sijainnut muinaisjäännös täysin tuhoutuneeksi.
Inventoinnin (1940) perusteella arveltiin, että paikalla on saattanut olla rautakautinen hauta. Paikannimi juontuu kuitenkin siellä jo 1700-luvulla olleesta Vääränmännyn torpasta (Eero Ojanen 2002. Tyrvännön historia), joten on todennäköistä, että tuhotuneet rakenteet ovat liittyneet siihen.

Tokeensuunmäki (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Tokeensuussa on Tyrvännötien itäpuolelta, tien leikkauksesta havaittu vuoden 1940 inventoinnissa merkkejä rautakautisesta polttokenttäkalmistosta. Sittemmin vuonna 1985 tien viereen tehtiin koekuoppia havaitsematta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Ympäristöön koekuoppia ei muuten kaivettu. Löytöpaikan viereen oli inventointien välisenä aikana rakennettu AIV-torni. Vuoden 2023 inventoinnissa kohde tarkastettiin silmämääräisesti, koekuoppia ei tehty. Alue on melko muokattua. Merkkejä muinaisjäännöksistä ei maanpinnalle havaittu.

Hattelmalan sairaala W (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Löytöalue sijaitsi Hämeenlinnan keskustasta noin 2,4 km etelään ja entisen Hattelmalan sairaalan päärakennuksesta noin 350 m länsilounaaseen moottoritien itäpuolella. Noin 200 x 100 m alueella pellon länsilaidalla havaittiin vuoden 1988 inventoinnissa lukuisia palaneita kiviä, savitiivistettä ja kuonan paloja. Pellolta poimittiin mm. rautaesineen katkelma, rautanauloja, tuluspiitä, palamattomia luita, rautakuonaa ja savitiivistettä. Löydöt merkitsivät todennäköisesti esihistoriallista tai varhaishistoriallista asuinpaikkaa.
Vuonna 2014 paikka todettiin tuhoutuneeksi, ilmeisesti tiestön linjausmuutosten vuoksi; suurin osa löytöpaikasta on jäänyt uusittujen teiden alle.

Lastenkoti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 2006 inventoinnissa havaittiin kivetty kellarkuoppa ja muita vanhojen rakenteiden jäännöksiä Herajoen kylän lounaispuolella Uuden Herajoentien, Vanhan Kormuntien ja Parmantien risteyksestä noin 200 m etelään. Suhteellisen nuori (1800-luvun loppu) kellarikuoppa (4,5 x 1,8 x 1,5 - 2 m) sijaitsi Havintien länsipuolella.
Kohde todettiin tuhoutuneeksi vuoden 2022 inventoinnissa. Kellarikuoppa on todennäköisesti jäänyt Havintien ja Parmalantien risteyksen alle. Paikalla säilyneet kiveykset ja betonijäänteet liittyvät lastenkodin rakennuksen purkuun ja ovat iältään varsin moderneja.

Varikonniemensuo (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Hämeenlinnan Asemanrannan kaavahankkeen taustaselvitykseksi hankealueella suoritettiin tarkkuusinventointi syksyllä 2015. Tuolloin löytyi puupaaluja, joista toinen ajoittuu c14 ajoituksella myöhäiselle pronssikaudelle 900-800 eKr. (2700 +/- 30 BP) (Beta – 423481).
Kesän 2017 arkeologisen kaivuun valvonta- ja koekaivaushavaintojen mukaan 1940-luvulla tehtyjen varikkorakennusten perustustöiden yhteydessä olivat pintamaakerrokset voimakkaasti sekoittuneet rakennusten kohdalla mutta niiden välisillä alueilla kerrokset olivat paremmin säilyneet. Täyttökerrokset olivat paksuudeltaan noin 0,5 – 1 metriä, niiden alapuolella oli luontaisesti kerrostunutta turvetta vahvimmillaan n. 2 metriä saven päällä. Turvekerros puuttui alueen eteläosasta, paksuimmillaan sitä oli alueen keskiosissa eteläisimpien varikkorakennusten jäännösten varastorakennusten pohjoispuolella.
Tutkimuksissa löytyi vähäisiä merkkejä esihistoriallisesti toiminnasta mutta ei kiinteitä rakenteita. Arkeologisesti tarkasteltiin 33 puunkappaletta joista suurin osa tulkittiin joko luontaisiksi tai melko nuoriksi historiallisen ajan heinäseipäiksi. Yksikään löydetyistä esineistä ei kuulunut selkeään rakenteeseen, vaan olivat löydettäessä joko makaavassa asennossa turvekerroksen pohjalla tai sekoittuneesta kerrostumasta. Esihistorialliset puupaaluhavainnot keskittyivät erityisesti koetutkimusalueen koillisosaan.
Alueen pohjoisosasta varikkorakennusten perustuksia purettaessa saatiin talteen esihistorialliselta vaikuttava puupaalu, jossa on kaarevalla terällä teroitettu kärki. Paalun kärkiosa konservoitiin ja taltioitiin kansallismuseon kokoelmiin tunnuksella KM 41387:2. Toinen mielenkiintoinen löytö oli turpeesta koeoja A:n keskiosasta löydetty noin 30 cm pitkä ja 1,5 cm paksu kaareva, toisesta päästään teroitettu katajanoksa (KM 41387:3).Kolmas puulöytö on koeojan D:n pohjoispäästä löydetty kolmiosainen viistokärkinen puupaalu. Puupaalun löytöpaikalla oli luontaisia puunrunkoja, joissa useimmissa oli päällä kaarnaa tai kuorta. Ajoitetuista puuartefakteista turvekerrostuman alimmissa kerroksissa sijaitsevat löydöt ajoittuvat varhaismetallikaudelle, noin 2600-2800 vuoden ikäisiksi (n. 600 – 700 eKr.).Myös koeojasta A löytynyt keramiikan pala voidaan ajoittaa samalle aikakaudelle, varhaismetallikaudelle. Löytöihin ei havaittu liittyvän kulttuurikerrosta tai muita muinaisjäännöksenä pidettäviä rakenteita.
Paikoittain turve ja savikerroksen rajalla havaitun hiili- ja nokikerroksen koostumus viittaa ihmistoimintaan, joka ajoittuu paalujäännösten kanssa samanaikaiseksi. Turvekerroksesta tehtyjen analyysien perusteella voidaan myös nähdä, kuinka alueen ympäristö on muuttunut ihmistoiminnan tuloksena. Siitepölyanalyysissä ei löytynyt viljelyyn tai muuhun kasvien hyötykäyttöön liittyvää toimintaan liittyviä merkkejä. Maanäytteet ajoittuvat kuitenkin pronssi/varhaismetallikaudelle,
Tutkimuksissa ei todettu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ja kohde vapautettiin kaavan mukaiseen rakentamiseen.

Isoroopentie (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikiven kappale sijaitsi Alvettulan kylässä Isoroopentiellä, Estemaan talon puutarhassa, talon nurkalta noin 6 m pohjoiseen ja Isoroopentiestä noin 5 m etelään, sireenipensaan alla. Kivenkappale oli siiretty paikalle 1960-luvulla ns. Huussalon pellosta, joka sijaitsee Estemaan talosta noin 100 m luoteeseen. Nykyisin kiven alkuperäisellä paikalla on metsä. Kiven pinnalla on ollut yksi iso kuppi, jonka halkaisija on noin 7 cm, ja joka on maljamainen sekä selvästi ihmisen tekemä. Kiven pinnalle on hakattu myös T -kirjain.
Kivi on poistettu juhannuksen ja lokakuun lopun 2016 välisenä aikana, tarkastuksen perusteella todennäköisesti vasta syksyllä, vain vähää ennen kuin omistaja havaitsi sen puuttuvan. Jäljellä on vain multapintainen kuoppa (45 x 40 cm, joka syvimmillään on 15 cm), ja josta kivi on nostettu pois. Kohdetta on pidettävä täysin tuhoutuneena.

Raimansuonkalliot (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Raimansuon itäreunalla ja aivan Raimansuonkallioiden lounaispuolella. Kuppikivi on isojen kivenjärkäleiden muodostamassa luolamaisessa onkalossa, joka on juuri ja juuri sen kokoinen, että ihminen mahtuu sinne. Onkalon aukko on alarinteen puolella. Kuopat ovat onkalon vasemmalla puoliskolla, heti aukon suulla olevan kaltevapintaisen kiven tasaisessa pinnassa. Kuoppia on ainakin 11 ja ne ovat kömpelösti tehtyjä.
Vuoden 2019 inventoinnin yhteydessä todettiin, että kyseessä on kolmen siirtolohkareen väliin jäävä kolo. Alinna oleva lohkare, jonka viistolla pinnalla on kuoppia, on sen päällä olevan siirtolohkareen alareunasta 0,5-1 m etäisyydellä onkalon syvyyssuuntaan.
Kuoppien yläreunasta siirtolohkareen ylemmän siirtolohkareen alapintaan on vähimmillään 4 ja 5 cm sekä enimmillään 21 ja 23 cm. Kuopista kaksi on muodoltaan pyöreähköjä ja niiden halkaisija on 8 ja 5 cm. Niissä on teräväsärmäiset reunat ja hyvin karkeapintainen sisäpinta, pohja mukaan lukien. Muut kuopat ovat selvästi luontaisia, epämääräisen muotoisia, lähinnä soikeahkoja, ja niidenkin pinta on karkeahko. Kun otetaan huomioon kuoppien sijainti suhteessa niiden päällä olevaan siirtolohkareeseen, kuopat ovat todennäköisesti luonnon muovaamia, eivätkä tarkoituksella tehtyjä uhrikiven kuppeja.
Kohteen status kiinteänä muinaisjäännöksenä on vuoden 2019 inventoinnin tulosten perusteella poistettu.

Oitti (Ois by) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Oitin kylä mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1400-luvulla (Keskitalo 1964). Vuoden 1539 maakirjassa Oitin kylätontille on merkitty viisi taloa. Kylä on merkitty Kuninkaan kartastoon (1776–1805). Oitin kylätontin poikki on kulkenut vanha tielinja (nykyinen Vaahteratie) Hämeenlinnasta Porvooseen ja pienempi pohjoiseen vievä tie (nykyinen Keskustie).
Vuonna 2020 Keskustien länsipuolisella kaava-alueella tehdyssä inventoinnissa ei todettu alueen varhaisempiin asutusvaiheisiin liittyviä rakenteita tai kulttuurikerrosta. Kaava-alueelle on ulottunut Pietilän tontti (vuoden 1786 kartalla tontti K). 1400-1600-luvun tonttien sijainneista ei ole kartta-aineistoa.
Riihimäki-Pietari rataosuuden valmistumisen (1867-70) ja Salpausselän tiilitehtaan (1928) myötä Hausjärven kaupallinen ja asutuksellinen keskittymä siirtyi Oittiin. 1950-luvun jälkeen taajama on voimakkaasti uudistunut tielinjojen uudistamisen, liikerakentamisen ja kunnallistekniikan osalta. Hausjärven hallinnolliseksi keskukseksi Oitti vakiintui 1980-luvulla. Historiallisen Oitin kylän jäänteet ovat 2020 inventoinnin havainnoista ja nykyisen taajaman kehityskaaresta päätellen pääosin tuhutuneet.

Pääskymäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Pääskymäen aurinkovoimahankkeeseen liittyneessä inventoinnissa vuonna 2024 havaittiin Lidar-korkeusmallista kolme mahdollista alueen puolustusvarustuksiin liittyvää taistelukaivantoa. Yksi kohteista tarkastettiin ja se lisättiin kohteen Joentaan maalinnoitukset (1000030512) alakohteeksi Pääskymäki 1. Kaksi muuta mahdollista taistelukaivantoa jäi tuolloin tarkastamatta, sillä ne eivät kuuluneet hankealueeseen, Pääskymäki 2 on toinen näistä. Kohde vaatii tarkastusta maastossa.

Pääskymäki 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Pääskymäen aurinkovoimahankkeeseen liittyneessä inventoinnissa vuonna 2024 havaittiin Lidar-korkeusmallista kolme mahdollista alueen puolustusvarustuksiin liittyvää taistelukaivantoa. Yksi kohteista tarkastettiin ja se lisättiin kohteen Joentaan maalinnoitukset (1000030512) alakohteeksi Pääskymäki 1. Kaksi muuta mahdollista taistelukaivantoa jäi tuolloin tarkastamatta, sillä ne eivät kuuluneet hankealueeseen, Pääskymäki 3 on toinen näistä. Kohde vaatii tarkastusta maastossa.

Vahtervehmas (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa noin 40 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuopat voivat olla hiilimiiluja. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Padasjoentie 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa, jotka sijaitsevat noin 20 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuopat voivat olla hiilimiiluja. Koillispuoleisen kuopan sijainti: N 6788682 E 397719. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kylökkääntie (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa 112 metrin etäisyydellä toisistaan. Kohteet voivat olla hiilimiiluja. Etelänpuoleisen kuopan sijainti: N 6788797 E 398113. Kohteet on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vaarinkorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kuoppa, joka voi olla hiilimiilu. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Evajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kuoppaa, joka voi olla hiilimiilu. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Karvalammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kuoppa, joka voi olla hiilimiilu. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Suorintamäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa, jotka voivat olla hiilimiiluja. Ne sijaitsevat noin 80 metrin etäisyydellä toisistaan. Koillisen puoleisen kuopan sijainti: N 6786648 E 400530. Kohteet on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hankajärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kuoppa, joka voi olla hiilimiilu. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hankajärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kuoppaa, joka voi olla hiilimiilu. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tuohimetsä (Työ- ja valmistuspaikat)

Hankala 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Syrjä (1000095970) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa, jotka sijaitsevat noin 130 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuopat voivat olla hiilimiiluja. Luoteenpuoleisen kuopan sijainti: N 6785869 E 400524. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Silmäjärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa, jotka sijaitsevat noin 22 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuopat voivat olla hiilimiiluja. Etelänpuoleisen kuopan sijainti: N 6785584 E 401484. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Konikorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kuoppa, joka voi olla hiilimiilu. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus).

Luhtasuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Iso-Hirvikangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)

Iso-Hirvikangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kuoppa, jotka voi olla hiilimiilu. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Juuvinmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa, jotka voivat olla hiilimiiluja. Ne sijaitsevat noin 7 metrin etäisyydellä toisistaan. Idänpuoleisen kuopan sijainti: N 6784833 E 400263. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Korkeamäki (1000095982) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa, jotka voivat olla hiilimiiluja. Kuopat sijaitsevat noin 9 metrin etäisyydellä toisistaan. Etelänpuoleisen kuopan sijainti: N 6785422 E 399472. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Joutsjoki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy viisi kuoppaa, jotka voivat olla hiilimiiluja. Kohdepisteen kohdalla on kaksi kuoppaa vierekkäin. Kaksi kuoppaa sijaitsee kohdepisteestä 130 metriä luoteeseen ja yksi 175 metriä etelään. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Suorinto 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Rieskalammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kolme kuoppaa, jotka voivat olla hiilimiiluja. Kohde on tunnistettu ja rajattu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kulonpalonmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)

Kulonpalonmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Möläkkä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Tullinkangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kaksi kuoppaa, jotka sijaitsevat noin 110 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuopat voivat olla hiilimiiluja. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Tullinkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteeseen sisältyy kolme kuoppaa, jotka voivat olla hiilimiiluja. Kohde on tunnistettu Maanmittauslaitoksen 5 p laserkeilausaineistosta (Tuotantoalue: Padasjoki 2019) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Kärkkäinen 2025, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sointula (Työ- ja valmistuspaikat)

Hankala 3 (Työ- ja valmistuspaikat)