mj

Linnanmäki (Puolustusvarustukset)
Kohdetunnus 15010001
Keskiaikainen; Linnanmäki sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannalla, niemen kärjessä. Kohde on ilmeisesti ollut saarena ennen 1600-luvulla tapahtunutta ensimmäistä järvenlaskua ja tunnetaan vanhoissa kartoissa myös Linnanniemen nimellä. Mäki on lehtimetsäinen.
Mäen laella on noin 40 x 40 m laaja, kivivallilla ympäröity tasoitettu kenttä, kivetty kuoppa ja käräjäkivien jäännökset. "Käräjäkivet" on tulkittu myös hajotetuiksi muurin osiksi. Mäen länsirinteellä on havaittu etuvarustuksen jäänteitä ja useampia porttivarustuksia eri osissa ympärysvallia. Pengeralueen tutkimuksen yhteydessä on löytynyt yhtenäinen noin 7 m x 20 m laaja tiilialue. Tiilten yhteydessä ei ollut jälkiä muurauksesta.
Kohdetta on tuhottu 1800-luvulla, jolloin linnan vallista tiedetään otetun rakennusainetta. Myös kansanjuhlien yhteydessä kiviä on vieritetty huvin vuoksi Pyhäjärveen. Talvella 2010/2011 tehty koneellinen metsänkaato, jolla lähes koko puusto on poistettu.
Vuoden 2012 tarkastuksessa todettiin, ettei metsänhoidollisten toimenpiteiden synnyttämiä hakkuujätteitä oltu edelleenkään siivottu kauttaaltaan pois.

Päivölä (15010003) (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 15010003
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vuorenmäellä, Säyhteenjärven ja Villikkalanjärven välissä olevalla kannaksella. Asuinpaikkalöytöjä on saatu talteen koulun lounaispuoliselta alueelta, urheilukentän eteläpuolelta, tontin korkeimmalta kohdalta, lounaaseen viettävältä rinteeltä.

Töyry (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 15010005
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven ja Säyhteenjärven välisellä kannaksella, viljelysmaalla, loivasti itään viettävällä rinteellä.

Hovi (15010006) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Elimäelle vievän maantien eteläpuolella. Hovin päärakennuksen eteläpuolella Sikomäellä on n. 70 m pitkä kiviaitamainen rakenne. Paikalla ollut kaksi kivirauniota?

Nuppilinna 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee niemen kärjessä, Nuppilinnan mäen päältä n. 300 m etelälounaaseen. Nurmettuneella laitumella on mahdollinen historiallisen ajan talonpohja (kivetty kuoppa, halk. 4 m, syv. 1,2 m) ja ilmeisesti siihen liittyvä toinen, pienempi kuoppa (halk. 1,5 m, syv. 0,5 m).

Huilinmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Huilinmäki sijaitsee Artjärven kunnan koillisreunalla, aivan Iitin rajalla. Avokalliolla on jääkauden aikaisia rantavalleja, joissa on kaksi ladottua kivikehää ("rakkakuoppia" tai "kehäröykkiöitä").

Lamminranta (15010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee kuivuneen Lamminjärven koillisrannalla, laajojen kalliomäkien länsipuolella, järven ja kalliomäkien välisellä pellolla. Savisen pellon ylärinteellä sijaitsevalta hiekkalinssiltä kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsia) ja palaneita kiviä.

Pekola (15010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannalla, kirkon ja maantien välisellä pellolla. Saviastianpalat, kvartsi-iskokset ja palanut luu saatiin talteen pellon alarinteeltä hiekkalinssiseltä savipellolta ison kiven ympäriltä.

Tortola 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi ja seitsemän kiviröykkiötä sijaitsevat Artjärven kunnan koillisosassa Hietanan kylässä, Torttolan tilan hevoshaassa. Kuppikivi sijaitsee mäen päällä olevasta ladosta 15 m itäkoilliseen. Kuppikivestä itään ja kaakkoon sijaitsi seitsemän matalaa kiviröykkiötä, joiden halkaisija on 3 - 6 m maanpinnalle erottuvan korkeuden ollessa 40 - 60 cm. Kahdesta kohteeseen kaivetusta koekuopasta ei tullut löytöjä. Paikalla oli myös historialliselta ajalta kiviaitoja ja talonpohjia.

Tortola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Artjärven kunnan koillisosassa Hietanan kylässä, Tortolanmäen etelälaidalla. Piisäle ja kvartsi-iskokset ovat löytyneet koilliseen viettävältä sorarinteeltä n. 150 m etelään Kohteesta 11, Tortolanmäki 1.

Rapastenmäki (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Artjärven kunnan koillisosassa Hietanan kylässä Kausalaan johtavan tien länsipuolella. Rapaistenmäen etelärinteellä on 141 m pitkä länsi-itä -suuntainen kivivalli joka alkaa pystysuoran jyrkänteen seinämästä. Valli on koottu kalliopohjalle noin 0,5 - 1 m kokoisista järkäleistä.

Kilosela (Työ- ja valmistuspaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannalla, Myrskyläntien eteläpuolella pellon ja järven välisellä rantaniityllä. Kohteessa on kolme kiviröykkiötä ja mahdollisia historiallisen ajan talonpohjia. Osittain maansekaisen röykkiön halkaisija on 4 m ja korkeus 70 cm. Toisen röykkiön halkaisija on 3 m ja korkeus 50 cm, kolmannen halkaisija on 1,5 m ja korkeus 40 cm. Kaikki röykkiöt ovat huolellisesti ladottuja, muodoltaan pyöreitä ja osittain maansekaisia.
Röykkiöiltä itäkoilliseen ja pohjoisluoteeseen sijaitsee osittain kivettyjä kuoppia, ilmeisesti historiallisen ajan talonpohjia.

Rasinmäki (15010015) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Villikkalanjärven luoteisrannalla, Sammalkoskelta etelään sijaitsevan Rasinmäen huipulla. Röykkiön halkaisija on n. 3-4 m ja korkeus 70 cm. Röykkiön keskellä on halkaisijaltaan n. 70 cm oleva silmäkivi. Röykkiö erottuu selkeästi kohoavana kiveyksenä ympäröivästä maastosta.

Hiidenkallio (15010016) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkallion laella kulkee tie rannapuoleiselle mökkiasutukselle. Paikalla on suuria siirtolohkareita. Hiidenk.allion uloimmalta niemeltä, jyrkänteiden yläpuolella sijaitsee röykkiö, jonka halkaisija on 10 m ja korkeus 1 - 1,3 m. Erityisesti röykkiön länsipuolella on havaittavissa selkeä, suuremmista kivistä ladottu reunakehä. Rakennuskivien halkaisija on keskimäärin 40 cm. Röykkiö on muodoltaan säännöllisen puöreä ja kauniin kuperalakinen. Se on koottu jäkäläiselle kalliopohjalle.
Loivasti luoteeseen laskeutuvan kalliorinteen reunalta, jyrkänteen päältä on huikea näköala yli Pyhäjärven kohti Hiitelän kylää. Röykkiö on todennäköisesti pronssikautinen. Sen sijainti kalliopohjalla, komealla paikalla Pyhäjärven rannalla viittaavat tähän ajanjaksoon

Lusinmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Artjärven eteläosassa Lapinjärven kunnan rajalla Porlammille johtavan tien itäpuolella metsäisessä notkelmassa. Röykkiön halkaisija on 15 m, korkeus 2 m. Röykkiö on pyöreä, sen pinta on sammaloitunut ja sen keskusta on hieman sisäänpäin painunut.
Kohteelle on lisätty rajaus vuoden 2024 maastotarkastuksen perusteella.

Lapinniemi (15010018) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pyhäjärven länsirannalla, Hiittelän kylässä Lapinniemi -nimisellä mäellä metsäisellä loivasti koilliseen viettävällä rinteellä. Pyyntikuoppien halkaisijat ovat keskimäärin 3 - 4 m ja syvyydeltään ne ovat 60 cm, loivareunaisia kuoppia.

Myllykoski (15010019) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Artjärven koillisosassa sijaitsevan Pitkäkylän alueella, Lanskinjokeen laskevan Korpistonojan varrella. Sileän jokirantakallion pinnassa on kymmenkunta 4-5 cm:n kokoista ja 1,5-3 cm:n syvyistä pyöreää kuoppaa. Yksi kuopista on nelikulmainen, 4 x 5 cm:n kokoinen ja yli 10 cm syvä.

Vuoristo (15500004) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hakkauksia kivessä Artjärven ja Lapinjärven rajalla, rajapyykin vieressä.
1787 GSI PAB ja CL muistuttava merkki, jossa alasakara osoittaa rajan suuntaa itään.

Kuoppamäki (16010001) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee Maunulan talosta luoteeseen olevan Kuoppamäen laella. Kivi on kooltaan 3 x 2 x 1 m. Sen yläpinnassa on kolme kuppia, joiden halkaisijat ovat 10, 12 ja 20 cm. Kiveä on kutsuttu Noitakiveksi.

Kuoreniemi (16010004) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vähä-Äiniön kylässä Vähä-Äiniön lahteen pistävässä Kuoreniemessä. Kolme pientä röykkiötä sijaitsevat niemen venepaikoille johtavan tien haarassa, lähes harjanteen korkeammalla kohdalla. Paikka on metsäinen, mäntyä kasvava harjuniemi.
Röykkiöt ovat pieniä ja sammaleen peitossa. Röykkiöitten läpimitta on keskimäärin 2 m. Röykkiöitten muoto on pyöreähkö ja kekomainen. Mahdollisia hautoja.

Ojaintien pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Päijänteeseen työntyvän Vähä-Äiniön niemen länsipuolella olevan Yttälän talon mailla, Kuoreniemeen johtavan tien ja Lehtorannan talon ohi kulkevan tien välissä pelolla. Kohde sijaitsee pellon korkeimmalla kohdalla, esihistoriallisen lahden pohjukassa.
Vuoden 1971 inventoinnissa Ojaintien pellosta löytyi viisi kvartsi-iskosta (KM 19276) ja kohteen toteamisen jälkeen sokerijuurikaspeltoa hoidettaessa kivitaltta (KM 22450).

Äpätti (16010006) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Yttälän tilan eteläpuolella, noin 300 m Päijänteen Vähän-Äiniönlahdesta koilliseen olevalla harjulla. Kalmisto on harjun yli kulkevan traktoritien ja laitumelle johtavan polun välissä, harjun länteenpäin viettävällä rinteellä. Paikalla kasvaa heinikkoa ja muutamia matalia pensaita. Huurteen vuoden 1971 inventointiraportissa mainittua kohteen reunalla oleva hiekkakuoppa ei enää erotu. Kohde sijaitsee osittain hiekkaharjun päällä ja osittain sen länsirinteellä. Maanpinnalla ei ole näkyvissä rakenteita.
Vuoden 1971 inventoinnissa paikalta on löydetty keramiikkaa, palanutta luuta ja palanutta savea.

Kartanonlahti (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salonsaaren lounaisosassa, kallioisella ja kivikkoisella rinteellä, noin 100 m Ala-Pietilän talosta kaakkoon. Rinteeseen on istutettu mäntyjä. Alueella on maanalainen polttokenttäkalmisto, jonka laajuutta ei tunneta.
Vuoden 2020 tarkastuksessa tehdyt havainnot saattavat viitata siihen, että kalmiston alue jatkuu idässä löydettyjen pronssinkappaleiden ja rapautuneiden kivien levinnän mukaisesti. Havaintojen tarkempi selvittäminen sekä tarkempi aluerajaus edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä tarkastuksessa on mahdollista suorittaa. On syytä huomata, ettei kalmistoa ole koskaan tarkemmin tutkittu tai rajattu.
Jos alueelle tulevaisuudessa suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa, voimakkaampaa maankäyttöä, on kohteen rajaus syytä määritellä nykyistä huomattavasti perusteellisemmin.

Ala-Pietilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salon saaressa, Kylänpohja-nimisen niemen pohjoispuolella. Matkaa rantaan on noin 200 metriä. Kohde on kallioinen mäenkumpare peltojen keskellä. Mäen yli kulkee tie. Vuoden 1971 inventoinnissa paikalla todettiin olevan maanalainen polttokalmisto. Mäelle on 1990-luvulla rakennettu suuri omakotitalo, jolloin mäen itä-kaakkoissivulla tehtiin laaja maaleikkaus. Talon saostuskaivoa kaivettaessa löytyi miekka ja keihäänkärki (KM 30870).
Mäen etelälaidalla on lisäksi useita röykkiöitä. Osa niistä on kasattu silmäkiven ympärille, yhdessä on selvä kehä. Osa röykkiöistä on myös maansekaisia.
Tarkastuksessa 2020 havaittiin kalmiston jatkuvan tien eteläpuolelle sijaitsevaan metsäsaarekkeeseen. Koekuopista paljastui tiivistä kiveystä, nokista maa-ainesta, rautakautista keramiikkaa, kuonaa ja sulanutta pronssia. Metsikössä on myös uudempia pellolta kerätyiskivistä tehtyjä kiviröykkiöitä, Koko metsikkö on potentiaalista muinaisjäännösaluetta.

Valkeistenkärki (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Päijänteen Asikkalanselän Salon saaressa, sen läntisimmässä kärjessä rantakalliolla on kolme röykkiötä, joista kaksi löydetty vuonna 1971 ja kolmas 2000.
a) Lapinraunion tyyppinen röykkiö sijaitsee kalliolla niemen kärjessä, muutama metri veden pinnan yläpuolella. Röykkiön koko on vuoden 1971 raportin mukaan noin 10 x 8 m. Röykkiön keskellä on pienehkö pystykivi. Röykkiön itäpuolella sijaitsee huvila ja pohjoispuolella merimerkki, joiden rakentamisessa on hyödynnetty röykkiötä ottamalla siitä kiviä.
b) Edellisestä noin 140 m koilliseen, niemen luoteisrannalla olevan kallion laella (p = 678962, i = 342249, z = 90) on pyöreähkö, läpimitaltaan noin 8 m kokoinen röykkiö, jota on pengottu. Ympäristö on luonnontilaista. Lounaispuolella on huvilatontti, jonka raja on muutaman metrin päässä röykkiön reunasta lounaassa. Tontilla on suuri huvilarakennus, jonka lähin kulma on noin 25 m röykkiöstä kaakkoon, ja pienempi vanha rakennus noin 50 m päässä lounaassa kallion alla.
c) Kolmas röykkiö sijaitsee niemen etelärannalla, niemen kärjessä olevasta röykkiöstä noin 120 m kaakkoon, pienellä kalliokumpareella. Röykkiön läpimitta on 4 - 5 m ja korkeus noin 0,3 m. Osaksi se on sammalen peittämä. Röykkiön keskellä kasvaa mänty. Paikka on piha-aluetta. Aivan röykkiön vieressä luoteispuolella on suuri 2000-luvulla rakennettu huvilarakennus ja noin 10 m päässä koillisessa pienempi vanha kesämökki.

Kotaniemi (16010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kotaniemen kylässä, Pyhäjärven pohjoisrannalla, Niittuniemi-nimisen niemen pohjoisosassa, maantien molemmin puolin, hiekkaisella mäellä. Alueelta on löydetty 1971 keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia (KM 19277). Kohteen länsipuolella sijaitsevasta pellosta löytyi kvartsiydin (KM 34542).

Ali-Marttila (16010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Asikkalan Särkijärven kylässä, noin 140 metriä Särkijärven etelärannasta itään. Kohteen läpi kulkee Kalkkisista Lauttaniemeen johtava maantie. Itse kohde sijaitsee harjun lounaispäässä. Vuonna 1971 tehdyssä inventoinnissa paikalta löydettiin 7 kpl kvartsi-iskoksia itäreunaa sivuavan tien kaakkoispuolella olevan harjun päästä. Vuonna 2004 Löytyi pintapoiminnassa kohteen luoteispuolisen pellon reunasta kvartsi-iskos, joten kohde voi ulottua myös tien luoteispuolelle. Laajuutta ei ole tarkemmin selvitetty.

Hurtta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkaisella, länteen viettävällä peltorinteellä. Kohteesta on löytynyt 1800-luvun lopulla tasataltta ja taltan teräkatkelma (KM 3213:1 ja 2) ojankaivuun yhteydessä. Vuoden 1971 inventoinnissa löytyi kaksi kvartsi-iskosta. Kohteen koillispuolella on Lavaharju-niminen harju, jossa on useita hiekanottoalueita.

Kailanniitynkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on lähes täysin tuhoutunut metsänhakkuun ja laikutuksen seurauksena.

Kotasaari (16010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiekkaisella pellolla ja hiekkakuoppa-alueella Kalkkistenkosken alla olevassa Peltosaaressa. Kohde löytyi hiekanotossa vuonna 1962. Paikalla on tehty kaivauksia vuosina 1962 ja 1963. Löydöt ovat saviastian paloja, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia, kvartsiesineitä, palanutta luuta, kuonaa ja piitä.

Murto (16010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla, noin 240 metrin päässä Murronlahdesta. Asuinpaikka sijaitsee pellon korkeimmalla kohdalla, josta on vuonna 1971 löydetty kuusi kvartsi-iskosta.
Vuoden 2012 inventoinnissa ei tehty uusia havaintoja. Peltoalue oli muokattun ja havainto-olosuhteet hyvät. Peltomaassa oli paljon luontaista kvartsia, ei iskoksia. Rajausta ei voitu tehdä havaintojen perusteella.

Torniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Päijänteeseen työntyvän Torniemen kärkeä, umpeen kasvavalla pellolla.
Vuoden 2012 inventoinnissa ei uusia havaintoja. Alue vanhaa peltoa jossa kasvaa metsää. Paikan rajaus tehty topografian mukaan.

Ylä-Hokkala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee hiekkarinteessä molemmin puolin Kymijoenrantaan vievää tietä. Alueella on ollut 1970-luvulla pelto, josta on löydetty litteä liuskekiviesine ja yksi kvartsi-iskos. Noin 30 cm kyntökerroksen alla havaittiin hiiltä ja värjäytynyttä maata.
Vuoden 2012 inventoinnissa paikan todettiin olevan ennallaan metsittynenä peltona. Uusia havaintoja ei tehty. Kohde rajattiin vanhojen tietojen perusteella.

Syttänne (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pulkkilanharjun leveimmän kohdan pohjoisosassa, kahden puolen Asikkala-Sysmä maantietä. Vuonna 1971 tienleikkauksesta on löydetty kuonaa, piitä, kvartsi-iskoksia ja -esineitä, palanutta luuta, mahdollisesti valinmuottien kappaleita ja palanutta savea.
Vuoden 2006 koekaivauksissa havaittiin muinaisjäännöksen ulottuvan aivan ojan läheisyyteen, jolloin asuinpaikan säilynyt länsireuna osuu tulevan kevyenliikenteenväylän suoja-alueen sisäpuolelle, mutta ei itse väylälle. Idässä se jatkuu tien ulkopuolelle jäävälle terassitasanteelle. Kaivausalueilta paljastui selkeät likamaa-alueet ja niistä saatiin talteen asbestisekoitteista keramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja -ytimiä sekä hieman palanutta luuta.

Sillanpää (16010020) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Riihilahden pohjukasta 450 m luoteeseen, kalliopohjalla sijaitsee maan ja kiviensekainen kumpu (B), jonka halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus 1,5 metriä. Röykkiön laidassa on iso vanha kuoppa. Vasta vuoden 2014 tarkastuksessa ilmeni, että kohteessa on kaksi röykkiötä (A ja B).
Röykkiö B sijaitsee noin reilun kymmenen metrin päässä (näkyvistä reunoista) röykkiöstä A (alakohde) itään. Röykkiö B on hajonnut koillislaidaltaan, ilmeisesti metsätöiden yhteydessä. Röykkiön B näkyvät mitat ovat noin 4,5 m x 3 m, korkeuden ollessa alle metri. Osa röykkiön B yläosan kivistä vaikutti irtonaisilta.
Vuonna 1971 röykkiö B ajoitettiin rautakautiseksi, mikä voi hyvinkin pitää paikkansa. On mahdollista, että Riihilahden rannoilla on ollut rautakaudella asutusta. Lähialueen rautakauden aktiviteeteista kertoo löytöpaikasta noin kaksi kilometriä kaakkoon sijaitseva moniperioidinen asuinpaikka, Iisakkila. Peltoröykkiöiksi maasto on kovin louhikkoista ja kalloista ja kaskiraunioksi, varsinkin röykkiö A, on varsin suuri. Röykkiöiden tarkemman ajoituksen ja laajuuden selvittäminen vaatisi jatkotutkimuksia.

Iisakkila (16010021) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Kymijoen itärannalla, länteen viettävällä rinteellä, Kalkkisten lossilta kylän keskustaan vievän tien länsi-lounaispuolisella pellolla. Iisakkilan pellosta löytynyt 1920-luvulla poikkiteräinen kivikirves, jonka tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Asuinpaikkalöydöt on kerätty pellon pinnalta tielinjan tarkastuksessa 1998.
Oikaistavan tielinjan alle jäävä osa on tutkittu 1999 koekaivauksissa, joissa peltoalueelta löytyi myös rautakautisia asuinpaikkalöytöjä. Kymijokeen paikalta on parisataa metriä. Paikalla on ollut myös historiallisen ajan kylätontti, josta on varhaisin maininta vuodelta 1445 ja vanhin maakirjamerkintä vuodelta 1539. Kylätontti on sijainnut Kuninkaan kartaston perusteella tien molemmin puolin ja osa siitä on saattanut säilyä nykyisillä peltoalueilla. Kylän tilaluku 1560-luvulla on ollut mahdollisesti 1.
Vuoden 2012 inventoinnissa alueen todettiin olevan ennallaan. Vuonna 2014 löytyi metallinilmaisimella esineitä noin 130 metriä koilliseen aiemmin tunnetusta rajauksesta.
Vuonna 2015 muinaisjäännösalueen rajalla tehtiin sähkömaakaapeliojaa kaivettaessa arkeologista valvontaa. Ojan kokonaismatka muinaisjäännösalueella oli noin 220 metriä, ja ojassa havaittiin neljä likamaa-aluetta. Niitä ei kyetty ajoittamaan eikä niiden merkitystä tarkemmin määrittelemään. Ojasta ei tullut löytöjä.

Lempaanpohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Päijänteen Asikkalanselän koillisrannalla, Lauttaniemen Lempaanharjun länsipuolella, Lempaanpohjanlahden pohjoisrannalla. Paikka on loivasti lounaaseen kohti rantaa laskevaa mäntyä kasvavaa hiekkakangasta; rantaan on n. 150 m ja Revetniemeen vievästä tiestä 25 m etelään. Maastosto on alueella ehjää. Kohteessa on yksi selvästi erottuva ja toinen epäselvempi asumuspainanne. Selvä painanne on pyöreähkö, mutta pohja näyttää suorakulmaiselta. Sen läpimitta on noin 10 m reunavallilta toiselle, syvyys n. 0,5 m. Valli on n. 2 m leveä ja 0,2-0,3 m korkea. Vallille tehdystä koekuopasta löytyi kampakeramiikkaa ja palanutta luuta sekä värjääntynyt kulttuurikerros pintaturpeen alta. Tästä painanteesta n. 30 m eteläkaakkoon ja alemmalla rinteellä on matalampi ja epäselvempi painanna, jonka halkaisija on n. 7 m, syvyys n. 0,2-0,3 m. Tähän painanteeseen ei ole tehty koekuoppia.
Painanteen 1 ja Lempaanpohjan rantaan vievän tien välissä on kaksi noin 2 m läpimittaista suppilomaista kuoppaa; ne voivat liittyä asuinpaikkaan tai olla pyyntikuoppia. Tien toisella puolella on ilmeisesti historialliseen aikaan ajoittuvia kuopanteita.

Kaivannonpohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Päijänteen Kaivannonpohjanlahden luoteisrannalla, Pulkkilanharjun pohjoispäässä, sen itärinteellä. Asuinpaikan kohdalla metsää on hakattu. Maantie kulkee asuinpaikan läpi korkeuskäyrien suuntaisena. Rantaan on matkaa noin 30 m.
Paikalla on pyöreä asumuspainanne tiepenkereen itäpuolelle työntyvässä niemekkeessä. Siitä on noin kolmas- tai neljäsosa jäänyt tiepenkereen alle. Painanteen halkaisija on noin 9 m ja syvyys 0,7-0,8 m, ja sen pohjalla on irrallisia, ilmeisesti tiepenkereestä vierineitä kiviä. Painanteen ulkopuolelle ja pohjalle tehdyistä koekuopista löytyi likamaata ja kvartsia. Osittain painanteen eteläreunan päälle on pystytetty opastinkyltti.
Painanteesta noin 15 m etelään ajouralta löytyi kvartsikaavin ja iskoksia noin 20 m matkalta. Asumuspainanteesta noin 100 m länsilounaaseen tien yläpuolella on rinteessä muutama epämääräinen painanne, joista osa lienee suppakuoppia tai rantamuodostumia, osa voi olla asumuspainanteita. Muutama paikalle tehty koekuoppa ei sisältänyt löytöjä.
Vuoden 2006 inventoinnissa asuinpaikan ei todettu jatkuvan maantien länsipuolelle, jonne uutta kevyenliikenteenväylää ollaan rakentamasta. Sen sijaan hieman tielinjan yläpuolella sijaitsevan mäen päältä löydettiin useita kvartsi-iskoksia ja -ytimiä.

Lepokallio (16010025) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Päijänteen Asikkalanselän keskellä olevan Salonsaaren pohjoiskärjessä, avokalliolla noin 70 m nykyrannasta ja yli 10 m Päijänteen pintaa korkeammalla on röykkiö kalliopohjalla. Sen läpimitta on noin 4 m. Röykkiö on pyöreä ja kekomainen, ja se vaikuttaa verrattain ehjältä. Lähin kallioalueen useasta mökistä on n. 25 m päässä, mökille vievä tie on noin 10 m päässä röykkiöstä.
Alueella ei ole rantakaavaa.

Anianpelto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Anianpellon markkinapaikka sijaitsee Vääksyn keskustan tuntumassa, Anianpellontien ja Männiköntien risteyksessä. Paikka on merkitty luonnonsuojelualueeksi ja sillä kasvaa noin satavuotinen männikkö. Maasto viettää loivasti kohti etelää ja Päijänteen Asikkalanselkää. Anianpellon laidassa on kyltti, jossa teksti "Anianpelto, ikivanha markkinapaikka". Alue on mahdollisesti ollut ainakin osittain kivetty, sillä nykyisen pintaturpeen alla on tiheää kiveystä. Alueella on myös paikoitellen suuria maakiviä.
Maantie 313 pohjoisreunalla, melkein tiessä kiinni sijaitsee myös Tynnyrikivi eli Tynnyrkivi, joka toimi aikoinaan markkinapaikan portinmerkkinä. Kivessä on muistolaatta.
Paikalla on ollut myös kylänpaikka, josta on varhaisin maininta vuodelta 1365. Varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539.

Vuoteela (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen löytöpaikka sijaitsee alavalla pellolla Tainionvirran etelärannalla, maantiesillasta noin 300 m länteen, Kotirannan talosta n. 70 m pohjoiseen ja 50 m naapuritalosta Jokelasta länteen.
Pellosta löytyi vuonna 1919 perunannoston yhteydessä joukko rautakautisia esineitä: 12 keihäänkärjen katkelmaa, miekan katkelma, sirpin katkelma, jne. Ne tulivat esiin auran nostamina noin 30-40 cm syvyydestä 5 x 5 m kokoiselta alueelta vajaan kymmenen metrin päästä rannasta. Itä-Hämeen museossa on miekan katkelma, joka on löytynyt samasta paikasta. Paikalla ei ole havaittu hiiltä tai muuta kalmistoon viittaavaa ainesta.
Vuonna 1967 Hartolan inventointikertomuksessa kohteen nimenä on "Kotilahti, Niemenpelto".

Kuukerinkallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee kallion pinnassa metsän reunassa, tasaisen peltoaukean länsilaidalla. Ympäristö on hakamaana ollutta lehtometsää. Kivessä noin 80 (toisten tietojen mukaan 94) kuppia. Ympäröivältä pellolta koekaivauksissa löytyi pieni rautakautinen hevosenkenkäsolki ja valjaiden metallisia osia, joiden ajoitus on epävarmaa. Merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä ei kaivauksissa havaittu.

Eko (81010003) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee Ekonkosken pohjoispuolella, rantaan vievän tien länsipuolella, ja Itä-Hämeen kansanopiston päärakennuksesta noin 130 m etelään.
Kuppikivi on noin 3 x 5 x 1,5 m:n kokoinen ja sen laella on 11 suurehkoa kuoppaa, joista kahdeksan on kiven etelä- ja kolme pohjoispäässä.
Lähimaastosta on löytynyt rautaveitsi ja mahdollisesti tulessa ollut kivikirves.

Kermamäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pienessä Jääsjärven saaressa Koukkuniemen kohdalla, Kermamäki-nimisen huvilan tontilla. Löytöpaikka on saaren lounaisrannalla, niemessä olevasta Kermalan asuinrakennuksesta noin 90 m itään, Kermamäen huvilarakennuksen lounaisnurkasta viitisen metriä lounaaseen.
Löytöpaikalla oli kiviröykkiö (halkaisija noin 5 m ja korkeus 0,5-1 m), joka oli ulottunut lähes rantaan saakka. Röykkiössä ei ollut juuri maatäytettä, mutta sen pohjalla oli vahva nokikerros, jossa oli seassa palanutta luuta. Löydöt on tehty kun röykkiön länsireuna purettiin huvilan rakennustöissä. Itäreuna on jäänyt terassin alle, mutta säilynyt ehjänä. Esineet ajoittuvat 700-luvulle jKr. tai viikinkiajan alkuun.

Hiekkaniemi (81010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jääsjärven Vehkalahden koillisrannalla, noin 600 m lahden perukkaan laskevan joen suusta luoteeseen. Lyhyen niemen muodostaa noin 250 m pituinen, suunnilleen rannan suuntainen hiekkaselänne, jonka yleissuunta on eteläkaakosta pohjoisluoteeseen. Noin 15 m päässä vesirajasta on törmä, jonka reuna on 2,5 m vesirajan yläpuolella. Sen takana rinne jatkuu loivasti kohoten ja muuttuu tasaiseksi mäntykankaaksi. Löydöt (keramiikkaa, kvartseja, rautakuonaa) on kerätty rannassa olevaan venevajaan johtavan tie leikkauksesta, jossa näkyi myös sortuneen lieden jäänteet.

Uusi Ruskeala a (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee Rautaveden etelärannalla, Ruskealan kylässä. Hartola-Joutsa -maantiestä haarautuu Putkijärvelle menevä tie. Kivi sijaitsee tienhaarasta noin 130 metriä vanhaa tietä kirkolle päin, tien vierellä, sen itäpuolisella pellolla.
Kivi on muodoltaan epäsäännöllinen, pinnaltaan koilliseen kalteva ja luoteisreunastaan haljennut. Kiven koko on noin 2 x 3 metriä ja korkeus 1,3 metriä. Kiven pinnassa, sen korkeimmalla kohdalla, on ainakin 26 kuoppaa. Kiveen on kiinnitetty rauhoituskilpi. Maasto kohteen ympäristössä on tasaista peltoaukeaa ja maaperä hiekansekaista savipeltoa.

Uusi Ruskeala b (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Rautaveden etelärannalla, Ruskealan kylässä. Kuppikivi on valtatie 4:ltä haarautuvan vanhan, Hartolan kirkolle vievän tien koillispuolella, aivan tien reunassa, noin 30 metrin päässä teiden risteyksestä. Hiekansekaisella savipellolla on yksittäinen maakivi, jossa on 23 kuppimaista, keskenään lähes samankokoista syvennystä eli kuppia.
Tasalakinen kivi on kooltaan 2 x 3,3 metriä ja korkeutta sillä on 1,2 metriä.
Itä - länsisuuntaisen, muodoltaan säännöllisen kiven päällä on sen itäpäässä 4, keskellä 10 ja länsipäässä 9 kuoppaa. Kiveen on kiinnitetty rauhoituskyltti.

Rauhanmaja a (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kirkkolan kylän Rauhanmajan tila sijaitsee noin 1,2 kilometriä Putkijärven tienhaarasta pohjoiseen, aivan loivasti länteen Rautaveden rantaan viettävällä rinteellä. Talosta noin 200 metriä luoteeseen työntyy etelään viettävälle peltorinteelle koillisesta terävä metsäniemeke. Niemekkeen kärjestä noin 20 metriä etelään on pellolla uhrikivi.
Kiven koko on 1,8 x 3 metriä ja korkeus 1,5 metriä. Kivi on haljennut hieman pohjoissivultaan ja sitä on nähtävästi louhittu joskus itäreunalta. Kiven laella, joka viettää etelään, on seitsemän selvästi erottuvaa kuppia. Kivi on sammaloitunut.

Rauhanmaja b (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kirkkolan kylän Rauhanmajan tila sijaitsee noin 1,2 kilometriä Putkijärven tienhaarasta pohjoiseen, aivan loivasti länteen Rautaveden rantaan viettävällä rinteellä. Uhrikivi sijaitsee Joutsan tien itäpuolisella pellolla, Rauhamajan talosta noin 100 metriä länteen.
Kivi on kooltaan 2 x 2 metriä ja sen korkeus on 0,7 metriä. Kiven loivasti länttä kohti viettävän laen keskellä on kaksi kuppia. Kivi on sammaloitunut.
Inventointi 2020: Kiven länsiosan päälle, kohtaan, jossa kupit aiempien tietojen mukaan ovat, oli kasattu pellolta raivattuja kiviä siten, ettei kuppeja ollut mahdollista saada näkyville.

Tiukonsaari (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rautaveden itärannalla sijaitsevan Tiukonsaaren pohjoispäässä kalliolla. Tiukonsaari on n. 900 m pitkä pohjois-eteläsuunnassa ja 400 m leveä. Pohjoisosa on kallioinen ja korkea, mäntymetsää kasvava. Saaren pohjoiskärkeen työntyy korkea pohjois-eteläsuuntainen kallioselänne, jonka laen leveys on keskimäärin 10 m. Noin 60 m niemen pohjoisrannasta ja 20 m sen länsireunasta on kallion laella kiviröykkiö. Röykkiö on pyöreä ja matala, koko n. 0,4 x 5 x 5 m. Kivet ovat keskimäärin pään kokoisia ja suurimmaksi osaksi sammalen ja jäkälän peitossa.

Kotisalo (81010011) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Jääsjärven Kotisalon saaressa on röykkiöalue ja uhrikiviä. Kotisalon tila sijaitsee saaren keskivaiheilla, länsiosassa, Kotisalonselän rannalla. Talo on rannasta noin 200 m etäisyydellä, loivasti etelään viettävän niityn, entisen pellon pohjoisreunassa. Tilan alueelta on 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla löydetty useita rautakautisia esineitä: 4 keihäänkärkeä, kirves ja kuolaimet. Esineiden tarkat löytöpaikat eivät ole tiedossa. Talon eteläpuolella on laaja kiviröykkiöalue. Pohjoisimmat röykkiöt ovat noin 150 m talosta etelään, läntisimmät noin 100 m Kotisalonselän rannasta. Röykkiöitä on tiedossa 116, ja ne jatkuvat etelään kohti Sairilan tilaa. Osa röykkiöistä on kartoitettu vuosina 1956 ja 1967, jolloin alue oli vielä avointa peltoa ja laidunta. Vuonna 2003 suurin osa entisistä pelloista kasvoi istutettua kuusi- tai koivumetsää.
Yksi röykkiöistä tutkittiin vuonna 2003. Kaivauksissa röykkiön reunoilta löytyi hiukan rautakautista aineistoa (lasihelmen puolikas, palanutta luuta, pari palaa keramiikkaa ja savitiivistettä), mutta röykkiö osoittautui kuitenkin riihen tai vastaavan rakennuksen kiukaaksi.
Röykkiöalueella sijaitsee ainakin kuusi kuppikiveä, joista 5 löytyi vuoden 1967 inventoinnissa ja yksi vuoden 2003 kaivausten yhteydessä. Kuppien määrä kivissä vaihtelee 2 - 39.
Muinaisjäännösalueen suuntaa antava rajaus perustuu vuoden 2003 kaivauskertomukseen.

Jokela (81010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jääsjärven itärannalla, Joutsan tien länsipuolella, n. 2 km Suojoensuunlahdesta kaakkoon, Suojoen itäisen haaran varrella, hiekkapellossa (Joentauspellonmäki). Pellon koillisnurkassa, n. 50 m joesta ja n. 40 m maantiestä, paikasta jossa maaperä on törmän reunassa melkein puhdasta hiekkaa, on kerätty kvartseja n. 30 m matkalta. Jokelan talon navetasta n. 30 m etelään löytyi lisäksi neljä kvartsi-iskosta.

Pellonpää (81010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jääsjärven itärannalla, pienen Pitkälahden pohjukasta n. 350 m kaakkoon, Pellonpään talosta 150-200 m etelään. Talon eteläpuolella on savensekaista hiekkapeltoa, joka putoaa loivahkona törmänä länttä kohti. Pellon länsireunassa riihen kohdalla ja siitä etelään on puhdasta hiekkaa, on löytynyt kampakeramiikkaa ja kvartseja. Asuinpaikalta on lisäksi saatu kourutaltta ja tuura, joista taltta on löytynyt perunamaasta, talosta n. 50 m luoteeseen vanhan rantapenkereen reunalta, ja tuura talosta 150 m lounaaseen, rantapenkereen alapuolelta uudispeltoa raivattaessa.

Itä-Hämeen kansanopisto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikiven tai -kallion koko on n. 3 x 3 m, korkeus 1,5 m. Kiven laella on ainakin 20 kuppia joiden halkaisijat ovat 4-6 cm, syvyydet 2-3 cm. Sijainti n. 125 m Kansanopiston päärakennuksesta itäkoilliseen, tien vieressä, kuusiaidan alla.

Itä-Hämeen museo (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Itä-Hämeen museonhoitajan rakennuksen koilliskulmauksen kivijalassa, Koskipään kartanon pihapiirissä. Sijainti on ilmeisesti sekundaarinen. Uhrikivi on jäänyt 1600-luvulta peräisin olevan savutuvan kivijalan alle. Kiven koko on 1,5 x 2,0 m ja siinä on 12 kuppia.

Nuuttilanmäki 1-4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kalhonjoen eteläpuolella, Nuuttilanmäen pohjoisrinteellä ja rinnepelloilla, Kalhon kartanosta 200-350 m etelään-itään. Paikalla on todettu röykkiöalue (kohde 1), asuinpaikka (kohde 2), kuppikivi (kohde 3) ja kuppikallio (kohde 4). Paikkakunnalla kerrotun tarinan mukaan paikalla olisi muinoin ollut kappeli ja hautausmaa.
Nuuttilanmäki 1 on kartanoa vastapäätä Kalhonjoen kaakkoispuolella lähes puuttomalla mäellä, joka v. 2003 oli hevoshakana. Alueella sijaitsee 30 - 40 maansekaista kiviröykkiötä, halkaisijaltaan 3 - 10 m ja korkeudeltaan 0,2 - 1 m. Joissakin oli keskellä iso silmäkivi. Alueen keskipistekoordinaatit p = 6819670, i = 3443 650, z = 90 - 100 m mpy. Vuoden 2019 metallinetsinhavaintojen mukaan kyse on kalmistosta.
Nuuttilanmäki 2 A sijaitsee hiekka/hietapellolla joen eteläpuolella, mäen läpi kulkevan tien koillispuolella. Pellossa näkyi runsaasti palaneita kiviä ja nokista maata. Löytöinä rautakauden tyypin keramiikkaa, kvartseja, palanutta savea. Koordinaatit p = 6819770, i = 3443590, z = 87-90 m mpy. Löytöinä mm. rautakauden tyypin keramiikkaa, kvartsi-iskoksia, palanutta savea. Kyse lienee rautakautisesta asuinpaikasta.
Nuuttilanmäki 2 B, kivikautinen (?) asuinpaikka edellisen liepeillä. koordinaatit p = 6819780, i = 3443610
Nuuttilanmäki 3 sijaitsee mäen halki kulkevan tien pohjoispuolella, tiestä n. 80 m koilliseen, laidunalueen pohjoisreunalla. Kivi on kooltaan 2,5 x 2 m ja n. 1 m korkea. Rapautuneella laella on yksi kuppi. Kiven koordinaatit p = 6819790, i = 3443790, z = 90 m mpy.
Nuuttilanmäki 4 on pieni, matala kalliopaljastuma tiestä n. 15 m koilliseen. Sen korkeimman kohdan tienoilla on yksi kuppi. Kiven koordinaatit p = 6819730, i = 3443 650, z= 90 m mpy. Vuoden 2019 inventoinnissa kohdetta ei havaittu. lienee jäänyt kasvillisuuden alle.
Vuoden 2019 inventoinnissa kohde täydentyi kahdella uudella alakohteella: nro 5: keskiaikainen /historiallinen kylätontti ja 6 , viljelyröykkiö.

Kuukerinpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Tainionvirran pohjoispuolella, valtatie 4:n itäpuolella, Kuukerinkallion ja tien välisellä peltoalueella, noin 200 m länteen Itä-Hämeen museon rakennuksista, ja noin 150 m itäkaakkoon Kuukerinkallion uhrikivestä. Pellon pinnalta on löydetty rautakautistyyppistä keramiikkaa ja savitiivistettä. Lisäksi Itä-Hämeen museossa on rautainen rannerengas, joka on löytynyt Koskipään kartanon pellosta.
Kuukerinkallion ympärille tehtyjen omakotitalojen rakennustöissä on museonhoitaja Vesa Järvisen kertoman mukaan löytynyt 1990-luvun puolimaissa rautainen miekka, jota ei toistaiseksi ole saatu museoon.
Toukokuussa 2018 Kuukerinpellon pohjoisosasta löytyi metallinetsinnässä 10 - 20 cm syvyydestä viikinkiaikainen hopearaha ja tulusrauta (ks. alakohteet).

Kolkkala (81010019) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Enojärven kaakkoisrannalla, noin 200 metriä rantaviivasta itäkaakkoon, 250 metriä Kalhonjoen suulta kaakkoon ja 250 metriä Kolkkalan talosta koilliseen, Tyrynmäen luoteisrinteen juurella olevalla kallioisella niemekkeellä, jota pellot ympäröivät.
Niemekkeellä on historiallisen ajan asutuksen jälkiä, muun muassa kuoppia noin 10 - 15 kappaletta, kellarikuoppa sekä mahdollisesti viljelyn jälkiä. Koekuopista todettiin niemekkeen keskiosassa tasaisella hiekkamaa-alueella esihistoriallinen, mahdollisesti kivikautinen asuinpaikka. Löytöjä on noin 40 metriä pitkältä alueelta niemekkeen pohjoisrinteeltä keskustan tasanteen lounaisreunalle asti. Paikalla havaittu kulttuurikerrosta, jossa kvartsia ja palanutta luuta. Myöhempi maankäyttö tuhonnut osaksi paikkaa. Tarkka laajuus selvittämättä.
Lähilöydöt: noin 700 metriä itäkoilliseen Hartola 17 Nuuttilanmäki: röykkiöryhmä, rautakautinen asuinpaikka, kuppikiviä ja historiallisen ajan asutusjäänteitä sekä noin 500 metriä koilliseen Pajapellonmäen rautakautinen löytöpaikka.

Muikunlahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee valtatien numero 4 varrella, Rautaveden Muikunlahden levähdysalueen kohdalla, länteen laskevan harjun rinteessä, noin 20-30 metriä leveällä tasanteella, sekä tämän ylä- ja alapuolella olevilla tasanteilla ja niiden välisellä alueella.
V. 2000 inventoinnissa löytöjä löydettiin pintapoimintana 70 metrin matkalta harjun rinteen tasanteella olevalta laikutetulta hakkuualueelta (keramiikkaa, kvartsia ja palanutta luuta). eniten kuitenkin alueen eteläosasta. Tasanteella on myös asumuspainanteita, joista kaksi hakkuualueella ja kolmas noin 100 metriä näitä etelämpänä. Myös alemmalta tasanteelta havaittiin muutamia mahdollisia asumuspainanteita. Asumuspainanteet ovat läpimitaltaan noin 5-6 metriä ja laikutuksen rikkomia. Kolmas asumuspainanteista on ehjässä metsämaastossa ja samanlainen kuin edelliset. Painanteissa on reunavallit. Harjun laella on myös painanteita, joista ainakin osa lienee pyyntikuoppia.
Vuoden 2004 koekaivauksessa kartoitettiin yhteensä 45 asumuspainannetta , lisäksi yhdestä koekuopasta saatiin merkkejä todennäköisestä punamultahaudasta.
Vuoden 2004 koetutkimuksen perusteella asuinpaikka-alue ulottuu kolmelle vanhalla rantaterassille. Paksuimmat likamaakerrokset sijoittuivat keskiterassin laikutetulla alueelle. laikutus ja maanpinnan kuorinta eivät ole tuhonneet kuin aivan maannoksen pintakerroksen.
V. 2008 inventoinnin perusteella näyttäisi siltä, että osa kuopanteista on iältään nuorehkoja hiilihautoja ja hiekanottokuoppia. Nämä kuopanteet sijaitsevat vanhan tien reunojen läheisyydessä. Vuoden 2020 inventoinnissa havaittiin, että asuinpaikan länsiosan halki kulkee isojakokarttaan merkitty vanha tielinja. Tielinja kohoaa paikoin ympäröivästä maastosta noin 30 cm. Leveyttä tiellä on noin 7 metriä. Alueella on lisäksi erilaisia kuopanteita, joita ei ole ilmeisesti kartoitettu vuoden 2004 koekaivauksen aikana. V. 2021 tarkkuusinventoinnissa todettiin alueen länsiosan keskivaiheilla olevalta muinaiselta rantaterassilta ehjää kivikautista asuinpaikkaa ja kulttuurikerrosta noin 150 metrin matkalta alueen eteläpäässä missä kivikautiset kulttuurikerrokset ovat paksuimmat. (yli 40 cm syvyydestä)
V. 2021 kaivaustutkimustulosten perusteella alueella sijaitsee siis pitkään käytössä ollut kivikautinen asuinpaikka (mesoliittinen - kampakeramiikka) jonka löytörikkaimmat kohdat tutkimusalueella sijoittuivat noin 100 m korkeustasolla olevan vanhan rantaterassin reuna-alueelle. Saatujen ajoitustulosten mukaan samalla paikalla on asuttu yli 4000 vuoden ajan, mikä selittää eri-ikäisten löytöjen ja rakenteiden sijoittumisen ja sekoittumisen samoille korkeustasoille. Asuinpaikkaa on jäljellä uuden tiealueen ja nykyisen vt:n 4 välisellä alueella. 100 m korkeustasolla olevan terassin päällä, mutta myös sitä alemmilla korkeustasoilla.

Hulkko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jääsjärven Vehkasalon saaren pohjoisosassa, koillinen-lounassuuntaisen harjun laella, sen lounaispäässä. Laella on 10-15 m leveä tasainen laki, jolla on myös Hulkon talo. Laella on hiekkakuoppa, jonka reunalla todettiin 3-4 pyöreää matalaa painannetta. Kahdesta koekuopasta löytyi asuinpaikkalöytöjä. Lisäksi harjulla on pienempiä suppilomaisia kuoppia.
Painanne 1 sijaitsee noin 15 m hiekkakuopan reunalta ja noin 30 m tieltä. Se on pyöreä, läpimitaltaan noin 5 m, syvyys noin 0,3 m, eteläreunalla on valli näkyvissä. Painanteen keskelle tehdystä koekuopasta löytyi likamaata, palanutta luuta ja palanutta savea tai keramiikkaa.
Painanne 2 sijaitsee lakitasanteen luoteisreunalla, noin 8 m painanteesta 1. Sen muoto on pyöreä-suorakulmainen, läpimitta noin 5 m. Vallia ei ole näkyvissä. Koekuopassa havaittiin hyvin likaista maata ja palanutta luuta.
Painanne 3 sijaitsee edellisistä noin 35 m koilliseen, lakitasanteen luoteisreunalla. Se on pyöreä, loivareunainen ja läpimitaltaan noin 5 m, syvyydeltään n 0,4 m. Muistuttaa painannetta 1.
Painanne 4 esijaitsee dellisten välillä, lakitasanteen luoteisreunalla. Se on soikea 7 x 5 m eikä yhtä selkeä kuin edelliset.
Pienemmät suppilomaiset kuopat ovat läpimitaltaan 1,5-2 m.

Pirtinniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jääsjärvessä olevan Vehkasalon saaren pohjoisosassa, Pirttiniemessä. Asuinpaikka on niemen sisäosassa, noin 100 m sen länsirannalta ja 150 m Vehkasaloon tulevasta tiestä, Pirttiniemen poikki kulkevan matalan hiekkaharjun loivalla länsirinteellä. Paikan ympäristössä on harvaa sekametsää; alue on metsälaitumena.
Löydöt, kvartsia, pii-iskos ja palanut luu kerättiin karjan rikkomalla maan pinnalla sekä koekuopista. Koepistoissa ohuen turpeen alla havaittiin likaista punertavaa hiekkaa ainakin 20 cm syvyydelle.
Asuinpaikka vaikuttaa pienialaiselta ja rajoittunee rantamuodostuman yläpuolelle. Tervahautaa lukuunottamatta maasto on ehjää.
Aikaisemmin on Hulkonlahden rannasta, n 200 m asuinpaikalta itään löytynyt reikäkivi KM 11432.

Kirkkola Mäntykallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rautaveden rannasta noin 500 metriä olevan matalan kallioisen mäen itä- ja etelälaidalla on viisi kuppikiveä ja mahdollisesti rautakautinen asuinpaikka. Asuinpaikka sijaitsee viljelysmaalla kuppikivien vierellä. Kohteen tarkka laajuus ei ole tiedossa.
Kuppikivi 1 Mäntykallion päärakennuksesta noin 22 metriä itään, rinteen juurella. Kivi on päältä tasainen, kooltaan noin 2 x 1,6 metriä: keskellä on yhdeksän selvää ja kaksi epävarmaa kuppimaista syvennystä. Selvät kupit ovat pyöreitä tai soikeita ja muodoltaan maljamaisia. Kuppien läpimitta on 5-8 senttimetriä ja syvyys 0,5-2 senttimetriä.
Kuppikivi 2 sijaitsee mäellä Mäntykallion päärakennuksen pihamaalla, noin 33 metriä rakennuksesta länteen. Kiven päällä kasvaa osaksi puita. Kivi on noin 3,5 x 1,5 x 1 metrin kokoinen. Kiven länsireuna kohoaa muuta kiveä korkeammalle. Reunan myötäisesti kulkee jonossa kuppeja, joita on ainakin yhdeksän.
Kuppikivi 3 sijaitsee 13 metriä talosta länsiluoteeseen, matalan kumpareen luoteisreunalla, pihaan tulevan tien kaakkoispuolella, noin metrin päässä tiestä. Kivi on kooltaan noin 1 x 1 x 0,5 metriä. Kiven päällä, sen keskellä on yksi selkeä kuppi ja toinen mahdollinen laakeampi kuppi.
Kuppikivi 4 sijaitsee talosta 29 metriä pohjoiskoilliseen, pari metriä pihatien reunasta kaakkoon. tasalakisen kiven ( 2 x 2 x 04/0,7 m) kaakkoisreunassa on 5 varmaa ja 4 epävarmaa kuppia. Selvien kuppien hal´kaisija on 5 - 8 cm ja syvyys 1,5 - 4 cm. Ne sijaitsevat noin 30 x 30 cm kokoisella alueella.
Kuppikivi 5 sijaitsee talosta noin 170 metriä luoteeseen. Kooltaan noin 5 x 3,5 x 1,7 m kivi on hajonnut muutamaan kappaleeseen. Kupit sijaitsevat epämääräisessä jonossa kiven korkeimmalla kohdalla, sen eteläreunalla. Kuppien halkaisija on 3 - 7 cm ja vain osassakupeissa pohja on tasainen.
Viereiseltä pellolta löytyi oraan joukosta rautakautista keramiikkaa, palanutta luuta, rautakuonaa, tuluspiitä, sulanutta kupariseosta ja liitupiipun katkelma. Pellolta Mäntykallion päärakennuksesta etelään löytyi lisäksi lasihelmi ja kuonaa.
Läheisen Kirkkolan maalta on löytynyt kupurasolki (KM 32686:1; katso kohde 081010024).
V 2021 tarkkuusinventoinnissa ei tulevalta tiealueelta havaittu merkkejä rautakauteen ajoittuvasta muinaisjäännöksestä. Tutkimusalueen itäosasta todettiin pienialaisia
jälkiä historiallisen ajan (mahdollisesti 1700-1800-luvun) pelto- tai pihakerroksesta

Kirkkola (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Rautaveden kaakkoisrannalta, Kirkkolan päärakennuksesta etelälounaaseen, pellon pohjoispäästä on löytynyt kupurasolki (KM 32686:1) peltokielekkeen itäreunalta. Maa on kielekkeen ympärillä tummempaa kuin muualla. Kupurasoljen löytökohdasta on läheisen makasiini länsikulmaan 7,5 metriä.
Pellon pinnalta on löytynyt lisäksi rautakauden lopun tai historiallisen ajan keramiikkaa, palanutta luuta ja palanutta savea, liitupiipun katkelma ja fajanssia. Paikalla on ilmeisesti rautakautinen asuinpaikka ja/tai kalmisto sekä merkkejä historiallisen ajan asutuksesta.

Koukunniemi B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Koukunniemen kaakkoisosassa. Se on kahdesta rantavallista läntisemmän länsikupeella. Kohde on suppea, mutta ehjä ja siinä on vahva kulttuurimaakerros. Löytöinä keramiikan siru, palaneita luunkappaleita ja kvartsi-iskoksia.
Maastotarkastuksessa (2024) saatujen havaintojen ja Timo Sepänmaan (2002) inventointiraportin perusteella muinaisjäännöspisteen sijainti korjattiin ja kohteelle määriteltiin rajaus. Maankäytöstä huolimatta rantatörmän korkeimman kohdan länsipuolella olevalla kapealla terassilla on n.
20x12 m kokoinen ehjä metsäkaistale, jossa muinaisjäännöstä on todennäköisesti säilynyt.

Lohentie 6 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tainionvirran suun eteläpuolella, Lohentien varrella, rakentamattomalla tontilla n:o 6. Paikka on erittäin kivikkoinen muinainen rantamuodostelma. Todetun asuinpaikan kohta on ehjä, muualla alueella on vanhoja maanottokuoppia. Vahva kulttuurikerros. Kaivauslöytöihin kuuluu mm. varhaista kampakeramiikkaa, varhaismetallikautista tekstiilikeramiikkaa, Pyheensillan tyypin nuolenkärki, palaneita luunkappaleita sekä kvartsi- ja pii-iskoksia

Ekonkoski A (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kivivalli sijaitsee Tainionvirran pohjoisrannalla olevan niemen eteläkärjessä, Ekonkoskea ylittävästä sillasta n. 150 m länteen. Kivivallit reunustavat kivetöntä, pyöreää, n. 25 m:n alaa. Vallit ovat n. 1,5 m leveitä, korkeintaan 0,5 m korkeita. Ilmeisesti ne ovat ainakin osittain pohjaltaan luontaisia rantavalleja, joita ihminen on selvästi parannellut. Vallin lounaiskupeella kuppikivi Ekonkoski B.

Ekonkoski B (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivivalli sijaitsee Tainionvirran pohjoisrannalla olevan niemen eteläkärjessä, Ekonkoskea ylittävästä sillasta n. 150 m länteen, alueella olevan kivivallituksen (Ekonkoski A) lounaiskupeella, muinaisella rantatörmällä. Kiven koko on 2 x 1,5 x 0,6 m ja siinä on yksi kuppi lakialueella.

Junttila (89010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 100 m Kausanlammen rannasta itään, Junttilan asuinrakennuksesta 30-50 m luoteeseen, etelään viettävällä hiekkamaalla. Vanha rantatörmä erottuu välittömästi pellon reunassa löytöalueen eteläpuolella. Oiva Keskitalo keräsi paikalta kvartseja ja mahdollisen saviastianpalan. Paikalta on vuonna 1900 löytynyt ojaa kaivettaessa tasataltta, ilmeisesti alempaa, Junttilan päärakennuksesta n. 30 m etelään sijaitsevasta pikkupellosta, p = 6787 80-82, i = 3441 71-75.

Karhumänty (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kyseessä on leveäoksainen, ikivanha mänty peltoon pistävässä metsäniemekkeessä.
Ns. Karhumänty on suojeltu myös luonnonsuojelulain nojalla. Nimi johtunee
tavasta naulata karhun pääkalloja uhripuihin. Karhumäntyä pidetään muinaisena uhripuuna.
6.6.2019 tarkastus: puu on täysin keloutunut eikä säily pystyssä enää kauan. Rungon alaosan halkeamissa näkyi joitakin kolikoita, jotka eivät kuitenkaan ole vanhoja.

Sulkavankoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ala-Rievelin ja Sulkavanlahden välisellä kannaksella, seurakunnan kesäsiirtolan pihamaalla. Paikka on loivasti etelään ja lounaaseen viettävää rinnettä kallioisen mäen eteläosassa.
Löydöt on kerätty kesäsiirtolan päärakennuksesta 10 - 20 m pohjoiseen ja koilliseen. Myös kesäsiirtolan eteläpuoliselta pellolta on löytynyt piinuolenkärki. Pihapiirissä sijaitsee myös kuppikivi (Sulkavankoski 2). Vuoden 2007 inventoinnin mukaan paikka on säilynyt ennallaan kuten myös vuoden 2018 inventoinnissa. Tasanne on nyt nurmikenttää jossa kasvaa joitain järeitä mäntyjä. Koko rakennusten välistä tasanteen alaa on syytä pitää muinaisjäännöksenä - alue missä asuinpaikan on mahdollista sijaita.

Kukkaromäki (89010004) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Uhrikivi sijaitsee Kukkaromäen tontilla,
asuinrakennuksen kaakkoisnurkasta 5 m etelään,
Kivi sijaitsee Haapaselän järven rannasta noin 300 m länteen. Paikka on korkean mäen kaakkoisrinnettä, vähäinen tasanne siinä, noin 23 m järven pintaa ylempänä. Kiven maanpinnalla näkyvän osan pituus pohjois-eteläsuunnassa on 160 cm, leveys 100 cm ja korkeus 20 - 30 cm. Kivessä on 7 selvää ja 3 epämääräistä uhrikuppia. Ne ovat pyöreäpohjaisia, hakkaamalla tehtyjä. Kuppien halkaisijat ovat 5 - 7 cm . Lisäksi muita pohjoisempana on kuoppa, johon on poraamalla tehty reikä.

Saviniemi A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Rist-Räävelinjärveen eli Keskeiseen pistävän Saviniemen länsilaidalla, peltomaalla olevalla hiekkaharjanteella. Löytöalueen keskelle, itäreunalle on rakennettu talo. Sen ympärillä ehjän näköistä, nurmikkoista pihamaata jossa asuinpaikkaa voisi vielä olla jäljellä.

Lusi/Ala-Rieveli (Taide)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Heinolan mlk:n Lusin kylässä, Ala-Rievelinjärven (Ala-Rääveli) luoteisrannalla, jyrkänteessä pienessä niemekkeessä, Haukkasaaresta noin 200 m lounaaseen. Jyrkkä kallioseinämä on rikkonainen, kuvakentän pituus noin 4 m ja korkeus noin 2 m. Alimmat väriläiskät ovat noin 0,5 m maan pinnasta ja noin 4,5 m järven pinnasta. Maalauksessa on kaksi osaa, joissa A-osassa Pekka Kivikäs (1985) erottaa päällekkäiset ”sarviaiheet” (veneet?) ja kädet kohotettuina olevan ihmishahmon. Osassa B ja C on vaikeasti tulkittavia, pahasti kuluneita kuvioita. Kivikkään (1985) mukaan mm. mahdollisia ihmishahmoja, veneitä, vaakavetoja ym.
Ks lisätiedot

Huhtisaari (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Lapinraunio sijatsee Kollarinselän itäosassa olevassa Huhtisaaressa. Saari yhdistyy kapealla kannaksella mantereeseen.
Noin 10 metriä järvestä kohoavan jyrkän kallion laella sijaitseva lapinraunio on pyöreähkö, ja sen läpimitta on runsaat 9 metriä. Röykkiön keskustaa on pengottu, ja sen päälle on ollut kasattuna rauniokivistä (vajaat 2 x 0,5 m) kehämuuri. Kehämuuri oli todennäköisesti röykkiötä huomattavasti nuorempi. Röykkiötä ei ole tutkittu.
Vuoden 2007 inventoinnissa todettiin röykkiön erottuvan hyvin paljaalta kalliolta, mutta vaikutti pengotulta ja rauenneelta, erityisesti kaakkois- ja pohjoislaidoilla. Kehämuuria ei myöskään enää ollut röykkiön päällä. Röykkiön eteläreuna on hyvin säilynyt, ja siinä on havaittavissa selviä kehärakenteita.
Rannassa on kesämökkejä ja uusia on rakenteilla. Tie röykkiölle on suljettu puomilla maanomistajan aloitteesta.

Tuusjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka pohjoiseen viettävän moreenirinteen terassilla.

Savela (89010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Tuusjärveen laskevan Koukkujoen suun pohjoispuolella sijaitsevalla niemimäisellä, etelään pistävällä hiekkakankaalla. Vuoden 2018 inventoinnissa aluetta rajattiin koekuopituksella: Luoteisosassa noin 82 m:n tasolla olevalle törmälle tehdystä koekuopasta (N 6797677 E 453085) löytyi kvartsi-iskos. Muutama kymmentä metriä tästä luoteeseen kyseinen törmä häviää ja maasto muuttuu alavammaksi ja kosteapohjaisem-maksi, jonne asuinpaikka ei ulottune. Keskiosassa, noin 82 m:n törmälle tehdystä koekuopasta löytyi runsaasti rapautuneita (palaneita?) kiviä. (N 6797663 E 453217). Koillisosassa, muutama metri kesämökin pihamaasta lounaaseen, polun etelälaidalla, havaittiin noin 8 x 3 m:n laajuinen painanne. (N 6797816 E 453660) Tähän tehdyssä koekuopassa havaittiin noin 20 cm paksuinen kulttuurikerros, jossa oli hyvin runsaasti palaneen luun sirua sekä muutama siru tarkemmin määrittelemätöntä esihistoriallista keramiikkaa. Kyseessä on ilmeisesti asumuspainanne.
Kahden edellä mainitun koekuopan väliä tutkittiin vain kursorisesti, tekemättä koekuoppia. Alue on kuitenkin topografian ja maaperän puolesta todennäköistä kivikautista asuinpaikka-aluetta.On mahdollista, että muinaisjäännösalue ulottuu nykyisen järven rantaan ja suohon.
ja arvioidusta koillisosassa itään, jossa maaperä on edelleen hiekkaa, mutta joka on osittain rakennettua ja vanhaa paketoitua peltoa.Mahdollisesti kyseiseen muinaisjäännökseen liittyvät kivikautiset hajalöytökohteet 9 (Rautaportti kourutaltta) sekä 51 (Ketlahti 2 reenjalas).
Samalla kankaalla on lisäksi historiallisen ajan hiilimiilu (kohde 32 Kiialankangas). Muutama kymmentä metriä rajauksen koilliskulmalta koilliseen on sijainnut torppa (kohde 42 Haudan torppa).
Alueella on vuoden 1918 sotaan liittyvä joukkohauta (merkitty karttapohjille muistomerkin symbolilla).

Mutala (89010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka hiekkaperäisellä pellolla, vt 5:n ja Tuusjärven vanhainkotiin johtavien teiden risteyksessä.Vuonna 1992 todetun muinaisjäännöksen rajaus arvioitiin vuoden 2018 inventoinnissa vanhojen ja uusien havaintojen sekä topografian perusteella. Aikaisemmat havaintopaikat olivat nyt tiheää taimikkoa, josta ei lisähavaintoja saatu. Kohdan länsi- ja lounaispuolella oli edelleen peltoa joka oli tarkastushetkellä kyntämätöntä. Pellon ja kivikkoisen metsäsaarekkeen välissä oli traktorin jälkien paljastamaa maata, jossa havaittiin kvartsi-iskos, sitä ei otettu talteen. (N 6799070 E 454761).

Keskisenniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Keskisenniemen keskiosassa, niemen länsirannalla, peltomaalla. Niemi on nykyisin asumaton, mutta pellolla ja pellon laidalla on rakennusten jäänteitä. Kivikautiset asuinpaikkalöydöt löytyivät kynnetyltä pellolta, n. 85 m:n käyrällä olevan muinaisen törmän kohdalta, n. 60 x 20 m:n alalta. Löytöalueella maasto viettää lähinnä lounaaseen ja maaperä on hiekkaa. Muualla pellolla maaperä on lähinnä silttiä, korkeimmalla kohdalla soransekaista hiekkaa. Vuoden 2018 inventoinnissa ei uusia havaintoja.

Leppälä A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Ala-Räävelinjärven rannalla kulkevan Paason vanhan kylätien pohjoispuolella, pellolla olevalla hiekkaisella kohoumalla. Vuoden 2018 tarkastuksessa kohde oli ennallaan.

Saviniemi B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Keskisenjärven rannalla sijaitsevalla Savieniemellä. Niemen eteläosassa on kaksi kallionyppylää, joiden etelärinteet viettävät niemen kärkeen pitkinä moreenikumpareina (drumlinoideina). Näistä itäisen kumpareen etelään viettävällä harjanteella oli peltomaalla runsaasti kvartseja ja palanutta luuta n. 50 x 25 m kokoisella alueella. Löytöalue rajoittui selvästi hiekkaiselle, n. 85 m korkeuskäyrän kohdalla olevalle törmälle. Vuoden 2018 inventoinnin yhteydessä ei tehty uusia havaintoja.

Salinmäki B (Maarakenteet)
Historiallinen; Salinmäen kaakkoisosassa olevalla harjulla on 150 x 30 m:n alalla n. 15 kpl maakuoppia jotka ovat suorakaiteen muotoisia, kooltaan 1,5 - 2,5 m ja syvyydeltään 1 - 1,5 m. Kuopat ovat melko teräväreunaisia ja vaikuttavat siten uudehkoilta. Kuopat voivat olla nauriskuoppia, mahdollisesti poteroita.

Luhtapelto (98010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on viljelysmaalla Porvoonjoen luoteispuolella. Pelto sijaitsee savimultapohjaisella pohjois-eteläsuuntaisella mäenkumpareella, joka viettää etelään Aliluhdan suohon ja itään Porvoonjokeen, johon on matkaa n. 150 m. Kumpareelle on rakennettu omakotitalo, joka osittain tuhonnut asuinpaikkaa.

Sinkkilänpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka on viljelysmaalla Tennilän kylän keskustassa. Tasataltta, kirveen teräkatkelma ja toinen tasataltta ovat löytyneet pellosta, joka viettää etelä-lounaaseen sitä ojaa kohti, joka yhtyy erääseen Ävännönjoen latvahaaroista. Tulisijat ovat löytyneet Tennilän kansakoulua rakennettaessa ja Kylä-Savolan autotallia rakennettaessa.

Papinsaari (98010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vesijärveen työntyvän Papinsaari-nimisen niemen kärjessä, kahden mäen välisellä harjanteella. Asuinpaikka on ollut viljelysmaata. Pellot ovat nykyisin lähes täysin metsitetyt. Paikalta on irtolöytöinä kaksi kiviesinettä. Kolmas esine on joutunut hukkaan. Esineet on löydetty luoteeseen viettävältä savimultapellolta. Paikalla on myös kaksi mahdollista tulisijaa, joista toinen on löytynyt Lehtoniemen talon perustusta kaivettaessa, toinen on puolestaan pellosta n. 50 m talosta kaakkoon. Vuoden 2004 täydennysinventonnissa paikalta löytyi pala keramiikkaa sekä kvartsi-kaavin sekä -iskoksia.

Kudanpäänkärki B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä on kekomainen, pyöreä kiviröykkiö, halkaisijaltaan n. 2 m, korkeus n. 1 m. Röykkiö on koottu pelkistä muutaman kymmenen sentin läpimittaisista kivistä. Sijaintinsa puolesta röykkiö sopisi ns. lapinraunioksi, mutta vaikuttaa sellaiseksi epätavallisen siistiltä ja hyvin säilyneeltä. Kyseessä saattaa olla myös esim. vanha kummeli.

Linnamäki (Linnavuori) (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Hankaan Linnamäki sijaitsee noin 3 km Herralan asemalta pohjoiskoilliseen havumetsän keskellä kallioisessa maastossa. Paikka on asutuksen kannalta syrjäinen. Vanhimmat vanhat asutukset ovat Hankaan kylä noin 1,5 km päässä pohjoisluoteessa (1000023994, mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1559 maakirjassa) ja Herrala noin 2,5 km päässä etelälounaassa (1000023997 Herrala, mainitaan ensimmäisen kerran maakirjassa vuonna 1613).
Linnamäki on pitkänomainen, pohjoisluoteesta eteläkaakkoon suntautuva kallioharjanne, kooltaan noin 400 x 150 m. Korkein huippu (yli 140 m mpy) on yli 40 m ympäröivien notkelmien pohjan yläpuolella, paitsi luoteessa, missä nousua on noin 30 m. Harjanteen laki on enimmäkseen paljasta kalliota ja melko epätasainen. Kallion koloissa on paikoin vähän hiekkamaata ja turvetta. Kallio laskeutuu vähintään 10-20 m jyrkkänä kaikilla muilla ilmansuunnilla paitsi harjanteen luoteispäässä ja kallion itäsivulla olevassa, vinosti rinnettä luoteeseen nousevassa solamaisessa notkelmassa.
Selvin muinaislinnaan viittava rakenne on itäsivun solan sulkeva kivivalli, joka sijaitsee jonkin verran kallion lakea alempana, kohdassa, josta notkelma alkaa laskea jyrkemmin. Harjanteen lakialueen luoteispäässä on mahdollisesti näkyvissä sortuneen kivivallin jäänteitä, mutta eri tutkijoiden ilmaisemat käsitykset siitä, ovatko siellä havaitut isojen kivien muodostamat rivit ja muut kivikasaumat (jopa 60 m matkalla) ihmisen rakentamia, ovat vaihtelevia. Länsireunaa kiertää eräiden havaintojen mukaan vallilta linnavuoren kaakkoiskärkeen asti penkere, jota voisi kuvitella käytetyn tienä.
Vuonna 2002 Linnamäellä tehtiin metallinilmaisintutkintaa, jossa havaitut löydöt olivat moderneja. Samassa yhteydessä puhdistettiin ja dokumentoitiin itärinteen notkelmassa oleva kivivalli, joka on tulkittavissa puolustusmuurin jäänteeksi.
Vanhin kirjattu maininta paikasta on Väinö Wallin: Kertomuksia Hollolan kihlakunnan muinaisjäännöksistä. SMYA XIV, 1894, s. 186.
Muita julkaisuja:
Kuusi, S. 1935: Hollolan pitäjän historia I-II, s. 31-32
Taavitsainen, J.-P., 1990: Ancient Hillforts of Finland, SMYA 94, erityisesti s. 234-235.

Kiiluanmäki (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kiiluanmäki on havupuuvaltaista sekametsää kasvava toppamainen soraharju, jonka korkein kohta kohoaa kekomaisena. Alempana rinteessä erottuu pari pengermää ja huippu on vain noin 20 x 10 m laaja luoteis-kaakkoissuunnassa. Noin 40-50 m korkeimmasta kohdasta rinnettä alaspäin on havaittavissa kivikkoa, joka mahdollisesti on ollut muurin tukena. Kiveys on selvin pohjoisen puolella, epämääräisin lounaan ja lännen puolella. Sammal on paksua ja aluskasvillisuus tiheää, joten kiveystä ei aina voi havaita silmin. Mahdollisesti mäen länsisivulla on ollut parikin vallia, mistä kiveyksen epäselvyys johtuu. Pohjois-koillisrinteessä on kivien ympäröimä kuopanne, kooltaan 2 x 3 x 1 m.
Kukkulan laelta noin 60 m itään on laajahko käytössä oleva soranottoalue.
Maininta Väinö Wallin: Kertomuksia Hollolan kihlakunnan muinaisjäännöksistä. SMYA XIV, 1894, s. 187.
Tarkastus 2020. Luvattomasta maanotosta johtuen soramontun alue on laajentunut länteen päin. Muinaisjäännösalue on kuitenkin säilynyt lähes samanlaisena viimeisten 30 vuoden ajan. Rajaus tarkistettu soramontun rajojen mukaan.

Kapatuosia (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Muinaislinna on pohjoisetelä -suuntainen jyrkkärinteisellä moreeniharjulla, joka kohoaa Vesijärven pinnasta noin 56 m korkeuteen. Harjun ylin kohta on luontainen tasanne (60 x 30 m), ja sinne on rakennettu 1900-luvun alkupuolella puinen näkötorni. Hollolan keskiaikainen kivikirkko kirkko sijaitsee muinaislinnan vieressä.
Kapatuosianmäen kaivauksissa on löydetty jäännöksiä puisista varustuksista ja rakennuksen perustus, joiden ikää ei kuitenkaan tiedetä. Löytöaineistosta hopearahojen katkelmat (yli 300 kpl), ajoittuvat suunnilleen vuosiin 700 - 1000 jKr. Muut löydöt ajoittuvat 1000-luvun lopulta vuoden 1200 tienoille ja 1500-luvulle sekä uuteen aikaan. Lisäksi kaivauslöytöinä on talletettu tuhansia kvartsi-iskoksia ja kymmenittäin mesoliittisia viisto- ja poikkiteräisiä nuolenkärkiä. Eräs tulisija on ajoitettu mesoliittiseksi.

Lähteenmäki (98010009) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Paimelanlahden länsipuolella, Lähteenmäen rakennusten pohjoispuolella. Kuutiokivi löytyi ojankaivuussa Lähteenmäen talon navetan pohjoispuolelta, n. 18 m:n päässä navetasta. Saviastianpalat ja palaneet luunsirut löytyivät edellisen lähettyviltä ojan reunalta.
Paikka, mistä löydöt on tehty, on niin kivikkoista, että se on jätetty muokkaamatta pelloksi ja kasvaa luonnonnurmea, maa on savimultaa (v:n 1962 inv.kertomuksen mukaan).
Noin 250 m luoteeseen kasvaa tummaa tulikukkaa.

Paimela (Ryynäselä) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Paimelanlahden itäpuolella. Kalmisto on n. 40 x 50 m laajalla, matalahkolla kumpareella. Esineiden löytöpaikka on kumpareen pohjoispäässä. Kumpare kasvaa sekametsää ja kalmisto on nähtävästi tehty luonnonkivikkoon pinoamalla isojen maakivien väliin pienempiä kiviä.

Kaislaranta (98010011) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Paimelanlahden itärannalla, Paimelantien ja rannan välisellä alueella, Kaislarannan huvilan pihalla. Kalmistosta ei ole mitään maanpäällisiä merkkejä, mutta puutarhassa, huvilan itäpuolella, maa on aivan nokista ja autotallin rakennuksen yhteydessä perustuksesta löytyi rautakuonaa ja maassa näkyi runsaasti hiiltä. Autotallin takaseinän alaosassa on näkyvissä maata, jossa oli pieniä palaneita luunsiruja joiden perusteella kohdetta pidetään polttokenttäkalmistona.
Vuoden 2002 inventoinnissa havaittiin kaatuneen puun juurakossa vahvasti nokista maata ja kivensiruja. Juurakon kääntämää maata tutkittiin n. litran verran ja siitä löytyi palaneita luunsiruja, pii-iskos ja pieni saviastianmuru.

Nokkola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee viljelysmaalla. Itään viettävästä peltorinteestä Taka-Tommolan talosta n. 250 m pohjoiseen on löydetty kaksi miekkaa. Ilmemäenkallion löytöpaikkaan on matkaa n. 300 m.

Ilmemäenkallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohteesta löydetty hevosenkenkäsolki (KM 3255:3) tuli Kansallismuseon kokoelmiin vuonna 1896. Soljen kera oli löydetty kaksi suurikokoisen rautaveitsen katkelmaa, jotka olivat päätyneet uusiokäyttöön. A.O. Heikel löysi paikalta palanutta luuta. Kalmisto sijaitsee Eskolan talon itään viettävän puutarhan alueella.
Vuonna 2017 tuli Ilmemäenkallion eteläpuolelta esille metallinetsinlöytöinä mm. kupurasolki, koverankupera rannerengas ja rautakautista keramiikkaa ja rautakuonaa. Löydöt viittaavat kalmiston lisäksi asuinpaikkaan.

Kirkkailanmäki (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kalmisto sijaitsee runsaat 2 km länteen Salpakankaan kuntakeskuksesta, vajaa puoli kilometriä VT 12:sta etelään ja Hälvälän koulusta 300 m lounaaseen Koskimyllyn paikallistien molemmilla puolilla. Kalmiston keskeisimmät osat todennäköisesti rajautuvat ympäristöstään hieman kohoavalle, länteen ja etelään viettävälle kumpareelle.
Suurin osa kalmiston yli 130 haudasta on todettu esineettömiksi. Vähäinen löydöstö on ristiretkiaikaista (Ailion H-tyypin soikeat kupurasoljet, pienet hevosenkenkäsoljet) ja varhaiskeskiaikaista (kehäsoljet, ristiriipus, ristikkoriipus, brakteaatit). Ruumishautojen päältä on löydetty myös useiden polttohautausten jäännöksiä. Paikannimien perusteella on otaksuttu, että kalmistoon saattaisi liittyä kirkonjäännöksiä.
Maininta Väinö Wallin: Kertomus Hollolan kihlakunnan muinaisjäännökset, SMYA XIV 1894, s. 189.

Hälvälä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee peltorinteessä Työtjärven eteläpuolella. Löytöpaikat olivat pohjois-etelä suunnassa kulkevan mäenkumpareen eteläpäässä, keihäänkärki löytyi mäen päältä, veitsi lounaaseen viettävältä rinteeltä, mistä oli vesijohtokaivannosta löytynyt myös luuta.
Vuoden 2021 asuinrakennuksen purkuun liittyneessä maastotarkastuksessa pihapiiristä ja rakennusten ympäristöstä ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Heinlammi (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Eskolan talosta 2,5 km länsiluoteeseen ja Soltinjärven itäisimmästä kärjestä n. 200 m melkein pohjoiseen mäellä, jonka korkeimmasta kohdasta röykkiölle on matkaa n. 70 m luoteissuuntaa. Paikka on soiden ympäröimän mäen sekametsää kasvava länsirinne. Röykkiö on pitkänomainen ja n. 6,5 x 4 x 0,7 m:n kokoinen. Pohjoispäässä on pyöreä, keskeltä kuopalla oleva latomus, eteläpää muodostaa röykkiölle kapeamman pyrstön joka päättyy kookkaaseen laakeaan kiveen. Kivet ovat irrallisia, paksun sammaleen peitossa ja niiden välissä on hiiltä.

Parinpelto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee loivasti itään laskevalla hiekkakankaalla, lähellä Mäntytietä. Röykkiön välittämään läheisyyteen on rakennettu omakotitalo vuonna 2004. Etäisyys Vesijärven rantaan on n. 250 metriä. Röykkiö on 3,5 x 3,5 x 0,5 m kokoinen, pyöreä kumpare. Savi- ja hiekkakerroksen alla on kiviä. Saven esiintyminen kumpareessa on merkittävää, koska maalaatu on ympäristössä soraa. Kiuasmainen tulisija pikemminkin kuin hauta.

Kerkonkärki (Hautapaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Vesijärveen pohjoiseen pistävässä Kerkonkärjessä pohjoiskoilliseen viettävän metsärinteen alaosassa. Paikan pohjois- ja länsipuolella on kalliota, eteläpuolella Auralan kartanon peltoja. Röykkiöt 4-5 on todettu kaivauksissa peltoraunioiksi mutta röykkiö 6 todettiin epätyypilliseksi muinaisjäännökseksi, joka entisöitiin. Röykkiö 6 voi olla myös kiuasmainen tulisija.
röykkiöitteen koot, kts. erilliskohteet
Mahdollinen kalmisto sijaitsee läheisen kesämökin alueella. 1963 havaittiin kohdasta, josta multaa oli siirretty kukkapenkkiin, epämääräistä kiveystä ja pintamaassa muutamia palaneita luunsiruja. Kukkapenkistä löytyi lisäksi palanut luunsiru ja sulanut metallinpala. Kyseiset löydöt ovat saattaneet viitata rautakautiseen hautaan tai useampaan alueella. Inventoinnissa 2002 todettiin alueen rakennetun täyteen kesämökkejä mutta röykkiöiden säilyneen.

Tiirismaa Tiirismäki (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Tiirismaan Tiirismäen muinaisjäännösalue pitää sisällään yli sata erikokoista röykkiötä, ainakin kuusi kivivallia tai aitaa, useita peruna- tai muita kuoppia, mahdollisen kaivon ja yhden talon perustuksen. Kaikki rakenteet sijaitsevat Tiirismaan tasaisella lakiosalla, tai sen reunoilla. Röykkiöt, kiviaidat, kuopat ja rakennuksen perustus liittyvät ilmeisesti 1800-luvulla paikalla olleeseen Tiirismäen taloon. Osa röykkiöistä on syntynyt todennäköisesti talon peltojen raivauksessa, mutta on mahdollista, että alueella on myös vanhempia kaskiviljelyyn liittyviä röykkiöitä.

Tulimäki (98010022) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Tulimäki sijaitsee n. 1,2 km lounaaseen Herralan asemalta. Kuopanne on mäen laella, mäki on sekametsää kasvava soramäki.
Kuopanne on halkaisijaltaan 6 m syvyyden ollessa n. 30 cm. Kuopanne on pyöreä ja sen reunoilla on kiviä, pohja on kovaksi tallattua savea.

Hiidenlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Lähde sijaitsee n. 0,5 km itään Piekkarin talosta Perunavuoren pohjoissyrjällä. Perunavuoren pohjoisrinteellä on pirunpelto. Lähde on aivan rinteen alaosassa ja lähteen pohjoispuolella on suota. Ennen kirkasvetisen lähteen, joka nyttemmin on kuivunut, vierestä kerrotaan muinoin kulkeneen tien Pinnolasta Järventaustaan.

Joensuu (98010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiartefaktien löytöpaikka, mahdollinen asuinpaikka on pellolla, jonka maaperä on ilmeisesti hiesua ja/tai hiesusavea. Löytöpaikasta länteen sijaitsee matala ja kahden saaren suojaama Vesijärveen kuuluva lahti, Vähäselkä. Alue on rakennettu.

Tynnyrmäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 1988 löytyi Vesijärveen kuuluvan Vähäselkä -nimisen lahden pohjoisrannalla Simolan tilan pellolta, läheltl päärakennusta ja vanahan aitan vierestä neljä rautakautisen saviastian palaa. Vuoden 2002 inventoinnissa kivisellä hietapellola havaittiin joitakin rautakautisia saviastianpaloja, jotka jätettiin paikoilleen.
Tynnyrimäki, jonka itäpuoliselta pellolta löydöt ovat peräisin, on jossain määrin kivinen ja toistaiseksi varsin kevyesti rakennettu. Sen tienoo havaittiin 2002 inventoinnissa erittäin potentiaaliseksi alueeksi rautakautisten muinaisjäännösten suhteen. Vesijärven rantaan laskevalla rinteellä Simolan talon eteläpuolella on kalmistomaista kiveystä ja rinteen länsilaidan kaivannon reunoilla kasvoi tummaa tulikukkaa. Koekuopissa ei kuitenkaan havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Myöhäissyksyllä 2015 alueella valvottiin vesi- ja viemärilinjan kaivua sekä tehtiin kaivua edeltävää pintapoimintaa sekä metallinilmaisinetsintää. Metallinilmaisinetsinässä, pintapoiminnassa tai valvonnassa ei löydetty rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavaa esineistöä tai havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, maaperä kaivannossa oli puhdasta.

Hangasmäki (98010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lahden moottoritien ja Miekkiöntien välissä sijaitsevalta pellolta on löydetty kvartsiesineitä ja kvartsi-iskoksia. Maaperä on hiekan ja soransekaista savea.

Vanha-Pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Rantatien länsi- ja eteläpuolella ja Pappilasta etelään, Vesijärven Kirkonselän länsirannalla. Kapatuosian linnavuori on vajaan puolen kilometrin päässä kaakossa. Maaperä on hiesua ja hiekkaa. Löytöinä paikalta on talletettu saviastianpaloja, palanutta luuta, kvartsia ja piitä. Löydöt ajoittuvat kivikaudelta rautakaudelle sekä keskiaikaan. Keskiajalta lähtien paikalla on ollut pappila, joka toimi välillä kuninkaankartanona. Osa pappilan paikasta on luultavasti tuhoutunut myöhempien maansiirtojen myötä, mutta tontin eteläisin osa on voinut säilyä. Alueelta havaittu historiallisen ajan esineistö liittynee pappilaan. Rautakautista esineistöä on löytynyt pappilan eteläpuolen pellolta ja tontin eteläosasta koekuopasta. Vuonna 2016 kohteen pohjoisosasta ja sen länsipuolelta on tehty useita metallinilmaisinlöytöjä: mm. 1500-1600-luvun rahoja, tasavartinen solki, heloja (KM 41178:1-9, ks. verif.).
Aikaisemmin Pappilan kylästä on löydetty myös kivitaltta ja rautakautinen solki (KM 12570 ja 13955) sekä vuonna 1999 noin 300 m kirkosta kaakkoon ja 40 m Rantatieltä länteen mm. rautakautinen helmi, rautakautista keramiikkaa, kuonaa, kvartsia ja palaneita kiviä noin 80 x 200 m alalta. Vuoden 2007 konekaivun valvonnan yhteydessä Kunnantuvan läheisyydessä ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kutajärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kutajärven luoteisrannan peltoalueelta, joka sijaitsee Pyhäniemen vanhainkodin eteläpuolella, on löydetty kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Veselilä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Hiekkainen pelto Vesijärven Parinpellon lahden ja Kirkkolahden välisen niemen tyvessä. Pellon pinnalla rautakautista keramiikkaa, kuonaa ja palaneita kiviä; samoilta paikoilta löytynyt rautakautinen solki KM 9946.
Kuuluu Hollolan kirkonseudun rautakautis-varhaiskeskiaikaiseen asutuskompleksiin (Kapatuosian linnavuori, keskiaikainen kirkko ja Vanha-Pappilan asuinpaikka).

Luhdanjoki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiesupitoisella peltoalueella Luhdanjoen (Porvoonjoen) itäpuolella. Löytöjä oli 700 m:n matkalla erittäin runsaasti pitkin jokivartta, joesta lähimmillään parinkymmenen ja enimmillään 100 m etäisyydellä.

Luhdanjoki 2-3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Luhdanjoen länsipuolella ja metsää kasvavalla, n. 80 x 80 m:n kokoisella terassilla, joka on ollut muinaiseen merenlahteen pistävä niemi. Jokeen on asuinpaikalta matkaa 300-400 m. Asuinpaikka on ollut käytössä mesoliitiselta ajalta lähtien.

Luhdanniitty 1 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen eli Luhdanjoen länsirannalla, joelle on matkaa 100 m. Asuinpaikka muodostaa pitkän koilliseen työntyvän niemenkärjen Nostavan muinaisen järvialtaan etelärannalle. Niemenkärjen itäreuna on Porvoonjoen tulva- ja niittyaluetta, jota käytetään laiduntamiseen. Tulvaniityt ovat nykyisinkin vesilintujen suosimia pesimä ja oleskelualueita.
Asuinpaikka on n. 15-30 m leveän ja 70 m pitkän tasanteen alueella, joka viettää koilliseen, kohti niemekkeen kärkeä. Tasanteen reunat ovat jyrkät. Kohteen sijainti on ollut sopiva tarkkailu tai vartiopaikaksi historiallisella ajalla ja siitä todisteena saattavat olla kolme soikeaa, pitkänomaista kuoppaa itäreunalla. Kuopan voivat olla kansalaissodan aikaisia ampumahautoja.

Mäkelä (98010034) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka-alue sijaitsee aikanaan luoteesta laskeneen kuivuneen puron tai pienen uoman ja Porvoonjoen yhtymäkohdassa pellolla, nyt kesannolla olevalla rantaniityllä. Jokirantaan on matkaa 100-150 m.

Hahmajoki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pienehköllä hiesusavipitoisella pellolla Luhdanjokeen laskevan pienen Hahmajoen länsipuolella. Asuinpaikka lienee ollut Porvoonjokilaaksossa sijainneen muinaisjärven rannnalla. Maasto viettää loivasti itäkaakkoon. Löytöalue rajautunee pellon kaakkoislaitaan. Asuinpaikalta on löydetty kvartsiesineitä ja iskoksia.

Hongistonmäki (98010036) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vesijärven rannalla, Siikaniemen Hongistonmäen kuusikkoa kasvavalla itärinteellä, Siikaniemen kurssikeskuksesta 0,5 km etelälounaaseen ja sinne vievältä tieltä n. 170 m kaakkoon. Järven puolella asuinpaikkaa rajaa n. metrin korkuinen vanha rantatörmä, länsilounaassa jyrkän kivisen mäen juuri. Maaperä paikalla lähes kivetöntä hiekkaa. Maasto ehjää ja luonnontilassa.
Löydöt koekuopista, joissa todettavissa ehjä kulttuurikerros. Löydöt : keramiikan muru, kvartsia ja runsaasti palanutta luuta.
Siikaniemen rantakaava-aluetta. Kaavassa alue varattu luonnontilassa säilytettäväksi puistoalueeksi (PL).

Housunsuo (98010037) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vesijärven Laitialanselän pohjoisrannalla, n 1,6 km Laitialan kartanosta itään, Papinsaareen vievän tien varrella. Housunsuon länsipuolella olevan mäenharjanteen eteläkärjessä, tasanteella tien mutkan ja mäen kärjen itäpuolella, tien ja vanhan törmän välissä metsässä. Törmällä paikoin kaiveltua maastoa, vanhoja hiekkakuoppia. Rantaan lähimmillään n 100 m.
Löydöt koekuopasta: keramiikkaa ja palanutta luuta sekä likamaata.
Osa asuinpaikkaa tuhoutunut hiekanotossa, ehjää aluetta jäljellä tien, törmän ja vanhan hiekkakuopan rajaamalla alueella arviolta 200-200 m2.
Laitialan rantakaava-alueella, kaavaan merkitty tontti Ra/1 saattaa ulottua törmälle ja siten asuinpaikalle asti.

Hahmajärvi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hollolan Herralassa, Hahmajärven itärannalla, uimarannalta pohjoiseen vievän rantapolun kohdalla. Alue on metsämaalla, maaperä hiekka- ja hietamoreenia, alla silokallio. Koekuopista on löytynyt palanutta luuta, kvartsia sekä palaneita ja rapautuneita kiviä. Asuinpaikka inventointihavaintojen perusteella pienialainen, n. 10 x 10 m.
Koekaivauksessa v 2001 saatiin paikalta runsaasti löytöjä, jotka eivät kuitenkaan ajoita paikkaa tarkemmin. Paikalla tutkittiin mm poikeuksellisen syvälle ulottuvaa kulttuurimaakuoppaa, jossa pääosa löydöistä oli.

Hahmajärvi 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hahmajärven itärannalla, järven eteläpäässä olevalta uimarannalta n. 400 m pohjoiseen, polun varrella on avokallio, jonka päällä metsän puolella tasanne. Sen suurin leveys n. 18 m. Koekuopista tasanteelta palanutta luuta ja kvartsia. Löytöjen perusteella paikalla on pienialainen kivikautinen asuinpaikka, joka on n. 5 metriä järven pinnan yläpuolella.
Koekaivauksissa 2001 todettiin paikan olevan kausiluontoinen pyyntikulttuurin asuin- tai leiripaikka, jonka käyttö on alkanut mesoliittisella kivikaudella ja jatkunut myöhemmin kivikaudella ja varhaismetallikaudella. Löytöaineistossa viistoteräisiä nuolenkärkiä, keramiikkaa, kvartsia sekä runsaasti palanutta luuta.

Luhdanniitty 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Porvoon- eli Luhdanjoen länsipuolella, n. 100 m jokirannasta on metsää kasvava jyrkänne, jossa ilmeisesti kansalaissodan aikaisia ampumasuojia ja kaivantoja. Jyrkänteen reunalle tehdyistä koekuopista kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, jotka keskittyvät n. 15 x 40 m kokoiselle tasanteelle. Maaperä alueella on hietamoreenia.
Kohteesta löydetty palanut luu on ajoitettu myöhäismesoliittiseksi.

Lehtoniemi SE (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärveen pistävän Papinsaaren (Vesijärven laskun jälkeen niemi) kaakkoisosassa sijaitsevan Lehtoniemen etelärannalla. Alue on lehtomaista, paikoin tiheää vesakkoa. Lähelle Vesijärven laskua edeltänyttä rantatörmää tehdyistä koekuopista löytyi saviastianpaloja. Paikka osuu kaavasuunnitelmaan merkityn rakennustontin eteläosaan.

Kutajoki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kaksi lähekkäin sijaitsevaa asuinpaikaksi luokiteltavaa löytöpaikkaa Hovin ja Kutajoen talojen eteläpuolella pellolla. Löydöt olivat rautakauden tyypin keramiikkaa, joukossa paloja ehkä keskiajan saviastiasta, läntisemmältä alueelta kvartsiesineen katkelma. Kohteessa oli peltokynnöksessä n. 10 x 10 m:n alueella erittäin runsaasti palaneita kiviä ja mustaa nokimaata. Joukossa oli myös joitain palaneen saven kappaleita, mutta ei ajoittavia löytöjä. Todennäköisesti tällä kohdalla on ollut kiuas, joka on hajotettu paikalleen.

Kiiskihauta (98010043) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kiiskihauta -nimisen syvänteen itäpuolella olevan lahdelman rannalla. Paikka on eteläpohjoissuuntaisen harjumuodostuman länsirinnettä. Maaperä on hiekkaa ja puusto pääasiassa mäntyä ja kuusta. Alueen pohjoisosassa havaittiin pieni, mahdollinen asumuspainanne, 3 x 2,5 x 0,2 m. Painanten keskelle tehdystä koekuopasta löytyi saviastianpaloja. Ko. koekuopassa näkyi 5-25 cm syvyyksiltä noensekaista hiekkaa. Painanteen koord. x=6777 41, y=2578 74, z=n. 87,5.

Mäntyranta (98010044) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Rauhamäen tilasta n. 300 m lounaaseen, Mäntyranta-nimisen kesähuvilan maalla, huvilan päärakennuksesta n. 50-100 m pohjoiseen. Alue on pohjois-etelä -suuntaisen harjumuodostuman länsirinnettä lähellä Vesijärveä. Maaperä on hiekkaa tai soraa, puusto pääasiassa mäntyä. Kesämökistä n. 40 m pohjoiskoilliseen tehdystä koekuopasta löytyi saviastianpaloja, kvartsiitti-iskoksia ja palaneita luunkappaleita. Kuopassa oli 30 cm paksu, vahva, hyvin runsaasti luusilppua sisältävä kulttuurikerros. Maaperä tässä kohtaa oli hiekkaa. Em. koekuopasta n. 20 m pohjoiskoilliseen toisesta koekuopasta löytyi saviastianpaloja. Toisen koekuopan kohdalla oli läpimitaltaan 3 m oleva painanne ja n. 2 m siitä pohjoiseen toinen painanne. Selvää kulttuurikerrosta ei ollut havaittavissa. N. 100 m kesämökistä etelään löytyi kvartsi-iskoksia.

Kärettäväntie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Kärettäväntiestä n. 50 m etelään sijaitsevan rantaan johtavan pienen mökkitien etelälaidalla, rannasta n. 50 m itään. Alue on etelä-pohjois -suuntaisen harjumuodostelman eteläosaa, länteen viettävää rinnettä. Mökkitien etelälaidalla on mahdollinen asumuspainanne, jonka pohjoislaitaa tie hieman leikkaa. Painanne on soikea ja 5 x 3 x 0,2 m:n kokoinen. Painanteen keskeltä koepistosta löytyi saviastianpaloja ja näkyi ruskeaa likamaata. Lisäksi havaittiin aivan pieni luunsiru, jota ei otettu talteen.
Kohteen koillispuolella on paikannettu asuinpaikka Kärettäväntie 2 joka liittyy todennäköisesti asuinpainanteeseen. Kyse voi olla laajemmasta asuinpaikasta josta osa ulottuu läheiselle mökkitontille.

Laitialantie B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Laitialantien eteläpuolella, tiestä n. 100 m etelään ja pellon itäreunasta n. 5-10 m itään, metsän puolella. Kyseessä on läpimitaltaan n. 3 m oleva, vajaan metrin korkuinen pyöreähkö kiviröykkiö. Kivien halkaisija 20-50 cm, kivien ohella röykkiössä on jonkin verran maatäytettä ainakin pintakerroksessa. Röykkiön määritys ja ajoitus jäi avoimeksi. Kyseessä voi olla viljelyröykkiö mutta kyseisessä ympäristössä rautakautisen hautaröykkiön mahdollisuus ei myöskään ole poissuljettu. Rantaosayleiskaavassa alueelle on merkitty 3 rakennustonttia.

Lehmontie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Laitialan talosta n. 1,1 - 1,3 km itäkoilliseen, Lehmontien kaakkoispuolella, tiestä n. 60 - 140 m kaakkoon, peltoalueella. Maaperä löytökohdilla on hiekkaa, ympäröivillä peltoalueilla hietaa ja hiesua. Hyvin loivasti kaakkoon viettävällä peltoalueella on muinainen rantatörmä, joka muodostaa kaksi kaakkoon pistävää niemekettä. Näistä lounaisemmalta pintapoimittiin kohtalaisen runsaasti saviastianpaloja ja kvartsi-iskoksia. Tästä paikasta n. 100-150 m koilliseen on toinen vastaavanlainen, jolta poimittiin kvartsi-iskos ja mahdollinen hiomakivi.

Särkäntie 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärven Kirkonselän ja Parinpellonlahden välisen niemen (ennen Vesijärven laskua saari) etelätyvellä, Särkäntien ja Rafaelinraitin risteyksestä n. 100 m pohjoiskoilliseen, hiekkakuopan koillisleikkauksessa. Paikka on harjumuodostuman eteläosaa. Hiekkakuopan koillisleikkauksessa tasaisen muinaistörmän leikkauksessa, oli viiden metrin matkalla havaittavissa palaneita kiviä, oranssinruskeaa likamaata sekä kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Ehjää tasannetta on vielä jäljellä jonkin verran hiekkakuopan koillispuolella joitakin kymmeniä neliömetrejä.
Vuoden 2004 inventoinnissa löytyi suuri kvartsiitti-iskos kaatuneen puun juurakosta loivalta rinteeltä, n. 60 metrin päästä Särkäntie 1 asuinpaikasta länteen. Löytöpaikka on noin 10 metriä alemmalla tasolla, kuin Särkäntie 1.

Isosaarentie (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Mahdolliset pyyntikuopat sijaitsevat Isosaaren keskiosassa, Isosaarentien, Pähkinärannantien ja Karelahdentien risteyksestä n. 90 m etelään. Alue on harjumuodostumaa, maaperä hiekkaa. Alue, jossa kuopat sijaitsevat, on lännessä n. 88 m:n tasolla olevan Vesijärven laskua edeltävän rantatörmän sekä idässä olevan supan välinen pohjois-etelä -suuntainen harjanne, joka kohoaa n. 88 m:n tasolle. Harjanteen itä- ja kaakkoislaidalla, supan rinteellä, n. 20 m:n etäisyydellä toisistaan on kaksi selvää pyöreää kuoppaa, läpimitaltaan n. 2,5 m ja syvyys n. 0,5 m. Kuopissa on alarinteen puolella maavallit.
Em. harjanteen laella on rivissä muutama hyvin matala ja heikosti erottuva pyöreä painanne. Ne muistuttavat asumuspainanteita. Koekuopissa ei kuitenkaan ollut likamaata eikä niistä tullut löytöjä. On mahdollistä, että nämä kuopat ovat lähes täysin maatuneita pyyntikuoppia.

Karelahdentie A (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Isosaaren keskiosasta hieman pohjoiseen, Karelahdentien itäpuolella, tiestä n. 30 m itäkoilliseen, vastapäätä tenniskenttää. Alue on harjumuodostumaa, maaperä on soransekaista hiekkaa. Paikalla on muutaman kymmenen neliömetrin laajuinen länteen pistävä levennys muinaisella rantaterassilla. Terassin koekuopasta löytyi rautakauden tyypin keramiikkaa ja maa oli noensekaista ja siinä oli palaneen kiven kappaleita. Kuoppaa kaivettaessa havaittiin, että heti koekuopan pohjoislaidan pohjoispuolella on maantasainen pyöreä kiveys, jonka läpimitta on n. 2,5 m. Kyseinen kohta on täysin ehjä.

Kalliolan uimaranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Paimenlahden itärannalla, Paimelantien ja rannan välisellä pellolla, uimarannan itäpuolella. Maaperä on hiekkaista peltomultaa. Kynnöspellolla näkyi selvä, 85 m:n tasolla oleva törmä. Sen päällä olevalla tasolla oli kohtalaisen runsaasti kvartsi-iskoksia, joista osa otettiin talteen. Pintahavaintojen perusteella runsaslöytöisin alue on n. 50 m:n vyöhyke Uimapolusta kaakkoon. Yksittäinen iskos löytyi vielä Uimapolusta n. 100 m kaakkoon olevalta pellolta. Uimapolun luoteispuolella on omakotitalojen pihamaata. On todennäköistä, että asuinpaikka ulottuu näille pihoille, mutta piha-alueita ei tutkittu.

Simola (98010052) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärven Vähäselän pohjoispuolella, Tynnyrimäen länsipuolella, Simolan talosta noin 180 m länsiluoteeseen, kivisen ja kallioisen pusikoituvan saarekkeen ja rannan välisellä pellolla. Maaperä on hiekka- ja hietapohjaista peltomaata. Peltoalueelta erottuu matala, noin 85 m:n tasolla oleva rantatörmä. Sen yläpuoliselle tasanteelle on suppeahkolle, noin 50 x 30 m:n alalle lajittunut hiekkaa. Löydöt tulivat tältä alueelta pintapoiminnassa.

Tervalanmäki-Pajutie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Paimelanlahden itärannalla, Tervalanmäen lounaispuolisella peltoalueella, rannassa oleville mökeille johtavan tien molemmin puolin. Maaperä on hiekka- ja hietapohjaista peltomultaa. Löydöt tulivat pintapoiminnassa rantaan johtavan tien molemmin puolin olevilta pelloilta, n. 85 m:n tasolla olevan Vesijärven laskua edeltävän törmän päältä. Pintahavaintojen perusteella vaikutti siltä, että runsaslöytöisin alue on tien pohjoispuolella tiestä n. 10-30 m pohjoiseen, n. 86-88 m:n korkeustasolla. Pari iskosta löytyi n. 95 m:n tasolta, mikä on Vesijärven alueella poikkeuksellisen korkealla. On epävarmaa, onko kyseessä eri-ikäiset löydöt kuin alemmalla tasolla vai onko asuinpaikka-alue ulottunut myös korkeussuunnassa kymmenisen metriä rannan yläpuolelle.
Löytöjä on myös Pajutien pohjoispuolisesta ja Pajutie 15 itäpuolisesta peltokulmauksesta. On todennäköistä, että asuinpaikka jatkuu tien lounaispuolelle sekä tien länsipuolella olevan talon tontille. Koord. x=6774 63, y=3426 13, z=87-90

Salinmäki A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Salinmäen lounaisrinteellä, Kylä-Hersalantien pohjoispuolella, Hersalantien risteyksestä n. 100 m itäkoilliseen. Maaperä on hiekkaista moreenia. Salinmäkeen kulkee polku, josta n. 3 m koilliseen erottuu selvästi soikea painanne. Painanteen koko on n. 3 x 5 x 0,2 m, lisäksi n. 1 m:n levyiset vallit painanteen eteläosissa. Painanteeseen tehdyistä koepistoista löytyi mahdollinen, rapautunut kiviesineen katkelma ja lounaisvallille tehdystä koepistosta kvartsi-iskos. Paikka on merkitty kaavaehdotuksessa rakennustontille. Tutkittava ennen rakentamista.

Hännyssaari (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Mahdollinen lapinraunio sijaitsee Vesijärvessä olevan Hännyssaaren itärannalla, vastapäätä Salmenkalliota. Röykkiön ympäristö on pääasiassa kalliota, jossain määrin myös moreenia. Kyseessä on kalliopohjalle pelkistä kivistä koottu, pohjois-etelä -suunnassa n. 7 m:n ja itä-länsi -suunnassa 5,5-6,5 m:n kokoinen kiviröykkiö, joka on kulmistaan pyöristetyn suorakaiteen muotoinen. Korkeutta röykkiöllä on vain muutama kivikerros, arviolta 30 - 50 cm. Röykkiössä on muutamassa kohdassa pienialaisia penkomisen merkkejä - ilmeisesti uudehkoja.
Röykkiön länsilaidalla, tasaisella maalla, on maantasainen kolmiomainen, hieman suurempien kivien muodostama jatke, joka on täytetty pienemmillä kivillä. Jatkeen sisäosassa on yksi selvästi muita röykkiön kiviä suurempi, n. 0,5 m:n läpimittainen kivi.

Laitialantie C (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiven ja maansekainen kumpu, jonka halkaisija on kaksi metriä ja korkeus noin puoli metriä. Kyseessä lienee historiallisen ajan kiuas. Kohde sijaitsee metsässä.

Sipiläntie (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Paimelantien itä- ja Sipiläntien eteläpuolella peltoalueella. Pelloilta on löytynyt rautakaudentyyppistä keramiikkaa, palaneita kiviä ja myös mm. punasavikeramiikkaa.
Samaa kohdetta kuin muinaisjäännösrekisterin kohde 98 01 0058 Sivula.

Pirtinpohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruotsalaisen koillisosassa, Pirtinpohjan pohjukassa Marjoniemeen vievän tien ja Suomäentien risteyksen pohjoispuolella, noin 100 m rannasta. Maasto on länsilounaaseen viettävää hiekkaista rinnettä.
Paikalla olleen linja-autopysäkin levikkeen luoteispäästä, ojan reunan leikkauksesta on löydetty varhaiskampakeramiikkaa. Löytökohdan pohjoispuolella on havaittavissa kaksi mahdollista asumuspainannetta. Niistä ensimmäinen sijaitsee löytökohdasta 5 m koilliseen. Painanne on pyöreähkö (halkaisija noin 5, syvyys 0,3 m). Toinen painanne sijaitsee noin 2 m luoteeseen, ja on suunnilleen saman kokoinen, mutta muodoltaan epämääräinen.
Asuinpaikka on ilmeisesti osittain tuhoutunut teiden rakentamisen vuoksi, mutta alue mahdollisten asuinpainanteiden ympärillä on säilynyt ehjänä. Maasto jatkuu asuinpaikaksi sopivana tienristeyksestä kaakkoon.
Vuoden 2007 inventoinnissa paikan todettiin säilyneen muuten ennallaan, mutta metsäsaareke oli raivattu hiljan, ja metsänraivaustähteet täyttivät toisen painanteen.

Janatinniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Heinola-Hartola maantien länsipuolella, Janatinjärveen etelästä pistävällä niemellä, peltomaalla.
Paikalla aikanaan olleen Janatinniemen torpan navetan perustuksista mainitaan löytyneeksi liuskeveitsi (hukassa?) Nykyisestä talosta etelään sijaitsevasta pellosta on löytynyt joitakin kvartsi-iskoksia (ei tallennettu). Mahdollinen asuinpaikka.

Hiekanlahti (111010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruotsalaisen järvessä olevassa Hevossaaressa, Hiekanlahden kaakkoisrannalla, uimarannan lounais- ja koillispuolella. Maasto on loivasti luoteeseen ja länteen laskevaa hiekkakangasta, jossa on vallimaisia rantamuodostumia. Nykyranta on noin 60-90 m asuinpaikkajäänteistä. Kankaalla on kaksi asumuspainnannetta noin 300 m etäisyydellä toisistaan.
Painanne 1. Lounaisempi, noin 15 m Iso-Mömmöön vievän tien reunasta. Painanne on pyöreä, läpimitta noin 12 m, syvyys noin 0,5 m. Valli ei ole kovin selvä. Painanteen länsireunassa on suurehko maakivi. Koekuopista löytyi palaneita kiviä, kvartsia ja palanutta luuta ehjästä kulttuurikerroksesta.
Painnane 2. Mökkitien risteyksen luoteispuolella, teiden lähellä. Painanne on pyöreä, läpimitta noin 6 m, syvyys 0,3-0,4 m. Alarinteen puolella selvärajainen matala reunavalli. Painanteen keskelle tehdyistä koekuopista löytyi kvartsia ja palanutta kiveä.
Kankaalla pn lisäksi pieniä pyöreitä kuoppia, jotka voivat liittyä asuinpaikkaan.

Naistenlahti (111010019) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Mahdolliset lapinrauniot sijaitsevat Konniveden Sulkavanlahden lounaisrannalla, Sulkavankosken sillasta 1,8 km kaakkoon, Naistenlahden itäpuolella niemekkeessä. Kalliolla niemen keskellä on kaksi röykkiötä noin 35 - 40 m etäisyydellä toisistaan.
Röykkiö 1: sijaitsee kallion laella. Yhdessä kerroksessa oleva hajanainen kiveys noin 6 x 4 m:n alueella. Osaksi sammalen ja turpeen peitossa. Jossain määrin epämääräinen.
Röykkiö 2: pohjoisempana ja alempana kalliolla, silokalliokumpareella. Kiveys on noin 2 m läpimittaisella alalla, kiviä yhtenä kerroksena, lähellä äsken vieritettyjäkin kiviä.
Sijainti on lapinraunioille tyypillinen, röykkiöt epävarmoja, mahdollisesti hajotettuja.

Linnakallio (283010001) (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Linnakallio sijaitsee Hämeenkosken kirkonkylässä Tampereentien ja Keskustien välissä Teurojoen lounaispuolella. Mäki on nimensä mukaisesti kallioinen ja sen laki on monin paikoin paljas. Laella kasvaa harva mäntymetsä, mutta rinteiden kasvillisuus on tiheämpää sekametsää.
Linnakallio kohoaa ympäristöstään lähes 40 metriä, ja sieltä on laajat näkymät, erityisesti etelän suuntaan. Kallion rinteet ovat luoteisosaa lukuun ottamatta jyrkät.
Topografiansa ja sijaintinsa perusteella mäki sopii hyvin muinaislinnaksi, ja siihen viittaa ilmeisen vanha paikannimikin. Mäeltä ei kuitenkaan tunneta varmoja rakenteita tai löytöjä, mutta hoidon yhteydessä vuonna 1996 on mäen luoteisosassa havaittu lakea reunustavaa vallimaista kiveystä, joka on osittain vaurioitunut linkkimaston ja sen huoltorakennuksen tietä tehtäessä 1990-luvulla. Kiveyksen luonne ja alkuperä ovat epäselvät. Vuonna 2014 kohteella ei havittu tapahtuneen muutoksia.

Etola Ilola (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Asikkalantieltä itään kääntyvän Rinnetien päässä, Ilolanharjun lounaisrinteessä, Valkjärvestä 500 m luoteeseen, vedenottamosta 30 m etelälounaaseen. Paikka on loivasti länteen ja luoteeseen viettävää entistä Ilolan kartanon peltoa, joka on nykyisin kunnan omistamaa puistoksi kunnostettua viheraluetta. Peltoa on kutsuttu nimellä "Sotamiehen sarat". Maaperä on pääasiassa hiekkaa. Puiston kaakkoisnurkassa kohoaa metsäinen hiekkaharjanne.
Matalan kumpareen (10 x 5 x 0,5 m) rajaama maakivi on korkeaharjainen (2,5 x 2,5 x 1,5 m). Kiven laella sekä luoteis- ja kaakkoissivuissa erottuu seitsemän matalaa ja pyöreäpohjaista syvennystä (5 x 5 x 3 cm), joista ainakin viisi on selvästi kuppimaista. "Sotamiesten saroilta" , luultavasti jostakin kiven lähistöltä on löytynyt myös hopeinen hevosenkenkäsolki KM 14449. Muinaisjäännös vaikuttaa ehjältä ja on ympäristöltään hyvin säilynyt, kiveä reunustavia vuorimäntyjä on kuitenkin syytä harventaa. Kivi on merkitty muinaisjäännöskilvellä, jonka teksti ei vuonna 2014 ollut enää luettavissa, se oli kulunut ajan saatossa pois. Kuppikivi oli muutoin koskematon, vahvan sammaleen peitossa, mutta muutama kuppi oli nähtävissä siitä huolimatta.

Santahaudanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Käikäläntien länsipuolella 450 m Keskustieltä pohjoiseen, aivan maantien reunassa, Tervalan kuljetusliikkeen pihalla. Paikka on Ahvenaistenharjusta itään pistävässä hiekka- ja soraniemekkeessä, joka on lähes kokonaan tuhoutunut pitkäaikaisessa, nyt jo lopetetussa soranotossa. Hämeenkosken vanhan kirkon rauniot ja Tervalanlähde sijaitsevat paikalta noin 300 m kaakkoon.
Paikka on mainittu jo 1894 (Wallin), jolloin Santahaula -nimisestä mäestä kerrotaan hiekanajossa löytyneen rautaisia ja kuparisia esineitä. Luurankoja tiedetään löydetyn myös 1900-luvun alussa. Kuusikymmentäluvun alussa Tervalan hiekkakuopan eteläosan kaakkoisreunasta, maantien ja kuopan välisestä kannaksesta löydettiin rautakautisia esineitä sekä mahdollisia ruumishautojen jäännöksiä. Paikalla 1964 tehdyissä tutkimuksissa ei kuitenkaan todettu mitään merkkiä kalmistosta. Kuopan pohjaa tasattaessa 1983 paikalta löytyi miekka ja ilmeisesti arkun naulaukseeen käytettyjä keihäänkärkiä. Tarkastuksessa ja koekuopituksessa 1984 ei tavattu mitään kalmistoon viittaavaa. Löytöjä saatiin kuitenkin lisää heti seuraavana vuonna, kun samalta paikalta puhelinpylvään kohdalta paljastui maansiirtotöissä todennäköisesti yhteen hautaan kuuluvia aseita ja luita. Kohta ja sen ympäristö tutkittiin 1985 koekaivauksin, joissa ei kuitenkaan todettu enää hautauksia.
Inventoinnin 1999 perusteella kaikki löytöpaikan maa-aines ja mahdolliset kalmistorippeet on poistettu ja kohta on kokonaan tuhoutunut. Kalmiston laajuutta ei ole voitu luotettavasti selvittää. Topografian perusteella vaikeasti havaittava muinaisjäännös saattaa kuitenkin ulottua itään tien alle ja sen toiselle puolelle sekä erityisesti eteläpuoliseen rinteeseen. Harjun eteläpuolella aukeavan pellon yläreunaa tarkastettiin 1999 löytämättä kuitenkaan mitään. Vuonna 2014 todettiin soranotto jatkuvan edelleen samassa kohdassa kuin edellä. Pienimuotoista soranottoa havaittiin myös aiemmin käytöstä jääneessä sorakuopassa. Kohteen rajaus perustuu topografiaan ja aiempiin tutkimuksiin ja on suuntaa antava.

Etola Kivistö (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivistön kuppikivi sijaitsee Etolassa Asikkalantien länsireunassa, Ilolan kartanon tiehaarasta 150 lounaaseen, maantieltä Jyrkän taloon johtavan tien risteyksessä. Paikka on loivan terassimaisesti lounaaseen viettävää rinnettä. Rinteen alapuolisessa notkossa virtaa puro Pääjärvestä laskevaan Leppälammiin. Kiven yläpuolinen peltoalue on maaperältään kalliomaastoa reunustavaa kivistä hiekkaa ja alapuoli hiesua tai savea.
Kivi on todettu 1955. Kyseessä on 7 x 2 x 0,5 laajuinen itä - länsi -suuntainen laakea kalliopaljastuma, jonka keskellä kulkee matala harjanne. Lähinnä harjanteen pohjoissivussa on todettu ainakin 18 kuoppaa (5 x 5 x 1 cm). Kivi on pinnastaan rapautunut. Koski-seura on puhdistanut kiven omatoimisesti esiin 1980-luvulla. Taululla merkitty muinaisjäännös vaikuttaa ehjältä ja on puhdistettuna nykyisin helppo havaita. Myös jäännöksen suhde ympäristöönsä on teiden rakentamisesta huolimatta hyvin säilynyt. Kiven läheisyydestä on mainittu kaksi lähdettä, joista ainakin toista on arveltu uhrilähteeksi. Kiven pohjoispuolista peltoa tarkastettiin inventoinnissa 1999 löytämättä kuitenkaan mitään merkkiä muinaisjäännöksestä. Pellosta löytyi kuitenkin ruotsalainen klippinki vuodelta 1591 (Rahakammio 2000007). Vuonna 2014 kohteen tilassa ei havaittu muutoksia.

Hyrkkälä Koskela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Putulan Hyrkkälässä, Mustajoen itärannalla, Koskelan talosta 50 m länteen. Paikka on aivan kosken partaalla länteen viettävässä rinteessä olevaa entistä peltoa, joka kasvaa nykyisin korkeaa horsmaa ja heinää.
Paikka on todettu 1975, jolloin silloisesta pellosta löydettiin kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavat hiotun kiviesineen katkelma ja kvartsi-iskoksia. Löytöalueen tarkka sijainti ja laajuus ei ole tiedossa, mutta maaston perusteella se ulottuu korkeintaan rinteiden rajaamalle tasanteelle (40 x 40 m). Inventoinnissa 1999 öytöpaikkaa oli tiheän kasvillisuuden takia lähes mahdoton tarkastaa. Kohde vaikuttaa varsin pienialaiselta ja epävarmalta kiinteältä muinaisjäännökseltä. Ympäristö sinänsä sopisi maastoltaan ja maaperältään hyvin kivikautiseen asutukseen. Paikan luonteen ja laajuuden selvittäminen edellyttäisi koekaivauksia.

Lepomäki 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pätilän kylässä Kylmäojantien länsireunassa, Alangon tilan päärakennuksesta 150 m luoteeseen. Paikan koillispuolisessa Lepomäessä on aikanaan ollut Pätilän kartanon ratsutila. Maasto on lähes tasaista, mutta erittäin kivikkoista, harvaa koivikkoa kasvavaa moreenimaata, joka on nykyisin laitumena. Kivi on laidunhaan kaakkoisosassa, noin 30 m haan koillisnurkasta etelälounaaseen ja 5 m maantiestä.
Kuppikivi on havaittu vuoden 1999 inventoinnissa tarkastettaessa hopea-aarteen löytöpaikan ympäristöä. Maakivi (1,5 x 1,2 x 0,4 m) on pinnastaan lähes pöytämäisen tasainen. Tasaisessa pinnassa (90 x 90 cm) on kaksi samankokoista (6 x 6 x 0,5 cm) kuoppaa 30 cm päässä toisistaan. Kuopat erottuvat melko huonosti rapautuneesta pinnasta, mutta ovat selvästi ihmisen tekemiä. Kiven koillispuolella on matala maavalli, joka koekuopan perusteella vaikutti nuorelta. Hakamaastossa näkyy muitakin rakenteita, jotka vaikuttavat rakennuksenperustuksilta. Kuppikivi on kuitenkin tulkittu lähilöytöjen perusteella rautakautiseksi. Kivestä 160 m suoraan pohjoiseen raivatusta peltosaarekkeesta on löydetty hopea-aarre ja 180 m koilliseen Salomäen kasvimaasta soikea kupurasolki. Löydöt viittaavat myöhäisrautakautiseen asutukseen erityisesti Lepomäen ympäristössä. Hyvin säilyneeltä vaikuttavalla alueella tulisi tehdä lisätutkimuksia. Kuppikivi sijaitsee noin 2,5 m päässä tieojan reunasta. Helposti rapautuvaa kivilajia. Kohde oli vuoden 2014 inventoinnin aikana laitumen sisällä.

Maijala (283010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Hyväneulan kylässä Maijalan tilalla, vanhasta päärakennuksesta 650 m koilliseen ja 150 m Teurojoesta etelään. Paikka on alavaa hiekkapeltoa, jossa erottuu useita vanhoja rantamuodostumia matalina terasseina.
Kohde on todettu inventoinnissa 1999 tarkastettaessa Teurojoen rannasta 1974 löytyneen kivikirveen KM 20983 löytöpaikan ympäristöä. Kirveen löytöpaikasta 100 m länteen pellosta terassin päältä, mansikkaistutusten ja juurikasmaan väliseltä mulloskaistaleelta saatiin talteen kivikautiseen - mahdollisesti nuorakeraamiseen - asuinpaikkaan viittaavia saviastianmuruja sekä ajoittamaton hioimen katkelma. Paikalta on ilmeisesti aikaisemmin löytynyt saviastianpaloja, jotka eivät kuitenkaan ole tallessa. Vuonna 2014 pellot kohteella ja sen ympärillä olivat inventoinnin aikaan vahvalla sängellä, eikä pintapoimintaa siksi tehty. Rajaus on suuntaa antava ja perustuu topografiaan.

Kivitienmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Etolassa Asikkalantien kaakkoispuolella, maantien risteyksestä (Asikkalantie 523) noin 200 m Särkänmaan talon suuntaan, vanhan tien luoteisreunassa olevassa kivipyykissä nro 176. Kohdasta on kulkenut vanha Putulantie, joka on myöhemmin oikaistu Kivitienmäen päälle. Maasto on melko tuoretta hakkuuaukeata, joka on istutettu uudelleen.
Kuppikivestä ilmoitti Särkänmaan isäntä Aimo Riihelä inventoinnissa 1999. Tien rajapyykkinä on käytetty kuppikiven pinnasta lohkaistua liuskamaista kolmiomaista kappaletta (maanpäällinen osa 80 x 50 x 10 m). Kiveen on tien puolelle hakattu numero 176. Pinta on säilynyt toisella puolella lähes kokonaan. Maanpäälle ulottuvassa osassa on vieri vieressä ainakin yhdeksän selvää kuppimaista syvennystä (halk. 6-8 cm, syv. 1-2 cm). Kuoppia saattaa olla lisää kiven maan sisässä olevassa osassa. Vaikuttaa siltä, että kiveä on tarkoituksellisesti käytetty rajapyykkinä. Pyykin tekoaika tai -paikka kuten kiven alkuperäkään ei ole tiedossa. Etolan alueelta tunnetaan ennestään kaksi kuppikiveä HÄMEENKOSKI 2 ja 4.

Tervalanlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hämeenkosken keskustassa Keskustien ja Käikäläntien risteyksestä 150 m pohjoiskoilliseen aivan Käikäläntien itäreunassa ja Pyhän Laurin kirkon raunioiden luoteispuolella. Lähdettä ympäröivät rinteet ovat melko jyrkät ja tiheän lehtipuuston peitossa. Lähteestä virtaa pieni mutta vuolas puro Teurojokeen.
Lähde on mainittu jo 1600-luvulla ja merkitty 1773 (Lindh) Lukkarin virkatalon karttaan. Myös Ämmänlähteenä (tjäringkälla) tai Vanhankirkonlähteenä tunnettua paikkaa on perimätiedon mukaan pidetty pakanallisena uhrilähteenä.
Vuonna 2014 kohde vaikutti ehjältä ja hoidetulta. Lähteen painanne näkyy länteen päin autotielle. Rajausehdotuksessa kohde sisältyy Pyhän Laurin kirkon raunion muinaisjäännösaluerajaukseen.

Pyhän Laurin kirkon raunio (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Kirkonpaikan kaivauksissa on löytynyt hautoja ja viikinki- ja ristiretkiaikaista esineistöä. Osa haudoista on mahdollisesti kuulunut puukirkon ympärillä olleeseen kirkkomaahan Osa haudoista on 1200-luvun jälkipuoliskolta. Keskiaikainen kivikirkko on rakennettu ilmeisesti vuosien 1510 - 1560 välisenä aikana.
Paikalla on harmaakivikirkon noin 1 m korkuiset rauniot. Kirkon pohjakaava on ollut mahdollisesti alunperin kahdeksankulmainen. Kirkko hylättiin ennen 1650-lukua. Lähistöllä on mahdollinen uhrilähde.
Vuonna 2014 kohde vaikutti ehjältä. Kirkonraunion itäpuolella, ”tapulin” paikalla ja sen koillispuolella on osin maalla peitettyjä 1990-luvun ja 2000-luvun alun arkeologisten tutkimusten suodatinkankaita ja pressuja. Kirkonraunion eteläpuolella on muutamia isommista kivistä kasattuja kivikasoja. Kirkon eteläpuolella on mahdollinen kiviaidan jäännös (n. 2,5 m leveä ja n. 0,3 korkea; maansekainen). Havaitusta vallista koordinaattipisteet molemmista päädyistä: itä pääty (N 6767285 E 39940), länsi pääty (N 6767295 E 399368).
Kohteen rajaus on tehty kirkkoa ja kirkkomaata pohjois, itä- ja eteläpuolilta ympäröivään puron uomaan sekä länsipuolelta pohjoisetelä -suuntaiseen maantiehen. Rajaukseen sisältyy myös Tervalanlähteenä tunnettu muinaisjäännös.
Kohteen rajaus on ohjeellinen, perustuen kohteen ja sen ympäristön topografiaan sekä maastossa tehtyihin maan pinnalle näkyviin havaintoihin tulkituista rakenteista. Pintapoimintaa tai muuta prospektointia kohteen ympäröivillä pelloilla ei tehty. Kasvillisuus alueen reunoilla on lähinnä lehtimetsää. Raunioiden etelälaita on vaikeakulkuista pusikkoa.

Joentausta Koskipää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka Viljelysmaalla Teurojoen pohjoisrannalla.

Matinladonpellon lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Lähde ja samalla löytöpaikka sijaitsee Iso-Sattialan kylässä, noin 600 m Räksyrjän nykyisestä päärakennuksesta, tilustien päässä olevalla peltoaukealla. Lähdettä on ruopattu, ja se on nykyisellään pieni lampi.
Lähdettä kaivamalla laajennettaessa on löydetty oikoteräinen tasataltta. Lähteestä ruopatun, ja kauemmaksi siirretyn maan seasta on löytynyt myös soikea kupurasolki, joka on suurella todennäköisyydellä peräisin lähteestä.

Järvelä Radanrakentajien kalmisto (Hautapaikat)
Historiallinen; Järvelän taajaman ja Hähkäjärven eteläpuolella, Santamäki -nimisen sorharjanteen länsireunassa on aidattu ja informaatiotaululla merkitty alue, ns. Radanrakentajien kalmisto. Hautausmaalle on haudattu rautatien rakennustyömaalle v. 1869-73 nälänhädän seurauksena muilta paikkakunnilta hakeutuneita työläisiä. Kulkutaudit aiheuttivat joukkokuolemia, joiden uhrit haudattiin nimettöminä ja kirkonkirjoihin merkitsemättöminä tähän kalmistoon.

Uusitalo (398010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löydöt on saatu mäntyä kasvavan, koilliseen Renkojoen laaksoon suuntautuvan hiekkaniemekkeen reunatörmältä ja sen alapuolelta pellon pinnasta, niemekkeen kaakkois-, koillis- ja luoteispäästä. Löytöjä on luultavasti myös niemekkeen itäreunalla, jonka peittää metsä. Asuinpaikka jatkuu Orimattilan puolelle (ks. Orimattila Alestalo). Vuoden 2001 koekaivauksen löydöt keskittyvät hiekkaniemekkeen koillis- ja kaakkoisreunoille.

Kangasmäki (398010002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Renkomäen liittymän länsipuolella, Porvoonjoen länsirannalla, Kangasmäen talon itäpuolisella pellolla, loivasti jokeen laskevalla rinteellä; paikka on Jokimaan raviradasta kaakkoon n. 80 m.

Ristola (398010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itärannalla vastapäätä joen toisella puolella olevaa Jokimaan ravikeskusta. Asuinpaikka-alue on jokeen viettävällä hiekka- ja savihiesupohjaisella rinteellä Uuden Orimattilantien molemmin puolin.
Ristolan asuinpaikka on yksi vanhimmista Suomessa, ja siellä on asuttu heti viimeisen jääkauden jälkeen varhaismesoliittisella ajalla yli 10 000 vuotta sitten. Tien ja kevyenliikenteen väylän alle jääneitä asuinpaikan osia sekä eteläpuolista peltorinnettä on tutkittu usein ja monesta kohdasta. Asuinpaikan pohjoispuolisessa kalliossa on ilmeisesti kvartsilouhosta merkitsevä kuoppa. Kuoppa on tyhjennetty ja suojattu verkkoaidalla.
Tien eteläpuolella on nykyisin laiduntamalla hoidettu muinaisjäännösalue ja luontopolku Porvoonjoki-varressa. Paikalla on opasteita ja polkuja. Asuinpaikalta on myös nuorakeraamisen kulttuurin löytöjä.

Myllysaari (398010006) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Myllysaari sijaitsee Vesijärven eteläosassa. Rannasta matkaa Myllysaareen on ainoastaan 320 m. Saari on 200 m pitkä ja n. 85 m leveä ja kohoaa vain vähän vedenpinnan yläpuolelle. Sen korkeimmalle kohdalle on rakennettu Lahden Purjehdusseuran paviljonki ja sen rakentamisen yhteydessä löytyivät mm. keihäänkärjet. Paviljongin vieressä on kalmistolöydöistö kertova opastaulu.

Ylä-Kokkola 2 (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Röykkiö sijaitsee Ahtialan historiallisen ajan kylämäellä kivikkoisella poltolohkolla. Peltolohkon näkyvimmällä töyräällä todettiin 1976 kiven- ja maansekainen hautaröykkiö. Röykkiö on koottu peruskallion esiinpistävän kielekkeen ympärille. Röykkiöön on tehty ainoastaan koepistoja.
Hautaröykkiö kuuluu laajaan esihistorialliseen muinaisjäännöskompleksiin.

Alasenjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löydöt ovat etelälounaaseen, Alasenjärveen, viettävältä hiekkapohjaiselta peltorinteeltä maantien eteläpuolelta. Rikkain löytöalue on asuinpaikka-alueen länsipäässä törmän keskellä, edempää pellon kääntyessä koilliseen on vielä löydetty muutama kvartsi.

Yli-Sippala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen lounaisäyräässä, Yli-Sippalan talon päärakennuksesta n. 320 m länsilounaaseen, vain 3-4 m:n päässä joen rannasta vanhan sillan kohdalla. Tulisija (hiiltä ja tuhkaa) tuli näkyviin 3 m:n syvyydestä kaivettaessa perustusta tälle vanhalle sillalle, josta 1962 oli enää jäljelä muutamia kiviä uuden sillan vieressä.

Herrasmanni (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Alasenjärven etelärannasta noin 400 m Ahtialan Selkätiestä haarautuvan Roopenkadun varrella olevan parkkipaikan koillispuolella. Kivi erottuu helposti alueen muista maakivistä suuren kokonsa takia.
Kuppikivi on suuri maakivi, jonka kaikki reunamat ovat erittäin jyrkät. Kiven koko on noin 6 x 4 x 2,5 m. Kiven päällä on suunnilleen metrin levyinen tasainen alue, jossa on 8 varmaa ja 3 epävarmaa uhrikuoppaa. Inventoinnissa 2002 todettiin, että kivi sijaitsee nykyään metsän reunassa, sen lähiympäristöön on rakennettu asuintaloja ja päiväkoti. Kivelle on myös tehty ilkivaltaa - sen lakea on hakattu useasta kohtaa kivellä ja mm. kahden uhrikupin reunat on rikottu.

Renkomäki W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Renkomäen liittymän länsipuolella, Shell-Majakan lounaispuolisella hiesupellolla, Porvoonjoen itärannallam noin 40-100 m joesta.

Lintutorni (398010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on hiesupitoinen pienehkö peltoalue Porvoonjoen itäpuolella. Jokirantaan on matkaa 200 - 450 m. Löydöt tulivat peltoterassilta noin 35 x 30 m alalta, metsän ja tulvaniityn rajalta ja niityn puolelta. Kohteen ajoitus on mesoliittinen-nuorakeraaminen. Tunnistettava keramiikka oli nuorakeramiikkaa.
Koekaivauksessa todettiin, että löydöt ovat kyntökerroksessa. Tulvaniityn puolella oli runsaan metrin syvyydellä suoturvekerros, jonka alla olevasta liejukerroksesta löytyi paljon fosiilisia vesipähkinöitä. Ne liittynevät paikan järvivaiheeseen ja kuulunevat luontaiseen esiintymään matalassa rantavedessä.

Hölmänmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiesupitoisella peltoalueella Porvoonjoen eli Luhdanjoen itäpuolella, kahden puolen 75 m:n korkeuskäyrää. Runsaslöytöinen ja laaja asuinpaikka.

Myllyoja (398010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Myllyojan varrella, 100 m Mattilan talosta etelään hietapellon itälaidalla. Sen itäpuolella on Myllymäki-niminen kalliomuodostelma. Etelä-kaakkoispuolella olevaan Rengonjokeen on matkaa 300 m. Asuinpaikka sijaitsee terassilla ja on suppea-alainen mutta runsaslöytöinen. Vuonna 2001 Koekaivauksissa määritettiin sen alaksi noin 40 x 50 m. Myöhempi maankäyttö on rikkonut asuinpaikan pintakerroksia, mutta merkittävä osa paikasta on säilynyt.
Löytöaineiston pääosa on kivikauden lopulle ajoittuvaa keramiikkaa (nuorakeramiikka, ns. välivyöhykkeen keramiikka, Kiukaisten-tyypin keram.iikkaa), mahdollisesti myös varhaista kampakeramiikkaa.

Mattila (398010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla, Mattilan tilan talousrakennuksista pohjoiseen. Kvartsiesineitä ja -iskoksia on kerätty loivasti länteen viettävältä rinteeltä metsän reunasta alkaen noin 30 m matkalta. Maaperä on hietamultaa. Asuinpaikka-alue sijaitsee hiukan ympäristöä korkeammalla. Paikalta on matkaa Porvoonjokeen laskevaan Rengonjokeen noin 500 m.

Myllymäki (398010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoesta noin 2,5 km koilliseen. Rengonjoki virtaa paikan lounaispuolella Pennalan muinaisjärven pohjalla. Paikan itäpuolella on kuusivaltainen metsäalue, joka koillisessa kohoaa jyrkästi Myllymäki -nimiseksi kallioalueeksi. Maaperä asuinpaikalla on hiesua, joka maaston kohotessa idässä muuttuu hiekaksi.
Vuoden 2001 löytöalue on Rengonjoen itäpuolisella peltoalueella metsänreunassa. Silloiset löydöt poimittiin metsän ja pellon reunasta rinteeltä noin 50 m matkalta. Vuoden 2007 koekaivauksessa paikalta ei löydetty mitään muuta kuin metsästä epävarmoja kvartsi-iskoksia. Vuoden 2011 koekaivauksen perusteella voidaan todeta asuinpaikan olevan vähälöytöinen ja pienialainen, ja se rajautuu vain pellolle.

Paakkolanmäki 2 ja 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ahtialan Paakkolanmäen peltoaukean ylätasanteella. Kyseessä on Paakkolanmäen rautakautinen ns. pääasuinpaikka, jossa on todettu laaja kulttuurikerros ja siellä on tutkittu useita rakennusjäännöksiä. Suurempi rakennuksista, Paakkolanmäki 2 (kaivausraporteissa kohde II:1), oli keskusliedellä varustettu hirsirakennus. Siitä n. 40-50 m luoteeseen, sijaitsee Paakkolanmäki 3 (raporteissa kohde III), jossa tutkittiin ilmeisesti keittokodan ja jonkin toisen ulkorakennuksen jäänteitä. Alue on merkitty asemakaavaan muinaisjäännösalueena ja se on aidattu ja hoidettu mm. lammaslaidunnuksella.
Asuinpaikka kuuluu laajaan esihistorialliseen muinaisjäännöskompleksiin.

Paakkolanmäki 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paakkolanmäen kaakkoislaidalla Sepänojaan viettävässä entisessä peltomaassa sijaitsee rautakautinen asuinpaikka, jossa on tutkittu mm. oksapunosseinämäisen rakennuksen jäännöksiä. Tästä noin 30-50 m luoteeseen sijaitsee avokalliolla moreenikivikko, josta löydettiin rautakautista keramiikkaa ja maansekainen kumpare (Paakkolanmäki Mäyrämäki). Kumpareen funktio ei selvinnyt tutkimuksissa. Kaivausraporteissa kohteesta käytetään nimeä Paakkolanmäki I:1. Inventoinnissa 2002 todettin, että paikalla kasvaa jonkin verran koivikkoa, pajua ja heinää, ja että alue on säilynyt täysin.
Asuinpaikka kuuluu laajaan esihistorialliseen muinaisjäännösalueeseen.

Purolehto (Työ- ja valmistuspaikat)
Keskiaikainen; Paakkolanmäen kaakkoiskulmassa on Sepänojaan rajautuva entinen kaskilehto peltoaukean itäpuolella. Lehdossa on kahdessa ryhmässä yhteensä toistasataa sammalen peittämää kiviröykkiötä. Kookkain niistä tutkittiin vuonna 1985. Se osoittautui löydöttömäksi viljelyröykkiöksi, ja tämän perusteella on luultavaa, että muutkin röykkiöt ovat kaskeamisen muistoja. Röykkiöstä otettu radiohiiliajoitus (Hel-2265) oli 560+-120 BP, joten Purolehdon kaskirauniot liittyvät läheisesti alueen rautakautiseen asutukseen ja ovat Suomen oloissa merkittävä keskiaikaisen kaskikulttuurin muistomerkki. Inventoinnissa 2002 todettiin, että Sepänojan puoleinen osa lehdosta on tiheää, umpeen kasvavaa ryteikköä. Paakkolankadun tuntumassa (sen molemmin puolin) metsä on avoimempaa. Joitain röykkiöitä oli melko tuoreeltaan pengottu, mutta pääosin kohde on hyvin säilynyt.
Röykkiöt kuuluvat laajaan esihistorialliseen muinaisjäännöskompleksiin.

Ahtiala Ristimäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Ristimäki sijaitsee Ahtialan rautakautisella muinaisjäännösalueella, Paakkolanmäen kohteista etelään. Mäki on ollut pitkään nimensä ja siihen liittyvän perimätiedon takia mielenkiinnon kohteena. Paikan ensimmäinen löytö tehtiin vuonna 1985 ja siellä suoritettiin pelastuskaivaukset samana vuonna. Kaivauksissa löytyi kaksi rautakautiseksi ajoitettua liettä, rautakautista keramiikkaa ja runsaasti savitiivistettä. Myöhemmissä koekuopissa löytyi mm. palanutta savea ja rautakuonaa muttei selviä merkkejä esihistoriallisesta toiminnasta. Mäen laella kasvoi 1980-luvulla tummaa tulikukkaa. Kaivausalueille on rakennettu, mutta ympäristössä on vielä potentiaalista muinaisjäännösaluetta jäljellä.

Sipurantie (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rautakautinen tai historiallisen ajan asuinpaikka sijaitsee Ahtialassa Sipuran Papinkiven alueella, Arvonkadun ja Sipurantien tonteilla. Paikalta on löytynyt yhteensä 30-31 tulisijaa tai muuta hiilikuoppaa, joista löytyi mm. palamattomia luita, keramiikkaa ja liitupiipun katkelmia. Osa tulisijoista oli tuhoutunut ennen tutkimuksia. Keramiikka on osittain rautakautista. Tutkittujen kohtien päälle Arvonkadun puolella on rakennettu taloja. Arvonkadun ja Sipurankadun välissä on joutomaata sekä nykyisen Sipurantien eteläpuolella on enimmäkseen rakentamatonta ja tutkimatonta maata, joten on mahdollista, että muinaisjäännöstä olisi jäljellä em. kohdissa.

Ronninlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Pakanallinen uhrilähde sijaitsee perimätiedon mukaan Sipurantien eteläpuolelle rakennetun vuokra-asuntoalueen kaakkoiskulmassa, märässä hetteikössä, jossa kasvaa pajua ja kosteikkokasveja. Kohteen eteläpuoleiselle pellolle on istutettu koivikkoa.

Kuhalankärki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kymijärven Myllypohjan koillisrannalla, Kuhalankärjen koillispuolella pienellä, tasaisella savipellolla. Kvartseja kerättiin 20 m leveältä alueelta n. 120 m:n matkalta pellon eteläreunaa pitkin, niemen kärjessä olevan talon itäpuolella.
Vuoden 2021–2022 inventoinnin tutkimusajankohtana pelto kasvoi heinää, eikä pintapoimintaa voinut tehdä. Viljelyksessä olevalla alueelle ei tehty koekuoppia, vaan aluetta tutkittiin jonkin verran kairaamalla mahdollisen kulttuurikerroksen havaitsemiseksi. Mitään viiteitä siitä ei kuitenkaan todettu.
Alueella ei tehty uusia havaintoja. Muinaisjäännösrajausehdotus perustuu vuoden 2002
inventoinnin havaintoihin.

Oksasenalue (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oksasenalueella, Porvoonjoen itärannalla, laajan ja tasaisen peltoalueen eteläpäässä. Kaksoistaltan löytöpaikka on pellon itäpäässä, sähkölinjan vieressä. Vuoden 2001 inventoinnissa poimittiin taltan löytöpaikan länsipuolelta kvartsia noin 140 m itälänsi-suunnassa pitkältä ja 30 - 40 m leveält alueelta.

Ali-Komola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Porvoonjoen luoteisrannalla, jokeen lännestä laskevan Vähäjoen luoteispuolella hiesupellon terassilla. Asuinpaikkaa rajaa lounaassa Vähäjoen notko, koillisessa toinen vetinen notko, kaakkoispuolella on rantaniitty. Asuinpaikan keskiosa sijaitsee kumpareella, jonka kaakkoisrinne laskee melko jyrkästi joen suuntaan. Löydöt poimittiin n. 20 m leveältä ja lounais-koillis -suunnassa 80 m pitkältä alueelta. Löytöinä kvartsi- ja pii-iskoksia, kivilaji-iskos, palanutta savea ja palaneita luunkappaleita.

Linnakallio (532010002) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Salajärven itärannalla, korkean, jyrkkäseinäisen kallion loivimmalla pohjoissivustalla on noin 15 - 18 m pituisen kivivallin jäännökset. Valli on paikoin yli 5 m leveä. Vallia on pengottu jonkin verran. Kallion seinämät ovat pystyt ja äkkijyrkät. Myös eteläpäässä on jonkin verran loivempi kohta, josta pääsee kallion laelle. Siinä on epämääräistä kiveystä, mahdollisesti vallin jäännöksiä. Pellolla, noin 100 m Linnavuoresta koilliseen, mainitaan olleen lähteen.
Pohjoispuolella olevan vanhan huvilan ulkorakennuksista osa on aivan kallion kupeessa, rannan ja kalliojyrkänteen välille on tehty aikanaan pengerretty kapea ajotie. Vuoren eteläpuolella, kallion ja pellon välillä, on omakotitalo tai huvila.
Muinaislinnalla ei ole tehty tarkempia tutkimuksia tai kartoitusta, eikä sieltä ole esinelöytöjä.
Paikkaa on kutsuttu myös nimellä Kalkkolan linnavuori.

Kovalahti (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Arrajärven jyrkkärinteisellä pohjoisrannalla, Kovalanlahden pohjoisreunalla. Mäkien ja kallioiden välillä on savisia peltoja, joista on tehty löytöjä. Vuoden 1991 koekaivauksen jälkeen paikalle on rakennettu kesäasuntoja.
Löytöjä on lueteltu myös paikannimellä Kettula.
Vuoden 2021 tarkastuksessa todettiin, että asuinpaikka-alue oli koskematon, hoidettu piha-alueen metsäsaareke. Aluerajauksen laajuus noin 25 x 17 m

Tervala (532010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pienen Evattujärven pohjoisrannalla, etelärinteellä, hiekkapellolla, noin 100 m Tervalan talosta länteen. Löydöt, kiviesineet, kvartsi sekä palanutta kiveä, on kerätty ruokamullasta törmältä, pari metriä järven pinnan yläpuolelta.
Vuoden inventoinnissa 2008 asuinpaikan rajat määriteltiin koekuoppien ja löytökohtien perusteella.

Ristimäki (532010006) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Nastolan Ruuhijärven kylätaajamassa, Ruuhijärven - Korkeen tien kahden puolen, pellolla ja tien penkereessä, tienhaarassa olevasta muistokivestä pohjoiseen ja koilliseen. Paikalta on Ruuhijärven rantaan noin 600 m. Kohde on suurimmaksi osaksi tuhoutunut.
Useita tutkimuksia vuodesta 1908 alkaen, viimeisimmät kaivaukset 1973-1974.
Vuoden 2021 tarkastuksessa ei löydetty merkkejä haudoista, muista rakenteista eikä yhtenäistä selvää kulttuurikerrosta. Kuitenkin mahdollisen kulttuurikerroksen rippeitä havaittiin muutamassa kohdassa. Havainnot tutkitulla alueella viittaavat pikemminkin asuinpaikkaan kuin kalmistoon joka lienee pääosin tuhoutunut maankäytön seurauksena. On myös mahdollista, ettei kalmisto ole ulottunut pitemmälle Korkeentien nykyisen linjauksen lounaispuolelle. Aluetta kairattiin tiheästi. Koekuoppien sijainti valittiin pääosin maanäytekairausten perusteella.

Harakkamäki (532010007) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösalue sijaitsee Lassinjoen luoteis- ja Hevossuonojan koillispuolella olevalla Harakkamäellä Ruuhijärven kylän länsilaidalla. Kalmisto on pienellä peltoalueella ja metsänreunassa olevalla kalliomuodostelmalla. Alue on pahoin tuhoutunut maankäytön seurauksena, mutta muinaisjäännöstä on silti vielä jäljellä.
Vierestä on löydetty hopeaesineitä sisältänyt kätkölöytö ristiretkiajalta (Harakkamäki B). Polttokenttäkalmisto vuorostaan on viikinkiaikainen, ja vuoden 1990 koekaivauksessa todettiin merkkejä myös asuinpaikasta.

Lassinkoski A (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruuhijärven kylässä, seurantalolta ja Ristimäen kalmiston kohdalta noin 250 m länteen, Lassinkosken itäpuolisella pellolla, Ruuhijärven rannasta noin 600 m. Pellolla on useita erikokoisia ja -muotoisia nokimaa-alueita, jotka voivat liittyä rautakautisiin keramiikkakeskittymiin tai historiallisen ajan toimintoihin tai molempiin. Maaperä on mullan sekaista hietaa, alempana hienojakoista.
Vuoden 2021 tarkastuksessa kohteelle rajattiin alue koekuoppien ja kairausten pohjalta.

Lassinkoski B-C (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Lassinkoski B: Asuinpaikka sijaitsee Ruuhijärven kylän seurantalosta ja Ristimäen kalmisto noin 300 m luoteeseen, Lassinkosken pohjois- ja koillispuolella pellolla. Rautakauden tyypin keramiikkka on löytynyt lounaaseen viettävän, pääasiassa hiekkapohjaisen pellon pinnalta n. 50 m säteeltä.
Lassinkoski C: Kohteisiin liittyy mahdollisesti läheltä löydetyt rautakauden keramiikka, mahdollisesti rautakautinen helmi, palanut luu ja kuona. Löydöt on tehty pellosta, ison, lohkotun kiven läheltä, noin 5 m säteellä. Paikan luonne on epäselvä, löydöt ovat niukkoja; saattaa liittyä Lassinkoski A ja B kohteisiin. (KM 29451:1-4)

Töyrylä (532010012) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruuhijärven kylästä Vierumäelle ja Pärnämäelle johtavien teiden risteyksen tuntumassa, risteyksestä noin 20 m luoteeseen Pärnämäen suuntaan. Tien koillispuolisen ojan leikkauksesta on löytynyt rautakautista keramiikkaa ja savitiivistettä; leikkauksessa on paikoin tummaa likamaata. Vastapäätä, tien eteläpuoliselta pellolta, pellon reunasta ja mökin länsipuolelta on myös löytynyt pala keramiikkaa ja kappale palanutta savea. Paikalla ei ole kaivettu koekuoppia.
Vuoden 2021 tarkastuksessa kohteen alueelle kaivettiin koekuoppia. Selvää kulttuurikerrosta ei kuitenkaan havaittu.

Anttila (532010013) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruuhijärvellä, Anttilan talon länsi- ja Karasen talon kaakkoispuolella pellolla, pääosaksi Harakkamäen kalmistolle vievän tien eteläpuolella. Kohde on itä-länsisuuntaisella harjanteella, sen laen eteläosasta; toinen löytökeskittymä on kalliopaljastuman ympäristössä ja toinen siitä n. 100 m koilliseen. Kalliopaljastumalle on koottu rojua.
Koekairauksissa 1998 löytyi sekoittuneen pintakerroksen alta ehjä musta kulttuurikerros, jossa on paikoin kiveystä; kuopista löytyi hiukan palanutta luuta ja pronssirengas, pellosta keramiikkaa.
Lokakuussa vuonna 2014 kohteelta ja sen välittömästä läheisyydestä on löytynyt useita metallinilmaisinlöytöjä (KM 40467: 1-7): mm. soikean kupurasoljen katkelma, rullapäinen hevosenkenkäsolki, kaularenkaan katkelma ja linturiipuksen osa. Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-15 cm.
Vuoden 2021 tarkastuksessa alue rajattiin pellolla sijaitsevalle saarekkeen viereen. Paikallisen kertoman mukaan paikalla on aikaisemmin toiminut sepän paja. Myöhemmin saareketta on käytetty erilaisten jätteiden polttamiseen.

Skinnari (532010014) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ruuhijärven länsirannalla, pienellä kallioisella niemellä. Niemen ytimenä on pohjoiskoillisests etelälounaaseen suuntautuva, lähes sata metriä pitkä ja noin 30 m leveä kallioharjanne. Se yhdistyy mannermaahan luoteessa leveällä, alavammalla kannaksella. Muilla suunnilla kalliota ympäröi vesi. Kallioharjanne kohoaa korkeimmillaan, lähellä eteläpäätä, noin viisi metriä järven pinnan yläpuolelle. Maasto kallioharjanteella on suurelta osin avokalliota, jonka koloissa on vähän mineraalimaata. Harjanteella kasvaa mäntymetsää. Harjanteen laella on pieni kesähuvila noin 50 m niemen kärjestä pohjoiseen.
Paikalta on löytynyt viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma KM 14681, joka on tullut museoon vuonna 1959. Vuoden 1971 inventoinnissa on selvitetty, että löytökohta on 20-30 m niemen kärjestä pohjoiseen ja 10-15 m silloin harjanteen laella olleesta huvilasta kaakkoon, kallioharjanteen itärinteellä. Paikalla on ollut kiviröykkiö, joka on aikoja sitten jo purettu. Jäljellä on vuonna 1971 ollut vain röykkiön pohja, josta on valokuva inventointikertomuksessa.
Vuonna 1998 inventoinnissa paikalla havaittiin epämääräistä kiveystä kalliopohjalla sekä tummaa humuksensekaista maata, ei kuitenkaan selvää röykkiötä. Niemessä olevissa painanteissa havaittiin kairauksen yhteydessä paikoin mustaa ohutta nokimaakerrosta ja metallinilmaisimen avulla löytyi tasavartinen viikinkiaikainen solki KM 31278:1.
Koekaivauksissa 1999 kallioisen niemen kärjessä todettiin olevan viikinkiaikainen polttokalmisto. Löytöinä (KM 31607:1-174) saatiin talteen runsaasti palanutta luuta sekä rautakautista pienesineistöä ja esinekatkelmia (helmiä, pronssiesineiden katkelmia) varsin pienestä määrästä maa-ainesta, joka kaivettiin avokallion painanteista ja koloista. Kalmistolöytöjen lisäksi samoissa kallionkoloissa, osittain samassa rapautuneesta (palaneesta) kiveiaineksesta muodostuneessa kerroksessa kuin kalmistolöydöt, osittain sen alla mineraalimaassa, havaittiin myös kvartsi-esineitä sekä kvartsi-ja pii-iskoksia. Nämä ovat mahdollisesti merkkejä kivikautisesta oleskelusta paikalla, vaikka kaivauksessa tutkittu avokallioalue ei olekaan maastoltaan tyypillinen kivikautinen asuinpaikka.
Maisemallisesti paikka on hieno, ja muinaisjäännös on pääosaksi säilynyt ehjänä.

Ruuhijärvi Uimaranta (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Asuinpaikka sijaitsee Ruuhijärven länsirannalla, rannasta n. 100 m. Löydöt on tehty pellosta, jossa terassi ja loiva rataa kohti laskeva rinne. Löydöt viittaavat asuinpaikkaan, mutta sen luonne on avoin. Löydöt KM 31279:1-9: lasihelmi, keramiikkaa, piitä ja kvartsia.
Vuoden 2021 tarkastuksessa nurmella ollutta aluetta koekuopitettiin ja kairattiin, mutta ei saatu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kohde lienee ainakin osittain tuhoutunut myöhemmän maankäytön seurauksena.

Oso (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Salajärven ja Ruuhijärven välisellä kannaksella, Ruuhijärven rantapellolla. Löydöt ovat matalalta terassilta, hietamaasta. Terassi kulkee pellon läpi metsan reunasta pellon toiseen reunaan. Rantaan on paikalta noin 100 m. Kohteen pohjoispuolella kulkee mökkitie.
Vuoden 2021 tarkastuksessa havaittiin, että pellon länsipuolella oleva laaja kallio ja itäiselle puolelle rakennettu mökki rajaavat kohteen topografisesti pellon alueelle. Kohdetta paikannettiin kairaamalla, mutta kulttuurikerrosta ei kairaamalla tavoitettu. Kohde on todennäköisesti tuhoutunut maankäytön seurauksena.

Peltola (532010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Salajärven länsipuolella, järveen laskevan Luhtaanjoen pohjoispuolisella rantapellolla, hiesumaalla. Löydöt on tehty 87,5 m korkeuskäyrän tuntumassa.

Evattu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijiatsee Evattujärven pohjoispäässä, länsirannalla ja noin 650 m Pykälän talosta pohjoiskoilliseen. Löydöt ovat järvenrantaa myötäilevän peltotien leikkauksesta, jossa maa on hiekkamoreenia. Leikkauksessa havaittiin nokea ja palaneita kiviä, ilmeisesti liesikiviä, sekä punertavaa kulttuurikerrosta. Kvartsin ohella löytyi palanutta luuta. Myös vuoden 2021 tarkastuksessa ojanleikkauksessa havaittiin hiiltä ja punertavaa hiekkaa

Jokitarha (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vuolenkoskelle menevän tien länsipuolella, Metsäkylässä, peltoaukean itäreunalla Halkokorvenojan itäpuolella, noin 400 m Suokkosen talosta itään. Asuinpaikka on pienellä terassilla. Kohteen itäpuolella on korkea ja hyvin suojaava Tupakallio.
Pellosta Tupakallion edestä löytynyt oikokirves on Nastolan museossa.
Vuoden 2021 tarkastuksessa alue rajattiin topografian avulla. Kohteen laajuutta itäisen metsän puolelle on vaikea arvioida. Kallion edustalla oleva kivikkoinen maa toimii ainakin luonnollisena rajana.

Hirtelahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruuhijärven itärannalla, Hirtelahden pohjukan rantapellolla, noin 60 m rannasta. Osa löydöistä on viljelysmaalta, osa kesämökin kasvimaalta.
Vuoden 2021 tarkastuksessa ei havaittu uusia löytöjä ja kairaamalla ei löydetty merkkejä kulttuurikerroksesta. Muokkauskerros on kohteen alueella paikoitellen erityisen syvä (20-30 cm), joten kohde on todennäköisesti tuhoutunut maankäytön seurauksena.

Kilpisaari 1 (532010021) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Iitin ja Nastolan rajasta noin 200 m pohjoiseen, Arrajärven Kilpisaaren eteläpään keskimmäisen niemenkärjessä. Pienellä, selvällä terassilla, hienossa hiekka- ja hietamaassa on laakea painanne, johon tehdystä koekuopasta löydettiin vuonna 1999 saviastianpaloja, kvartsikaavin ja -iskoksia sekä palanutta luuta.
Vuoden 2000 koekaivauksessa löytyi pieneltä alalta myös runsaasti palanutta luuta, saviastianpaloja (hieman vanhempaa varhaiskampakeramiikkaa, pääosa Sarsan keramiikkaa), kvartsia (mm. poikkiteräinen nuolenkärki), hiukan piitä ja kivilajiesineiden katkelmia. Kulttuurikerros paikalla on 60–80 cm paksu. Paikalta löytyi myös metallinkäsittelyssä käytetty laatikkouuni, joka ajoittunee varhaismetallikaudelle. Lisäksi löytyi muita tulisijoja ja kiveystä. Löytöjen ja stratigrafian perusteella paikalla erottuu vanhempi mesoliittisen ja neoliittisen kivikauden taitteeseen, ja nuorempi varhaismetallikaudelle ajoittuva asutusvaihe.

Kilpisaari 3 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Arrajärven Kilpisaaren etelärannalla, loivalla kaakkoon viettävällä tasanteella, 85 m:n korkeuskäyrän vaiheilla. Pienialaisen asuinpaikan maasto on metsää ja maaperä moreenia. Löydöt on tehty koekuopista vain noin 5 x 6 m suuruiselta alueelta, eikä asuinpaikan koko laajuutta ole selvitetty. Löydöt ovat kvartsia (mm. nuolenkärki), kivilaji-iskoksia ja palanutta savea.

Kilpisaari 4 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Arrajärven Kilpisaaren läntisimmässä niemenkärjessä. Rannan tuntumassa olevan hiekkamuodostuman yläpuolella on kaksi loivasti länteen viettävää tasannetta, joille tehdyistä koekuopista löydettiin kvartsiesineen teelmiä, kvartsiydin ja -iskoksia.
Vuoden 2021 tarkastuksessa alueen rajat varmistettiin koekuopituksella.

Kilpisaari 7 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Arrajärven Kilpisaaren itärannalla, saaren eteläkärkeen vievältä tieltä noin 30 m etelään. Paikalla on kaksi löytökohtaa, joista a) on rehevässä metsässä kivisellä rantavyöhykkeellä oleva tasanne. Sen kohdalla ei kuitenkaan ole kiviä näkyvissä. Koekuopista, joista on rantaan matkaa 48 - 53 m, löydettiin kvartsia. Toinen löytökohta b) sijaitsee edellisestä paikasta noin 65 m pohjoiseen. Samalta tasanteelta löytyi kahden suuren siirtolohkareen viereen tehdystä koekuopasta kvartsia ja tekstiilikeramiikkaa.
Vuoden 2021 tarkastuksessa alueen laajuus varmistettiin koekuopittamalla.

Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Arrajärven Kilpisaaren itärannalla, pienen Haapasaaren eteläpuolella ja soratien itäpuolella. Tasaiselta metsäiseltä maastokohdalta, noin 20 m rannasta, löydettiin kvartsi-iskoksia kahdesta koekuopasta.
Vuoden 2021 tarkastuksessa kohde rajattiin koekuoppien avulla.

Arramaja (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Arrajärven länsirannalla olevassa niemessä seurakunna leirikeskuksen alueella. Löytöjä on kolmesta kohdasta:
a) keramiikkaa rantaviivasta noin 12 m etäisyydellä olevalta tasanteelta, jossa on leirikeskuksen illanviettopaikka. Maan pinta on kulunut. (Rajattu alue)
b) rautakuonaa pohjoiseen ja järven suuntaan viettävältä rinteeltä, kvartsia ja kuonaa myös polulta. (Löytöpaikka 1)
c) kvartsia mäen lounaispuolen kapealta tasanteelta, sen korkeimman kohdan alapuolelta, ulkokeittiölle vievältä polulta. (Löytöpaikka 2)

Henna Visu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Möllinojaan viettävällä pellolla Keiturin kylään vievän tien pohjoispuolella noin 100 m tiestä.

Henna Toimi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Möllinojan ja Lahti-Helsinki -tien välisellä peltoalueella.

Maukola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mallusjärven eteläpuolella olevalla pellolla Mallusjoen kansakoulusta n. 200 m pohjoisluoteeseen.
Erään tiedon mukaan alueella olisi myös iso kiviröykkiö (Timo T. Laine 1997).

Punanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mallusjoen Punasen tilan päärakennuksesta 300 m koilliseen, itään viettävällä hiekkaperäisellä pellolla, Orimattilan–Helsigin-tien itäpuolella. Löydöt kvartsi-iskoksia. Vuonna 1984 paikalla tehtiin koekaivauksia maakaasuputken rakentamisen vuoksi.

Uusi-Paavola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Mallusjärven pohjoisrannalla.

Luttula (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio. Uhrikuopat sijaitsevat kiintokalliossa pellon laidassa Luttulan riihen kupeessa. Lähistöllä, n. 100 m itään kuppien paikasta, on pieni hiidenkirnu (halk. 40 - 50 cm).

Honkavero (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kalliolla, Orimattilan ja Hollolan rajalta n. 40 m lounaaseen. Röykkiö on matala, halkaisijaltaan n. 2,5 - 3 m.

Alestalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pellolla Renkojoen länsipuolella, Renkojoen ja Lahti-Orimattila -tien välisellä alueella. Vuoden 2001 koekaivauksissa löytöpaikka paikannettiin viljelyalueen ulkopuolelle, istutetun koivikon keskelle aivan Lahden ja Orimattilan rajalle. Löydöt mm. kampakeramiikkaa.

Latomäki (560010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Renkojoen itäpuolella olevalla pellolla n. 50 m Latomäen tilan rakennusryhmästä etelään ja lounaaseen. Löytöjä on saatu n. 100 m:n matkalta rakennusryhmästä metsänreunaan saakka matalalla terassilla juuri 70 m:n korkeuskäyrän alapuolelta.

Tietävälä Heinhuhta (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee kallion juurella metsässä pellon reunassa.

Koskunen Lillukkala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee pienen kalliotöppäreen päällä Kartanonmäen eteläosassa. Röykkiö on kooltaan n. 8 x 9 m ja noin 0,5 m korkea. Se koostuu varsin suurista kivistä.

Itälä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella. Pohjoisimman löytökohdan vieressä on Itälän talo. Alueelta löytyi maakaasun runkoputken maastoinventoinnin yhteydessä merkkejä (kvartsi-iskoksia) kivikautisesta asuinpaikasta, kolmesta eri kohdasta, hiekkaperäisen loivasti Porvoonjokea kohti laskevan pellon pinnasta. Löytöalueen pituus n. 240 m. Vuoden 1998 inventoinnissa löytöjä poimittiin kahden puolen uutta maantietä, joka halkaisee asuinpaikka-alueen. Maaperä tällä alueella oli hiesua ja savea.

Kalle-Kustaan kalliot (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee kalliolla. Kyseessä näyttää olevan muutaman isomman kiven varaan tehty kiviröykkiö. Halkaisija 3,5 m, korkorkeus 0,5 m. Röykkiötä on pengottu.

Pappilanmäki (560010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mallusjoen Pappilanmäen luoteisosassa, länteen viettävällä hiekkaperäiselllä rinteellä olevalla peltotilkulla. Porvoonjoki on noin 300 m päässä.
Kvartsi-iskokset löytyivät vuoden 1984 inventoinnissa noin 10 x 15 m alueelta 55 m korkeudelta. Vuoden 2007 koekaivauksissa peltotilkut pintapoimittiin ja paikalle tehtiin koekuoppia. Löytöjä tehtiin runsaasti, varsinkin kauniston pihapiiristä. Vuoden 2011 koekaivauksissa todettiin asuinpaikan jakautuvan kahdeksi runsaslöytöiseksi alueeksi, joista toinen on loma-asunnon pihapiirissä ja toinen siitä pohjoiseen metsässä.
Vuonna 2012 koekaivauksia jatkettiin kohti alueella sijaitsevaa niemekettä. Niemekkeellä maakerrokset olivat huomattavan paksuja ja löytöjä tuli vielä yli 1,5 metrin syvyydestä. Niemeke on todennäköisesti syntynyt vedensekaisen maanvyöryn seurauksena, mikä voi selittää esimerkiksi palaneen luun puuttumisen löytöaineistosta. Koekuoppien avulla havaittiin uusi löytöalue istutuskoivikon koillispuolella olevasta kuusikosta. Merkittävää on, että osa uusista löydöistä tuli lähes 10 metriä ennestään tunnettua asuinpaikkaa korkeammalta tasolta. Korkeampi taso on Ancylustransgression yläpuolella, mutta myöskään sieltä ei ajoittavaa materiaalia saatu.
Vuoden 2013 koekaivausten ja vuoden 2012 tutkimusten perusteella voidaan päätellä
Pappilanmäen pohjoispuolen rinteellä sijainneen varhaiskivikautisen aktiviteettialueen.
On todennäköistä, että alueella on sijainnut myös asuinpaikka, mutta sellaisesta ei
toistaiseksi ole löydetty konkreettisia todisteita. Aktiviteettialue rajautuu rinteessä olevalle
terassille, joka sijaitsee noin korkeudella 67,50 – 69,50 m mpy. Ancylusjärven
transgressiomaksimi samalla paikalla on ollut noin 65 metrin korkeudella nykyisen
merenpinnan yläpuolella.

Huhdanoja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee kalliopohjalla kuusimetsässä. Sen halkaisija on noin 3 m. Röykkiön keskellä on kraateri, joka on syntynyt maanomistajan pengottua kiveystä joskus 1960-1970 -luvun taitteessa: tuolloin röykkiöstä oli löytynyt hiiltä.

Pakkamäki 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee Pakkamäen eteläreunassa, jyrkänteen alapuolella. Aidan pituus on n. 40 m, leveys 0,5 m ja kork. 0,6 m.

Itälä 2 (560010021) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Mahdollisesti esihistoriallinen kuppikivi sijaitsee talon kulmasta n. 10 m pohjoisluoteeseen. Pienehkön puolipallomaisen kiven korkeimmalla kohdalla on yksi kuppi. Talosta koilliseen on matala epämääräinen kiviröykkiö (halk. 2,5 m). Liittyy kohteeseen Orimattila 560 01 0014 (kivikautinen asuinpaikka, Itälä 1).
Huom. löydöt KM 22358:1-5 linkitetty väärin tähän (p.o. 560 01 0014).

Mimmakanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mimmakanmäki (Mimmakantöyry) sijaitsee Mallusjärven pohjoisrannalla. Kallion laella on kaksi kiviröykkiötä. Itäisempi röykkiö 1 on n. 8 m pitkä ja 3-4 m leveä. Röykkiön päällä on myös lohkottuja kiviä. Siitä n. 4 m pohjoiseen on pieni kivikasa (2 x 1 m). Läntisempi röykkiö 2 on edellistä epämääräisempi, kooltaan 6 x 3 m; röykkiön kivien seassa on myös betonijätettä (?). Molempien röykkiöiden lapinrauniomainen sijainti antaa aiheen pitää niitä mahdollisina hautaröykkiöinä, joiden päälle on myöhemmin kasattu nuorempaa ainesta.

Berg-Mäkelä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Suorakaiteinen röykkiö (tai latomus) sijaitsee Mimmakanmäen (-töyryn) pohjoispuolella olevan mäen länsilaidassa. Röykkiö on pohjois-eteläsuuntainen, kooltaan n. 1,5-3 x 4 m.

Pakkamäki 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Kivikautinen; Kvartsilouhos. Laajan kallion raunassa olevassa halkeamassa näkyvän kvartsisuonen kohdalla on selvästi louhittu kvartsia. Ajoitus on silti epäselvä.

Hannula (560010025) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen koillispuolella, Hannulan talon ja joen välimaastossa. Kvartsikaavin ja -iskokset löytyivät pellon reunasta pieneltä alueelta lounaaseen loivasti viettävästä rinteestä. Ilmeisesti asuinpaikka jatkuu myös peitteisellä alueella.

Kamomäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Malllusjärven pohjoisrannalla, Koiviston tilan päärakennuksesta noin 300 m luoteeseen, Terriniemestä Huhdanojalle kulkevan tien (11801) koillispuolella. Eniten löytöjä on tullut etelään järveä kohti viettävän peltorinteen alaosasta, mutta myös ylempää. Löytöalueen laajuus n. 60 x 70 m.
Löydöt piikaavin, -iskoksia, kvartsikaavin, - iskoksia.

Korkeakallio (560010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pienialainen asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen pohjoispuolella Korkeakallio-nimisen mäen eteläpuolella peltojen ympäröimällä metsäalueella. Asuinpaikka on aivan mäen kiertävän peltotien vieressä. Löytöjen, kvartsiesineiden ja -iskoksten, keskittyminen suppealle alueelle vahvistaa käsitystä siitä, että paikalla on oleskeltu vain lyhyaikaisesti.
Noin 40 ja 100 metriä asuinpaikan eteläpuolella havaittiin kaksi pienialaista löytökeskittymää peltoalueella. Pintapoimintalöydöt (KM 33825:36-41): kvartsi-esineitä, -ydin ja -iskoksia, pii-iskos.
Suurin osa alueen keskeisistä löytöalueista on tutkittu kaivauksissa vuosina 2003 ja 2004.

Iso-Huovila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiesupitoinen laaja peltoalue Luhdanjoen eli Porvoonjoen itäpuolella, 100 m lähimmästä joen mutkasta. Kaikki pellon pinnalla näkyneet löydöt on kerätty talteen pienestä keskittymästä. Todennäköisesti vähälöytöinen ja suppea-alainen asuinpaikka. Asuinpaikan koillispuolella on kesämökki. Löydöt kvartsia.

Ali-Huovila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiesupitoinen laaja peltoalue Luhdanjoen eli Porvoonjoen itäpuolella, n. 100-150 m joesta. Löydöt kerätty pintapoiminnalla. Todennäköisesti vähälöytöinen ja suppea-alainen asuinpaikka. Löydöt kvartsia.

Holmanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Puujoen länsipuolella ja Puujokeen laskevan Mustasjoen pohjoispuolisella peltoalueella, joka on Holmanmäen itäpuolella lähellä metsänreunaa, 100-150 m joesta. Maalaji on hiesu. Paikalla on hyvin matala ja loiva terassi. Tulva-aikana Puujoen vesi nousee lähelle sitä aluetta, josta löytyi kvartsiartefakteja. Todennäköisesti runsaslöytöinen mutta suhteellisen pienialainen asuinpaikka. Löydöt kvartsia.

Puujoki 1 (560010031) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Puujoen länsipuolisella peltoalueella, pienen metsäsaarekkeen itäpuolella, lähellä sen reunaa, noin 100 m joesta. Maalaji on hiesua. Paikalla on matala ja loiva terassi. Kvartsiesineitä löytyi myös läheltä tulvivan Puujoen vesirajaa. Todennäköisesti kyseessä on varsin runsaslöytöinen, mutta pienialainen asuinpaikka. Asuinpaikkaa vastapäätä itäpuolella on korkea kallio jyrkkine seinämineen.
Huom. Kohteet Puujoki 1 ja Puujoki 3 ovat menneet vuoden 1998 raportissa kartalle eri päin kuin mitä tekstissä on kuvailtu. Luultavasti tästä johtuen kohteet ovat väärinpäin myös vuoden 2000 raportissa.

Puujoki 2 (560010032) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Puujoen itäpuolisella pellolla. Maalaji on hiesua. Kvartseja löytyi kahdesta eri kohdasta. Toinen (A) on pienen kallioalueen eteläpuolella matalalla ja loivalla terassilla, 67,5 m mpy. korkeuskäyrän alapuolella, 10 - 20 m Puujoesta itäkoilliseen. Toinen kohta (B) on saman kallioalueen itäpuolella, missä on selviä ja jyrkkärinteisempiä terasseja, lähellä 70 m korkeuskäyrää. Todennäköisesti kyseessä on suhteellisen vähälöytöinen ja pienialainen asuinpaikka, jossa on eri-ikäisiä mesoliittisia löytöjä.

Puujoki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Puujoen itäpuolisella pellolla, joesta sekä Hollolan ja Orimattilan kuntarajasta 40-50 m kaakkoon sekä Anttilan tilasta 200 m etelään. Maalaji on moreenia ja hiesua. Kvartseja löytyi kohdasta, missä pienen metsäsaarekkeen ja pellon väliin on kaivettu oja ja levitetty kaivettua maata pellolle. Löydöt kvartsia, kivilaji-iskoksia. Paikalla on matala mutta selvä terassi. Ilmeisesti pienialainen asuinpaikka.
Huom. Kohteet Puujoki 1 ja Puujoki 3 ovat menneet vuoden 1998 raportissa kartalle eri päin kuin mitä tekstissä on kuvailtu. Luultavasti tästä johtuen kohteet ovat väärinpäin myös vuoden 2000 raportissa.

Sammalistonlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pienehkö pelto maantien, kallioalueen, Mallusjärven ja Halmaanojan sisäpuolisella alueella. Asuinpaikka on pienen kalliopaljastuman vieressä viettävällä peltorinteellä, osin sen laella. Mallusjärven rantaan on 120 m koilliseen. Maalaji on hieta tai hiesu. Löydöt kvartsia.

Härmälä (560010035) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiesusavipitoinen laaja peltoalue Porvoonjoen itäpuolella. Asuinpaikka on 50-100 m joesta koilliseen. Ilmeisesti melko runsaslöytöinen asuinpaikka. Löytöjä (kvartsia) tullut pellolta kahden puolen peltotietä, joka johtaa jokirannasta takakautta Härmälän taloon.

Korkeamäki (560010036) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiesusavipitoinen laaja peltoalue Porvoonjoen itäpuolella. Asuinpaikka on joesta 400 m etelään ja 550 m itään ja kylätien eteläpuolella. Kvartsit löytyivät Korkeamäen pohjoispään länsipuoliselta peltorinteeltä. Ilmeisesti melko pienialainen asuinpaikka.

Jyrilä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hiesupitoinen laaja peltoalue Porvoonjoen itäpuolella. Asuinpaikka on keskellä peltoa n. 300 m joesta kaakkoon. Ilmeisesti melko pienialainen asuinpaikka. Kvartseja löytyi erittäin matalalta terassilta 50 m:n korkeudelle asti (viljan takia ei ylempää osaa ole inventoitu).

Mikkola (560010038) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 100 - 200 m joesta peltotien suuntaisesti kaakkoon hiesupitoisella laajalla peltoalueella Porvoonjoen itäpuolella. Asuinpaikka on 100 - 200 m pitkä. Ilmeisesti kyseessä on melko runsaslöytöinen ja laajahko asuinpaikka. Kvartsilöydöt ovat jokirannasta Mikkolan tilalle johtavan peltotien ja metsäsaarekkeen lounaispuolelta.

Myllykoski (560010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen itäpuolisella peltoalueella ja pellon luoteispuoleisella metsäalueella, 20 - 40 m joesta koilliseen ja 200 m Rintalan tilasta lounaaseen.
Metsäalueella tehtiin koekaivaus 2002: Löytöjä tuli laajalta alueelta myös Porvoonjokeen viettävästä rinteestä, runsaslöytöisin alue kuitenkin rinteen päällä. Löydöt kvartsiesineitä, ytimiä ja -iskoksia ja palanutta luuta.

Luumyllynkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hietapitoisella peltoalueella Porvoonjoen itäpuolella ja noin 200 m joesta itään, metsäsaarekkeen ja kylätien välisellä peltolohkolla.
Pintalöytöjen ja paikan eteläosiin tehtyjen koekuoppien perusteella asuinapaikan laajuus näyttää tällä hetkellä olevan noin 0,8 ha. Alueen koillisosaan voimajohtopylvään uusimisen vuoksi suoritetun koekaivauksen perusteella asuinpaikan säilyneisyyttä ei voitu määritellä. Asuinpaikan koon ja säilyneisyyden määrittely vaativatkin lisätutkimuksia.

Hevoskoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hietapitoisella peltoalueella Porvoonjoen länsipuolella, 150-200 m joesta länteen. Asuinpaikan länsipuolella on metsäalue, jonka itäreunassa on kalliopaljastuma, mihin pelto ja löytöalue rajoittuvat. Kaivaus- ja pintalöytöjen perusteella pienialainen (n. 30 x 30 m) esikeraaminen asuinpaikka.

Lavinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella, 100 - 150 m joesta länteen. Pienialainen terassi kallioisen metsäalueen itäpuolella. Alimmat löydöt kenties valuneet alaspäin maanmuokkauksen ja eroosion takia. Todennäköisesti pienialainen kohde. Löydöt kvartsia.

Lauttankulma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee hiesupitoisella laajalla peltoalueella Porvoonjoen länsipuolella, 50-150 m joesta länsiluoteeseen. Pintalöytöjen (kvartsia) perusteella melko runsaslöytöinen ja laajahko asuinpaikka.

Maijanoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on pellolla Rengonjoen itäpuolella, Latomäen tilan rakennusryhmästä satakunta metriä luoteeseen. Löydöt - saviastianpalat (kampakeramiikkaa), kvartsit ja palanut luu - ovat aivan Maijanojan läheltä, sen etelä- tai lounaispuolelta. Paikalla on matala hiekkamuodostuma, joka on ympäröivää hiekka-aluetta hieman korkeammalla tasolla.

Rengonjoki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanhan Orimattilantien itäpuolisella peltoalueella, Rengonjoen länsipuolella. Joelle on matkaa 150 m. Asuinpaikka on itään aukeavalla terassilla törmän päällä, noin 150 m päässä joesta länteen. Maaperä on hiesua.
Vanhalta Orimattilantieltä joenrantaan haarautuvan peltotien etelä- ja kaakkoispuolelta on tehty eniten löytöjä. Löytöjä on myös pellolla tien pohjois- ja luoteispuolella. Löydöt ovat mm. kvartsikaapimia, -ytimiä ja -iskoksia. Asuinpaikka lienee ollut alunperin yhtenäinen, vaikka löytöalueiden välissä onkin peltotie, oja ja ilmeinen vanha savenottopaikka.

Rengonjoki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Vanhan Orimattilantien itäpuoleisella peltoalueella, Rengonjoen länsipuolella, joelle on matkaa 150 m. Pellon pinnalta löytyi kvartseja (ydin ja iskoksia) kohdalta, joka on pienen metsäsaarekkeen eteläpuolella. Pelto viettää tällä kohdalla etelään.

Rengonjoki 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Rengonjoen länsipuolella, joelle on matkaa 250 m. Pellon pinnalta, metsänreunasta poimittiin kvartseja kohdalta, jossa metsä pistää niemekkeenä peltoaukealle. Löytöjä (mm. saviastianpala, kvartsikaavin, -ydin, iskoksia) tuli noin parinkymmenen metrin mittaiselta matkalta aivan metsän rajasta. Pelto viettää tällä kohdalla kohti Rengonjokea.

Kissakoski 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Porvoonjoen länsipuolisella pellolla Ylöstalon ja Jokirannan tilojen mailla, mistä löytyi suhteellisen runsaasti kvartseja. Ylöstalon puolella löytöjä oli ainakin 30 m matkalla ja Jokirannan puolella vastaavasti noin 10 m matkalla. Löydöt, kvartsiesineet ja -iskokset, tulivat 47,5 ja 50 m mpy korkeuskäyrien välistä. Maalaji on hiesua/savea.

Kissakoski 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Porvoonjoen itäpuolisella peltokumpareella, mistä löytyi muutamia kvartseja (kvartsiteelmiä ja iskoksia). Löytöjä ei ollut kumpareen laella, vaan niitä löytyi sen etelä- ja länsisivustalta, lähes tasamaalta. Maalaji on hiesua/savea.

Hongistonmäki (560010050) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltoalueen reunassa jokeen viettävän rinteen päällä. Kohteen itä- ja kaakkoispuolella on kallioinen Hongistonmäki. Asuinpaikka on melko pieni ja rajautuu kokonaan peltoalueelle kumpareen korkeimman kohdan tuntumaan. Kyntäminen on tuhonnut valtaosan asuinpaikasta. Löydöt kvartsia.

Mattila (560010051) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella, lähellä Pukkila-Orimattila -tietä. Asuinpaikan vieressä virtaa Porvoonjokeen vetensä laskeva Humaloja. Kvartseja löytyi sieltä täältä Humalojan ja Mattilan taloon vievän tien väliseltä pellolta; löytökeskittymää ei todettu.

Vehkakorpi (560010052) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Porvoonjoen itäpuolisella peltoalueella. Pääosa löydöistä tuli Mallusjoen ja Karkkulan kylärajan kahden puolen, läheltä pienen metsäsaarekkeen eteläkärjessä olevaa latoa. Maalaji rinteessä on hiesu/savi, tasaisella rinteen alapuolisella osalla humus. Eniten löytöjä kertyi siltä osalta, joka vuoden 1998 inventoinnin aikaan oli nurmella.

Vääräkoski (560010053) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Porvoonjoen länsipuolella pellolla, joka viettää loivasti itään ja itäkaakkoon. Selvä löytökeskittymä todettiin metsänreunan tuntumassa ja voimalinjan länsipuolella. Alueella havaittu vuonna 2005 runsaasti löytöjä Vääräkosken voimalaitokselle vievän tien vieressä, noin 80 metrin matkalla pääasiassa 65 m korkeuskäyrän tuntumassa. Löydöt kvartsiesineitä ja -iskoksia. Maalaji on hiesu. Vuoden 2011 koekaivauksen perusteella asuinpaikka rajautuu vain pellolle ja siinä olevalle loivalle terassille 65 m korkeudelle mpy.

Vähä-Mallusjoki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella ja Pukkilasta Orimattilaan menevän tien itäpuolella. Paikalla on itään ja etelään viettävä rinne, löydöt, kaksi kvartsiesineen teelmää ja iskokset, kerättiin itään viettävältä rinteen osalta. Vieressä on sähkölinja ja ladon vierestä menevä peltotienura. Maalaji on rinteessä hiesu/savi, tasaisella rinteen alapuolisella osalla humus.

Vähä-Mallusjoki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Porvoonjoen länsipuolella ja Orimattilaan menevän tien itäpuolella. Löydöt, kvartsikaavin, teelmät ja iskokset, tulivat lounaaseen ja etelään viettävältä rinteeltä sähkölinjan alapuolelta. Pellon keskellä on kumpare; sen päältä ja muilta rinteiltä ei löytynyt kvartseja. Maalaji rinteessä on hiesu ja savi, tasaisella rinteen alapuolisella osalla humus.

Vähä-Mallusjoki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella ja Orimattilaan menevän tien itäpuolella. Löydöt kerättiin 50-100 m jokirannasta olevan kumpareen koillisreunalta. Porvoojoki tekee tällä kohdalla lähes 90 asteen mutkan länteen. Maalaji on hiesua ja savea. Kumpareen halkaisevan ojan eteläpuolinen pelto oli inventointihetkellä nurmella, ja se vaikutti hyvin lupaavalta asuinpaikka-alueelta.

Metsämäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Rengonjoen itäpuolella, pohjois - etelä -suuntaisen harjanteen eteläpäässä olevalla tasanteella. Tasanteella on hakkuuaukea, jossa kasvaa nuoria männyntaimia. Löydöt tulivat aukealle kaivetusta koekuopasta. Koekaivauksissa paikalta löytyi keramiikkaa, palanutta luuta ja kvartsia. Ajoitus kivi- tai varhaismetallikautinen.

Metsämäki 2 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Rengonjoen itäpuolella, jyrkähkön ja kivisen törmän päällä olevalla tasanteella, joka muodostaa pienen länsiluoteeseen avautuvan niemekkeen. Tasanteen leveys on enimmillään noin 8 metriä. Asuinpaikka on hakkuuaukealla, jossa kasvaa nuoria männyntaimia.
Löydöt tulivat tasanteelle kaivetuista koekuopista. Saman vuoden kesällä asuinpaikalla järjestettiin pienet koekaivaukset, joissa tehtiin erittäin runsaasti löytöjä. Keramiikkalöytöjen perusteella asuinpaikka ajoittuu myöhäiselle kivikaudelle ja mahdollisesti varhaismetallikaudella.
Löydöt: keramiikkaa, kvartsikaapimia, -iskoksia, palanutta luuta.

Tuomala (560010059) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tuomalan asuinpaikka sijaitsee Porvoonjoen länsipuolella sijaitsevan laajan peltoalueen pohjoisreunassa. Maa asuinpaikalla viettää etelälounaaseen. Kvartsikaavin ja -iskoksia löytyi pellon reunasta 67,5 metrin korkeuskäyrän alapuolelta, pienen kumpareen alueelta. Muutama kvartsi-iskos löytyi myös aivan pellon halkaisevan tien itäpuolelta, läheltä tien ja pellon kulmaa.
Löydöt: kvartsikaavin, -teelmä, -iskoksia

Tönnönkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 300 m Porvoonjoesta itään, länteen viettävällä peltoaukealla. Pellon poikki kulkee Orimattilan kirkolle menevä tie. Löytöjä on poimittu laajalta alueelta sekä tien pohjois- että eteläpuolelta. Tien pohjoispuolelta löytöjä tuli pellon yläosasta ja sähkölinjan itäpuolella sijaitsevalta kumpareelta, tien eteläpuolelta pellon yläosasta 70 metrin käyrän tuntumasta. Ei selvää löytökeskittymää.
Löydöt: kvartsiytimiä, -iskoksia, raaka-ainekvartsia.

Urtoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltoalueella noin 400 m Porvoonjoen ja Rengonjoen yhtymäkohdasta itäkoilliseen. Kvartseja löytyi luoteeseen viettävän kumpareen päältä ja rinteestä. Löydöt keskittyivät noin 20 x 20 metrin suuruiselle alueelle pellon poikki kulkevan sähkölinjan alapuolelle.
Löydöt: kvartsiytimiä, -iskoksia ja raaka-ainekvartsia

Isohiekka (576010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Padasjoen Vesijaon järveen pistävän Kainiemen etelärannan rantatörmällä.
Maaperä on hienoa hiekkaa, alueen länsiosa on metsää, muuten mökkiasuttua rantaa, jonka kohdalta muinaisjäännös on pahasti tuhoutunut.
Paikka on löytynyt inventoinnissa vuonna 1971. Löytöluettelon mukaan tällöin on otettu talteen asuinpaikkalöytöjä kahdesta kohdasta, jotka ovat noin 300 m päässä toisistaan. Löydöt KM19292:1-5 (kampakeramiikkaa, saviastianmuruja, kivi-iskos, palanutta luuta, kvartsi-iskoksia) ovat alueen itäosasta: x = 6809 18, y = 2554 40 eli P 6807508 I 393933. Tämä piste osuu tonttien 576-415-1-64 (lähteissä mainitttu entinen kesäsiirtola) ja 576-415-1-63 rajan ja rantatörmän leikkauspisteen tienoille. Löydöt KM19292:6-9 (kampakeramiikkaa, isketty kiven kappale, palanutta luuta, kvartsi-iskos) ovat alueen länsiosasta: x = 6809 22, y = 2554 10 eli P 6807562 I 393635. Tämä paikka on Kainiemen tilan (576-415-9-10) maalla (alakohde "läntinen löytökohta")
Vuonna 1986 tontilla 576-415-1-63 tehtiin koekaivaus suunniteltujen rakennusten paikoilla. Tutkimuksissa löydettiin mm. liesi ja muuta kivikautista löytöaineistoa KM 23247:1-136. Ennen koekaivausta suoritetussa tarkastuksessa oli otettu talteen löydöt KM 23305:1-6. Vuonna 1986 koekaivausten yhteydessä on luetteloitu myös irtolöytönä järven pohjasta talteen otettu kourutaltta KM 23277. Löytöpaikaksi ilmoitetaan Pikkuhiekka. Tarkkaa löytökohtaa löytöluettelossa ei mainita, mutta"paikka liittyy Kainiemen tunnettuun asuinpaikkaan".
Kohteen tarkastuksessa 4.11.2020 todettiin, että tontilla, jolla vuonna 1986 oli koekaivaukset (576-415-1-63), lähempänä rantaa olevan kaivausalueen (alue II) kohdalle on rakennettu rakennus, mutta suuremmalle, kauempana rannasta olevalle alueelle (alue I) ei ole rakennettu suunniteltua rakennusta. Muuten rakennetuilla tonteilla ei havaittu jälkiä tuoreesta maaperään vaikuttaneesta toiminnasta. Rakennettujen tonttien länsipuolella maasto jatkuu samanlaisena ja erittäin hyvin asuinpaikaksi sopivana noin 300 m matkalla vuoden 1971 läntisen löytökohdan tienoille ja vielä muutamia kymmeniä metrejä siitä länteen.

Kalsporinmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Padasjoen Saksalan maalla, Päijänteen ja Kirkkolammin välisen joen eteläpuolella, viljelysten keskellä olevalla mäellä, Saksalan koivukujan luoteispuolella.
Kivikkoisella kumpareella (n. 30 x 50 m) on todettu maanalainen polttokalmisto vuoden 1971 inventoinnissa. Kalmiston tarkka ikä, laajuus ja säilymisaste ovat selvittämättä.

Saksala Pikkumäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Viljelysten keskellä Saksalan koivukujan luoteispuolella oleva pieni kivikkoinen mäki, jossa inventoinnissa 1971 todettu polttokalmisto

Hietaranta (576010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuusikujan ja Kirkkojoen välisellä peltoalueella, molemmin puolin Saksalan kartanoon luoteesta johtavaa puukujaa.
Asuinpaikka havaittiin vuoden 1971 inventoinnissa. Peltoalueelta kerättiin kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (KM 19293:1-7 muun muassa kampakeramiikkaa). Löytövyöhykkeen lounaispään koordinaateiksi on tällöin todettu x = 6806 05, y = 2569 07 eli P 6803709 I 408439 ja koillispään koordinaateiksi x = 6806 36, y = 2569 30 eli P 6804008 I 408683. Runsaslöytöisimmän alueen todettiin olevan Saksalan kartanoon vievän lehtikuusikujan koillispuolella (eli noin 400 m pituisen löytövyöhykkeen keskiosassa). Koillispää sijaitsi jo inventoinnin aikaan rakennetulla omakotitontilla (tämä ja sen länsipuolinen tontti ovat rakennettuja jo vuoden 1965 peruskartassa).
Vuoden 2003 inventoinnissa todettiin asuinpaikan koillisosan tuhoutuneen rakentamisen yhteydessä, mutta samalla todettiin myös asuinpaikan ulottuvan kauemmas lounaaseen kuin aiemmin luultiin. Inventoinnissa tämä osa on nimeltään Hietaranta B (alakohteena), mutta kuulunee samaan muinaisjäännökseen. Sieltä on löydetty myös rautakautisia saviastianpaloja (KM 33939:1-2).

Leirintäalue (576010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Päijänteen rannalla, metsäisen, hiekkapohjaisen ja itään laskevan pitkän ranta-alueen ja kivikkoisen harjun, Kullasvuoren, välissä.
Harjun ja rannansuuntaisen tien välinen löytövyöhyke on lähes 400 m pitkä, mutta pesäkkeinen. Asuinpaikka-alue on kulunut etenkin alaosiltaan, ja siellä on teitä, leirintäalueen purettuja rakenteita ym. Yläosiltaan alue on ehjä.
Nykyään asuinpaikka-alue on Padasjoen Kullasvuori - Mainiemi asemakaava-alueella. Kaavoituksen ja muiden maankäyttösuunnitelmien vuoksi alueella on tehty koekaivaus vuonna 1999 sekä muita kaivauksia vuosina 2001, 2002, 2006, 2007 ja 2013. Vuonna 2013 paikalla tehtiin myös fosfaattikartoitus.

Karolanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Karolanmäki sijaitsee peltojen ympäröimällä moreenikumpareella Osoilantien molemmin puolin. Maanalainen polttokalmisto on todettu inventoinnissa 1971. Alueella kasvaa tummaa tulikukkaa ja nurmilaukkaa.
Vuoden 2005 toukokuussa havaittiin Osoilantien oikaisun tuhonneen kalmistomäen länsiosaa. Ojan penkasta, tien itäpuolelta löytyi mm. pronssinen kaularengas, kaksi kokonaista rannerengasta, katkelmia mahdollisesti kolmesta muusta rannerankaasta, ketjulaitteen osia, kahden, mahdolisesti kolmen, skandinaavisen kupurasoljen katkelmia (lähes kokonainen P37), ruodollinen veitsi, veitsen katkelmia, rautainen koruneula, rautainen soljen neula, hammasriipus, sulaneita lasimassahelmiä sekä osittain palanutta ihmisen luuta. Löytöihin kuuluu myös pieniä paloja tekstiiliä. Kyseeessä lienee kuitenkin polttohautaus, vaikka esineistössä ei ole tuleen joutumisen merkkejä. Poltto on luista päätellen jäänyt osittaiseksi.
Vuonna 2005 kalmiston länsiosaa tuhoutui lisää ilman asianmukaista lupaa toteutetun tienteon yhteydessä.

Jaakkolanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pellon keskellä oleva kivikkoinen mäki, jolla on sijainnut Jaakkolan talo. Paikalla on 1971 todettu maanalainen polttokalmisto, mahdollisesti myös hautakumpuja. Nykyisin paikalla on omakotitalo.

Verho 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Päijänteen Nyystolänlahden rannalta, hiesuisella etelään viettävällä peltorinteeltä on kerätty kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä.

Linnasaari (576010009) (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Muinaislinna sijaitsee Päijänteen Virmailansaaren koillispuolella olevan Linnasaaren Västinginlahden pohjois- ja koillispuoleisella niemellä, kallioisella Västinginvuorella eli Linnamäellä. Rinteet ovat jyrkät, ja niiden loivimmilla kohdilla idässä on näkyvillä puolustusvarustuksista matalaa kivivallia. Selvimmät vallinjäänteet ovat kuitenkin vuoren korkeimman kohdan länsipuolella.
Valtakunnallisesti merkittävien muinaisjäännösten joukkoon Linnasaaren muinaislinna kuuluu harvinaisen saarisijaintinsa, topografiansa ja hyvin säilyneiden varustusten jäännöstensä vuoksi. Koska muinaislinnalla ei ole tehty kaivaustutkimuksia, sen tarkkaa ikää ei tiedetä, mutta se liittynee Hämeen myöhäisrautakautiseen ja varhaiskeskiaikaiseen asutushistoriaan muiden muinaislinnojen tapaan.
Virkistysalueen ja muinaislinnan jyrkänteen rajalla ollut vanha kuparinen muinaisjäännöskyltti on mahdollisesti hävitetty. Ylempänä, vallikiveyksessä on ollut toinen rauhoituskyltti.

Jussila (576010010) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Vesijaon kylässä, järven eteläkaakkoispäässä olevan kylän pitkänomaisen viljelysaukean pohjoisreunalla, loivassa lounaisrinteessä, mäntymetsässä on useita pyöreäsärmäisistä kivista kasattuja kivikasoja, läpimaltaan noin 3 m. Mahdollisesti viljelysröykkiöitä.

Toilanmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Nyystölän Toilanmäen länsireunalla on noin 150 x 200 m laaja hakamaa, jossa on kolme kuppikiveä. Haassa on lisäksi useita kiviraunioita ja mahdollisesti rautakautinen kalmisto. Molemmissa kuppikivissä on ainakin 3 kuppia. Hakamaa on katajikkoista ja kivikkoista, ojitettua. Hakamaan kasvisto on rikas, siellä esiintyy mm. nurmilaukkaa, tummaa tulikukkaa, ketokaunokkia, pölkkyruohoa ja malia.

Nyystölän Museo (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Nyystölän kylän keskustassa, noin 50 m Padasjoen tien (14169)länsipuolella kapeassa kylätiessä kiinni ja osittain Kosojokeen viettävässä rinteessä. Puromainen Kosojoki laskee Päijänteen Nyystölänlahteen. Noin 2,5 x 5 m laajuisen ja metrin korkuisen kalliopaljastuman lakialueella on 19 kuoppaa, kahdessa ryhmässä.
Nyystölän museo -nimeä käytetään sittemmin laajasta aluerajatusta muinaisjäännösalueesta Kosojokilaaksossa.

Verho 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Nyystölän Verhon kartanon päärakennuksesta n. 250 m itään, pellon keskellä, pensaikon laidassa. Pelto hiekkapohjaista ja tasaista maata. Verhon pelloista on löytynyt rautakauden lopun miekka KM 6320.
Peltotien eteläreunalla on törmä, jossa on rikas ahokasvillisuus. Paikalla esiintyvät lähes kaikki nuoremman rautakauden löytöpaikkoihin liittyvät indikaattorikasvit.

Puuksamenniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijakojärven pohjoispäässä olevassa Puuksamenniemessä, noin 250 m niemen kärjestä pohjoiseen, niemen korkean osan eteläkärjessä lounaaseen avautuvan lahden rannalla. Lahdelman rannalla on kolme rakennusta: venevaja, sauna ja puuvaja, jotka liittyvät harjulla noin 100 m pohjoisempana olevaan huvilaan. Löytöjä poimittiin tieltä saunan läheltä tieleikkauksesta. Rakennusten kaakkoispuolelle tehdyistä koekuopista löytyi keramiikkaa, kvartsia ja runsaasti palanutta luuta sekä punaruskea likamaakerros. Keramiikka on mahdollisesti myöhäiskivikautista tai varhaismetallikautista.
Asuinpaikka on hyvin säilynyt, maasto on ehjää. Koko tasanne harjun rinteen ja rannan välissä on potentiaalista asuinpaikka-aluetta, samoin harjun matala kärkiosa etelämpänä.
Kaavahankkeeseen liittyneessä inventoinnissa vuonna 2022 kohde tarkastettiin ja sille määriteltiin rajaus. Koekuopituksen ja topografian perusteella kohde vaikuttaa muodostuvan kahdesta alueesta. Aiemmin tunnetun alueen länsipuolella on RA-alueella erillinen, pieni asuinpaikan osa, joka rajautuu idässä kivikkoon ja lännessä kiviseen ja viettävään rinteeseen.

Supittu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee Pulkkilanharjun luoteispuolella Päijanteen itärannalla, Supitunpohjanlahden pohjoisrannalla. Muinaisjäännösryhmään kuuluu röykkiöitä, kuppikivi ja asuinpaikka, jotka sijaitsevat tilustien molemmin puolin.
Maasto on hiekkapeltojen reunustama, sekametsää kasvava kivikkoinen moreenimäki, jota on käytetty laitumena. Muinaisjäännösten ympäristö on hyvin säilynyt ja maisemallisesti hieno, mutta umpeen kasvamassa.
Paikalta saatiin irtolöytönä museoon peltotöissä löytynyt kaksiteräinen rautamiekka vuonna 1910. Sen löytökohdan lähellä tutkittiin vuosina 1919-1920 kaksi maansekaista röykkiötä, joista toinen todettiin merovingiaikaiseksi haudaksi (alakohde Supittu 1) ja toinen mahdollisesti rakennuksen pohjaksi (Supittu 3). Lisäksi pellosta kerrotaan tavatun tulisijojen jäännöksiä ja muinaislöytöjä; paikkaan liittyy myös tieto aarnivalkeista.
Vuoden 2004 täydennysinventoinnissa peltorinteeltä aiemmin tutkittujen röykkiöiden lonais-, etelä- ja itäpuolelta löydettiin asuinpaikka (sisältyy alakohteeseen Supittu 3) ja lännempää tilustien eteläpuolelta kuppikivi (Supittu 2). Lisäksi asuinpaikan länsi- ja eteläpuolella havaittiin kaksi röykkiötä (Supittu 4 ja Supittu 5). Molemmissa oli päällimmäisenä kerroksena pellolta raivattuja kiviä, mutta alempana mahdollisesti vanhempaa kiveystä, jonka funktio on epäselvä. Molempien ympärillä havaittiin kairaamalla paksu kulttuurikerros (40-45 cm).
Kivikautiseen asutukseen viittaavat talon koillispuolisesta pellosta löytyneet oikokirves (KM 5609:2) sekä kvartsiytimet ja -iskokset.

Seppälä (781010003) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Majutveden länsirannalla, Seppälän talosta 70 m länteen, taloon johtavan tien pohjoispuolella. Paikka on aivan pellon reunassa, sekametsän ympäröimässä kalliopaljastumassa. Muinaisjäännös ympäristöineen on hyvin säilynyt, ja se on merkitty muinaisjäännöskilvellä.
Paikalta on 1919 todettu kuppikallio. Kuperalakisen kallion pinnasta, noin 4 x 2 m alalta, on laskettu kaikkiaan 29 kuppia ja 2 pitkänomaista syvännettä. Kupeista osa on nykyisin nurmen peitossa.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Hyväniemi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hautaröykkiöt sijaitsevat Majutveden länsiosassa Hyväsaaressa, Hovilan päärakennuksesta 950 m koilliseen. Paikka on tiheää kuusivaltaista sekametsää kasvavaa matalaa moreenimäkeä. Hyväsaari on aikaisemmin ollut Majutveden saari, nykyään se on niemi. Alueella erottuu vanhoja peltokuvioita ja niemeä viljellään edelleenkin. Muinaisjäännös ympäristöineen on hyvin säilynyt, mutta lähes täysin umpeen kasvanut.
Hyväsaaresta on löydetty 1918 uudispellosta kivirauniosta saviastianpaloja ja hioinkiviä (KM 7487:1-3). Saaren lounaisosasta on 1973 todettu nelisenkymmentä matalaa röykkiötä (halk. 2 - 5 m). Osa röykkiöistä on maansekaisia, osa on kasattu pelkistä kivistä. Muutamissa niistä on todettu silmäkivi. Yhdestä pengotusta silmäkivellisestä röykkiöstä on saatu talteen karkeaa rautakautista keramiikkaa (KM 19225). Hyväniemeen liittyy myös tieto aarrevalkeista.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään (SYSMÄ 3 -24, 78-80).

Niikulanmäki 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Majutveden Antialanlahden länsirannalla, 650 m Hovilan talosta pohjoiskoilliseen ja 10 m Hovilantiestä kaakkoon. Paikka on kaakkoon viettävää kallioista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Mäellä on sijainnut Nykullan talo. Alueella erottuu runsaasti historiallisen ajan maankäytön jäännöksiä, kuten erilaisia maa- ja kivirakenteita sekä kuoppia ja ojia. Kuppikallio ympäristöineen on hyvin säilynyt ja maisemallisesti edustava.
Kuppikallio on todettu 1973, jolloin kahdesta laakeasta, noin 3 m päässä toisistaan olevasta kalliopaljastumasta, on laskettu kummastakin kolme lähekkäistä kuppia, kaikki 3,5 x 1 m laajuisella alueella. Kuppeja saattaa nurmen peitossa olla enemmänkin. Nykullan kartanoon liittyvän perimätiedon mukaan jouluna on tontulle tuotu uhrikuppeihin puuroa. Renki olisi kuitenkin syönyt puuron ja tehnyt tilalle tarpeensa, mistä suuttuneena tonttu olisi polttanut kartanon jouluyönä.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään .

Niikulanmäki 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Majutveden Antialanlahden länsirannalla, 750 m Hovilan talosta pohjoiskoilliseen ja 35 m Hovilantiestä kaakkoon. Paikka on kaakkoon viettävää kallioista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Mäellä on sijainnut Nykullan talo. Alueella erottuu runsaasti historiallisen ajan maankäytön jäännöksiä kuten erilaisia maa- ja kivirakenteita sekä kuoppia ja ojia. Kuppikivi ympäristöineen on melko hyvin säilynyt ja maisemallisesti edustava.
Kivi on todettu 1973 vanhan kellarikuopan länsireunasta. Suurehkon siirtolohkareen tasaisen laen eteläosassa on laskettu 4 kuppia, joista yksi on epävarma.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Pätikkälä a (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen kalmisto ja pienikokoinen kuppikivi sijaitsevat Hovilan ja Pätikkälän rajalla viljelemättömässä saarekkeessa, Pätikkälästä 450 m kaakkoon ja Hovilasta 850 m pohjoiseen sekä Hovilantiestä 100 m luoteeseen. Paikka on matalaa moreenimäkeä, jossa kasvaa heinikkoa ja istutusmetsää. Muinaisjäännös on vanhassa viljelymaisemassa hyvin säilyneessä ympäristössä, mutta umpeenkasvun uhkaama.
Pätikkälän puoleisessa saarekkessa on ainakin kaksi kumpumaista kohoumaa 50 x 25 m laajuisella alueella. Kuppikivi (Pätikkälä 3) sijaitsee saarekkeen toisen kohouman pohjoisreunassa (40 x 50 cm) ja siinä on havaittu 12 kuppia vieri vieressä. Rautakutiseen muinaisjäännökseen viittaavat löydöt on saatu talteen tarkastuksissa. Myös Hovilan puoleisessa metsässä on havaittu röykkiöitä, mutta niiden luonne on epäselvä. Paikalta 80 m kaakkoon sijaitsee SYSMÄ 8.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään (SYSMÄ 3 -24, 78-80).

Pätikkälä 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee metsää kasvavan moreenikumpareen lounaisosassa, jokseenkin sen korkeimmalla kohdalla, noin 30 m luoteeseen Hovilantieltä. Noin 50 läpimittaisen kumpareen lounaispuolella on Hovilan tilan maalla peltoa (15 m kivestä) ja Pätikkälän tilan puolella lännessä (lähimmillään 8 m kivestä), pohjoisessa ja koillisessa entistä peltoa, joka nyt kasvaa metsää. Kumpareella kasvaa (2020) nuorta metsää ja sen alla hyvin tiheää pensaikkoa.
Kuppikivi on suurehko (2 x 1,5 x 0,5 m) maakivi. Kiven päällys on tasainen ja hieman kupera. Korkein kohta on kiven länsiosassa. Kiven yläpinnan eteläosassa on kaksi kuppia, yksi lähellä eteläisintä kulmaa ja toinen siitä puolen metrin päässä ja hieman alempana, lähellä yläpinnan kaakkoiskulmaa.
Kiven lounaispuolella on vähäinen, loivareunainen kuoppa (todennäköisesti luontainen), jonka puolelta kiven korkeus on selvästi yli puoli metriä. Siitä lounaaseen ja länteen, lähelle pellon reunaa, on runsaasti suuria (1-2 m) kiviä, ilmeisesti viereiseltä pellolta koottuna.
Kiven itäpuolella (10-15 m päässä?) on kumpare, jossa on palaneita kiviä.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Pätikkälä b (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Suopellontien eteläpuolella Pätikkälän entisessä hevoshaassa, Pätikkälän talosta 400 m itäkaakkoon. Paikka on etelään pistävä, metsitettyjen peltojen ympäröimä kivikkoinen moreenisaareke, jossa kasvaa kuusivaltaista metsää.
Paikalta on todettu 1965 kuppikivi ja viisi maansekaista kumpumaista röykkiötä. Kuppikivi (alakohde Pätikkälä 5) on saarekkeen eteläpäässä suuressa siirtolohkareessa (4,7 x 3,8 x 1,6 m). Sen pinnasta on laskettu ainakin 41 kuppia. Kivi on merkitty maastoon. Kummuista kolme sijaitsee moreenisaarekkeessa kuppikiven pohjoispuolella (alakohteet Kumpu 3, Kumpu 4 ja Kumpu 5). Kaksi muuta kumpua sijaisevat kuppikivestä lounaaseen pienemmissä kallio- ja moreenisaarekkeissa (alakohde Kumpu 1, siitä lounaaseen sijainnut kumpu 2 on ilmeisesti tuhoutunut pellonraivauksessa). Kummuista ainakin osa on historiallisia. Saarekkeen länsi- ja itäpuolisilta pelloilta on löydetty rautakautinen keihäänkärki ja helmi KM 18508:1-2. Saarekkeen pohjoispäässä on tehty 1990 koekaivauksia havaitsematta kuitenkaan mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Pätikkälän tilalta tunnetaan useita muinaisjäännöksiä.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään (SYSMÄ 3 - 24, 78 - 80).

Pätikkälä 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Suopellontien eteläpuolella Pätikkälän entisessä hevoshaassa, talosta 330 m kaakkoon. Paikka on etelään pistävä, entisellä pellolla kasvavan istutusmetsän ympäröimä kallioinen moreenisaareke, jossa kasvaa muutama puu. Kupit sijaitsevat saarekkeen korkeimmalla kohdalla, missä on muutaman metrin pituinen ja pari metriä leveä kalliopaljastuma. Aivan kalliopaljastuman vieressä sen kaakkoispuolella on vallimaisena kasana pellolta raivattuja kiviä.
Kuppikivi on todettu 1972, jolloin saarekkeen eteläkärjessä olevasta kalliopaljastumasta (3 x 2 m) on laskettu viisi kuppia noin 35 x 40 cm:n alalla.
Pätikkälän tilalta tunnetaan useita muinaisjäännöksiä, ja kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Pätikkälä 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Suopellontien eteläpuolella, Pätikkälän talosta 230 m etelään, Pätikkälän ja Hovilan rajasta 22 m koilliseen. Paikka on laajan, loivasti kaakkoon laskevan moreenirinteen juurella. Rinteellä kasvaa kuusimetsää. Rinteen itäpuolella tasamaalla on istutusmetsää entisellä pellolla.
Kuppikivi on todettu 1972, ja se on kuulunut alun perin neljään osaan lohjenneeseen rapakivilohkareeseen. Myöhemmin kupillinen lohkare on irrotettu emäkivestään ja siirretty nykyiselle paikalleen. Alkujaan kivi on sijainnut samassa metsässä 150 m Pätikkälän talosta etelään ja nykyisestä paikasta 80 m pohjoiskoilliseen. Laakeapintaisessa lohkareessa (2 x 1,5 m) on 6 - 8 kuppia (6 x 6 x 1-2 cm) kahdessa ryhmässä.
Pätikkälän tilalta tunnetaan useita muinaisjäännöksiä, ja kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Suopellontien eteläpuolella Pätikkälän talosta 200 m itäkaakkoon ja tiestä 25 m etelään. Paikka on etelään pistävä kivikkoinen ja kallioinen moreenisaareke, jota ympäröi aiemmin pelloksi raivattu tasamaa. Moreenisaareke ja ympäröivä pelto ovat olleet vielä vuosituhannen vaihteessa Pätikkälän hevoshakana ja varsin avointa maastoa. Sen jälkeen alue on metsittynyt. Moreenisaarekkeessa kasvaa kuusimetsää ja entisillä pelloilla istutuskoivikkoa.
Kuppikallio on löydetty vuonna 1972. Aivan kallion reunassa on kuusi kuoppaa pienellä alalla. Saarekkeessa erottuu useita kiveyksiä ja kumpareita, joiden ajoitus ja merkitys on selvittämättä. Alkuvuoden 2018 valvonnan yhteydessä tehtyjen maastohavaintojen perusteella kumpareiden ja kiveysten alue on sisällytetty kuuluvaksi kohteen Pätikkälä 6 aluerajaukseen.
Pätikkälän tilalta tunnetaan useita muinaisjäännöksiä, ja kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Suopellontien pohjoispuolella, Heikkosen talosta 70 m itään ja tiestä 30 m pohjoiseen. Paikka on pohjoiseen pistävä, peltojen ympäröimä ja ojien reunustama kalliosaareke, jossa kasvaa muutama puu. Muinaisjäännös on melko hyvin säilynyt, ja se kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.
Saarekkeen pohjoisosan kalliopaljastumasta on vuonna 1972 todettu 7 kuppia vajaan neliömetrin alalta paljastuman keskipaikkeilta. Kuppien eteläpuolella on korkeuskiintopiste. Vuoden 2013 tarkastuksessa kuppikalliossa havaittiin kaksi kupin teelmää seitsemän tunnetun kupin lisäksi. Kuppikallion länsireunaan on kasattu runsaasti ilmeisesti pellolta raivattuja (räjäytettyjä) kiviä.
Alkuvuodesta 2018 tehdyn valvonnan yhteydessä havaittiin, että kuppikallion sijaintipiste muinaisjäännösrekisterissä ei vastaa todellisuutta. Kohteen sijaintitieto on korjattu ja paljaan kallion alue on rajattu muinaisjäännösalueeksi.

Päivärinnan pelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokalmisto ja kuppikivet sijaitsevat Antialanlahden länsirannalla, Hovilantien itäreunassa, Haaralan talosta 60 m etelälounaaseen ns. Päivärinnanpellossa tai Kotipellossa. Paikka on loivasti itäkaakkoon viettävää moreenirinnettä, joka on raivattu pelloksi. Peltolohkon lounais- ja koillisnurkissa on suuret kivikasat.
Paikalta on 1910- ja 1920-luvuilla löydetty miekka (KM 6689:2), massiivinen rannerengas ja hopea(?)koru (KM 7487:4-5), massiivinen rannerengas, lasihelmi, keramiikkaa, palamatonta luuta, palanutta savea ja kuonaa (KM 7591:54-58, näistä alanumerot 56-58 löytöjä Alfred Hackmanin tutkimuksista) sekä pyöreä kupurasolki, neljä helmeä ja pronssikoru (samanlainen kuin aiemmin löytynyt KM 7487:5) (KM 8323:1-3). Löytöjen ja maaston perusteella pellon kohdalla on ollut viikinkiaikainen polttokalmisto.
Pellossa on ollut myös kolme kuppikiveä, joista yksi kivikasasta löydetty pieni kivi (9 kuppia) on siirretty Sysmän museoon, toinen lohkare (2 kuppia) on haudattu maahan pellon keskelle ja kolmas kivi (1 kuppi) on jäljellä kivikasassa pellon lounaisnurkassa.
Paikka on osa Sysmän kirkonseudun rautakautista asutuskeskittymää.

Haaralan hevoshaka (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Antialanlahden länsirannalla, Suopellontieltä 35 metriä kaakkoon ja Haaralan talosta 100 metriä pohjoiskoilliseen. Paikka on kivikkoista, loivasti kaakkoon viettävää, raivattua moreenirinnettä. Harvakseltaan lehtipuita kasvavaa aluetta käytetään hevoslaitumena. Muinaisjäännös ympäristöineen on melko hyvin säilynyt.
Kivi on havaittu vuonna 1973. Laitumen keskellä olevassa matalassa, kuperalakisessa maakivessä (1,5 x 1 x 0,5 m) on kolme kuppia.

Alhio (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Suopellontien luoteispuolella, Nikalantien mutkassa, Nikalan taloon menevän tien risteyksen lounaispuolella, aivan tien vieressä. Paikka on loivasti luoteeseen viettävää savipeltoa. Muinaisjäännös on melko hyvin säilynyt viljelymaiseman keskellä.
Kivi on havaittu vuonna 1973, ja isohkon maakiven (2 x 1 x 1 m) laella on yksi kuppi, jonka halkaisija on 6 ja syvyys 1 cm. Kupin pohja on epäsymmetrinen ja epätasainen. Kyseessä on siis epävarma kuppikivi, jota ympäröivältä pellolta ei ole havaintoja esihistorialliselta ajalta.

Nikala (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Nikalan taloon johtavan tien itäreunassa, 20 m päärakennuksen eteläisestä seinälinjasta etelään tietä pitkin mitattuna. Paikka on kivikkoinen loivasti etelään viettävä moreenimäki, jossa kasvaa sekametsää. Länsipuolella avautuu laaja peltoaukea.
Kivi on havaittu vuonna 1965, ja se on alkujaan sijainnut tien länsireunassa, mutta siirretty pois alkuperäiseltä paikaltaan. Matalassa maakivessä (1,4 x 0,7 x 0,3 m) joka on lohkeillut, on ollut 2 kuppia. Niistä toinen on viety Sysmän museoon, jäljellä olevan koko on 6 x 6 x 1 cm. Muinaisjäännös on huonossa kunnossa ja liian lähellä tietä.

Pappilanhaka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöryhmä sijaitsee Kirkkolahden länsirannalla Sysmän entisen pappilan päärakennuksesta 150 m lounaaseen, pappilan ja sen lounaispuolisella Lystimetsän tontilla.
Paikka on loivasti kaakkoon viettävää moreenirinnettä. Aluetta on käytetty laidunhakana, mutta nykyisin se on lähes kokonaan metsittynyt. Muinaisjäännös on ympäristöineen melko hyvin säilynyt, mutta umpeenkasvu uhkaa sitä.
Röykkiöryhmä on löydetty vuonna 1960, ja alueella on ainakin 29 maansekaista tai pelkistä kivistä koottua röykkiötä. Ne sijaitsevat rinteen suuntaisesti noin 120 x 50 m laajuisella alueella. Kolme lounaisinta on Lystimetsän tontilla ja loput pappilan puolella.
Osa röykkiöistä vaikuttaa viljelyröykkiöiltä, mutta monista röykkiöihin tehdyistä koekuopista on löydetty hautauksiin viittaavia löytöjä ja palomaata. Röykkiöiden koko vaihtelee, ja suurimmat ovat kooltaan noin 10 x 10 x 1 m, useimpien koko on kuitenkin noin 5 x 4 x 0,5 m. Lisäksi on yksi kivikenttää muistuttava kohta (30 x 10 x 0,6 m), johon voi kuulua useampi kuin yksi röykkiö toisissaan kiinni.
Röykkiöryhmän luoteispuolella kohoaa tasalakinen kumpare, jonka lounaispäässä on epävarma kuppikivi.

Seurakunnan maa (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Suopellontien länsipuolella olevien omakotitalojen takana, kirkkoa vastapäätä. Kallio on jyrkkäseinämäinen ja sen länsipuolella on aiemmin viljelyksessä ollut notkelma. Lähimpien talojen tontit ja pihat ulottuvat kallion juurelle.
Kalliossa on 22 kuppia, joista 5 on epävarmoja. Kuppien halkaisijat ovat 6 - 8,5 cm ja syvyydet 1 - 2,5 cm. Lisäksi kallion toisessa päässä on jonkinlaista kiveystä, mahdollisesti pellolta kasattua. Paikalla on myös kiven ja maansekainen kasa.
Kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Surmakivi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Suopellon tieltä 20 m itään, pellon keskellä on pieni kallio, jolla on Surmakiveksi nimitetty lohkare. Kalliolla on myös matala röykkiö ja kalliopinnalla on uhrikuoppia.
Kalliopaljastuman koko on 15 x 10 x 1,5 m.
Kallio on loivasti itään Majutveden rantaan laskevalla rinteellä. Rautakaudella ranta ollut noin 50 - 100 m päässä. Nykyisin osa alavasta maasta on täytetty. Ympäristö on entistä peltoa, nyt joutomaana ja vesakkona. Kirkon pysäköintipaikka on muutaman kymmenen metrin päässä kalliosta.
Sileäpintaisella kalliolla, sen lounaispäässä Surmakiven ympärillä on matala hautaröykkiö ja sen pohjoispuolella kalliossa seitsemisen kuppia, jotka ovat kooltaan noin 8 x 7 1,5 cm. Alueen rajaus on tehty kallion perusteella.
Röykkiössä oli 1999 tuoreita kaivelujälkiä, ja rautakuonaa oli jätetty kalliolle. Yhteen kohtaan kalliossa yritetty tehdä hakkaamalla uutta kuppia.
Kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Ihananiemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suurikylän kartanosta noin 100–200 m itään ja etelään, Suopellon tien molemmin puolin, loivalla Majutveteen laskevalla rinteellä. Pienillä kalliopohjaisilla kumpareilla on matalia, nurmettuneita kumpuja (kiven ja maan sekaisia röykkiöitä) ja rautakautinen sekä kivi- ja/tai varhaismetallikautinen asuinpaikka (Vanhapelto eli Pekkasen pelto). Röykkiöistä osa on tutkittu tienoikaisun yhteydessä vuosina 1975–76, osa on jäänyt myöhemmin tehdyn pyörätien alle. Viljely, ja viimeksi maansiirtotyöt rinteen alaosassa, ovat muokanneet ja muuttaneet muinaisjäännöksen ympäristöä voimakkaasti.
Tien eteläpuolelta on kuorittu pintamaata suuriin kasoihin. Kasoista ja niiden välialueelta, Suurenkylän kartanoa vastapäätä, tien alapuolelta, kahden koillisimman multakasan ja niiden välisen alueen luota on runsaasti rautakautisia löytöjä. Maakasojen seulonta aloitettiin vuonna 2011 ja jatkettiin 2012, mutta rautakautisia löytöjä ei juurikaan paljastunut.
Alueella on tai on ollut myös jäljellä kiveystä, kulttuurikerrosta ja hiiltä. Kyseessä on siis vaurioitunut Ihananiemen kalmisto ja rautakautinen asuinpaikka, osa löydöistä viittaa myös metallinkäsittelyyn. Paikalta on myös historiallisen ajan löytöjä.
Vuonna 2017 Suurikylän kartanon eteläpuoleiselta pellolta tuli esille metallinetsinlöytönä todennäköisesti hopearahakätkö (KM 41314). Koekaivauksen perusteella hopealöydön välittömässä läheisyydessä ei ollut merkkejä rakenteista tai muista kiinteään muinaisjäännökseen viittaavista ilmiöistä lukuun ottamatta kahta mahdollisesti rautakautisiksi ajoitettavaa saviastian palaa.
Sekä mahdollinen kätkölöytö että saviastian palat viittaavat kuitenkin siihen, että Ihananiemen muinaisjäännösryhmän asuinpaikkaosa voi ulottua laajemminkin Suopellontien länsipuolelle. On myös tiedossa, että peltolohkolta, jossa koekaivausalue sijaitsi, on tehty aiemminkin löytöjä, jotka voivat liittyä Kirkkovainion kivikautisen asuinpaikan lisäksi myös Ihananiemen rautakautiseen asutukseen (ks. Poutiainen 2000: 5). Edellä mainitut seikat puoltavat nykyistä, viimeisimpien havaintojen perusteella laajennettua muinaisjäännösrajausta.
Alueen pohjoisosassa sijaitsee kuppikivi (tuotiin alakohteeksi 9.12.2021), joka oli aiemmin muinaisjäännösrekisterissä omana kohteenaan (Suurikylä 781010023). Kuppikivi sijaitsee Suurenkylän kartanosta 150 m itään, Suopellontien ja Suurkyläntien risteyksen kaakkoispuolella, noin 6 m tien laidasta, Majutveden rantaan viettävän peltorinteen yläreunassa. Suurehkossa maakivessä (3,3 x 1,9 x 1,2 m) on 52 kuppia, joista 14 on epävarmaa. Kuppien koot vaihtelevat 11 x 6 x 1,5–4. Kiveen on kiinnitetty kuparinen rauhoituskyltti. Vuoden 1975 koekaivauksessa kiven pohjoispuolelta löytyi palanutta luuta ja savea sekä kiveystä.

Kirkkovainio (781010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suurikylän kartanon päärakennuksesta noin 20 - 50 m etelään, kaakkoon viettävällä peltorinteellä ja puutarhassa. Kivikaudella paikka on ollut rannalla. Alue on ollut pitkään viljeltynä, ja puutarhaan tiedetään tuodun maata rannalta. Maaperä on tummaa peltomultaa. Asuinpaikka ulottuu mahdollisesti alempana olevalle pellolle saakka, sieltä on myös rautakautisia löytöjä pellosta.

Simolanrinne (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Särkilahdentien ja Suopellontien risteyksestä 150 m itään, kahden rivitalon välisellä piha-alueella, joka on entistä peltoa. Paikka on hyvin loivaa Majutveteen laskevaa rinnettä.
Kivi on suurehko, rapautunut siirtolohkare, jossa 18 kuppia. Niistä 6 on epävarmaa. Kuppien koot vaihtelevat 19 x 6 x 1-4 cm.
Kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Nevala (781010025) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Sysmän keskustaajaman tuntumassa, Akanojan koillispuolella olevan Nevalan talon pihapiirissä. Se on noin viiden metrin päässä talon portaista hoidetulla pihalla, ja sitä ympäröi kukkapenkki. Aluetta on muokattu muutenkin jonkin verran.
Kivi on matala ja muodoltaan pyöreä, mutta tasalakinen (noin 1,4 x 1,4 x 0,3 m). Kivessä on neljä pyöreää kuppia, joiden halkaisijat vaihtelevat 6 - 10 ja syvyydet 3 -3,5 cm.
Pihalle on pystytetty informaatiotaulu.

Roni (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Ravioskorvessa Ronin tilalla Hallaharjun eteläosassa. Paikka on lounais - koillis -suuntaisen Hallaharjun kaakkoisrinteeseen tehtyä entistä sorakuoppaa aivan Ronin talon pihapiirissä. Kuoppaa ei enää käytetä ja sen eteläosassa kasvaa nuorta sekametsää.
Paikka on todettu 1965, jolloin sorakuopan reunasta poimittiin kvartsia. Kohdassa tehtiin pieni kaivaus 1966, jolloin havaittiin asuinpaikan tuhoutuneen kokonaan soranotossa. Löydöt ovat kvartsia sekä koristeltu asbestikeramiikan pala. Mahdollisesti samasta kuopasta on löytynyt myös rombikirves.
Vuoden 2004 inventoinnissa Ronin talon kaakkoispuoliselta pellolta löytyi kvartsi-iskoksia. Paikalla on selvä rantatörmä, jonka maalajina on hiesu/savi.

Korteranta (781010029) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Nuoramoisjärven kaakkoisosassa Käyrälahden luoteisrannalla olevalla Korterannan talosta 45 m etelälounaaseen, talon johtavan tien itäreunassa. Paikka on kivikkoista moreenimaata, jota on käytetty laitumena, mutta nykyisin siellä kasvaa istutuskoivikkoa.
Kuppikivi on löydetty vuonna 1973. Matalassa kivessä (100 x 90 m) on yhteensä 9 kuppia. Kivestä 15 m itäkoilliseen on maansekainen silmäkivellinen röykkiö (5 x 2 x 0,5 m).
Lisäksi kivestä noin 100 metriä itään, pellolla havaittiin vuoden 2004 inventoinnissa asuinpaikka, josta löydettiin mm. rautakautista keramiikkaa, palaneita kiviä ja savitiivistettä. Löytöalueen GPS-koordinaatit: p = 6812806, i = 3436896

Koskuenmäki 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoisrannalla, 400 m Lahdenpohjanlahden rannasta itään ja 500 m lounaaseen Nordenlundin kartanon päärakennuksesta. Paikka on hiekkapeltojen reunustamaa länteen viettävää kallioista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Muinaisjäännös on hyvin säilyneessä ja maisemallisesti edustavassa ympäristössä.
Muinaisjäännös on todettu vuonna 1973, jolloin laitumen kaakkoisreunassa havaittiin matala maansekainen röykkiö (4,5 x 3,5 x 0, 6 m). Se tulkittiin muodon ja koekuopasta löytyneen keramikan perusteella hautaröykkiöksi. Röykkiö on tutkittu 1999, jolloin saatiin talteen lähinnä keramiikkaa ja vähän palanutta luuta. Mitään hautaukseen viittaavaa siitä löydetty. Röykkiössä on mahdollisesti myös kuppikivi. Kaivaus- ja inventointihavaintojen perusteella röykkiön ympäristössä on rautakautinen asuinpaikka, jonka säilyneisyyden ja laajuuden selvittäminen edellyttää kuitenkin lisätutkimuksia.
Kohde kuuluu Nuoramoisten rautakautiseen asutuskeskittymään.

Koskuenmäki 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoisrannalla, 400 m Lahdenpohjanlahden rannasta itään ja 500 m lounaaseen Nordenlundin kartanon päärakennuksesta. Paikka on hiekkapeltojen reunustamaa länteen viettävä kallioinen laidun. Kuppikiven ympäristö on maisemallisesti hyvin säilynyt.
Kuppikivi on todettu 1971. Suuren siirtolohkareen (4,8 x 2,5 x 0,8 m) lähes vaakasuoralla yläpinnalla on 31 kuppia (3-8 x 1-5 cm). Kiven ympäristöön tehtiin vuonna 1997 koekuoppia, joista ei tehty mitään esihistoriallisia havaintoja.
Kohde kuuluu Nuoramoisten rautakautiseen asutuskeskittymään.

Koskuenmäki 3 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoisrannalla, 400 m Lahdenpohjanlahden rannasta itään ja 500 m lounaaseen Nordenlundin kartanon päärakennuksesta. Paikka on hiekkapeltojen reunustamaa länteen viettävää kallioista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Muinaisjäännös on melko hyvin säilyneessä ympäristössä.
Muinaisjäännös on todettu 1971, jolloin mäen lounaisrinteestä havaittiin kuppikivi ja röykkiö. Lohkareisessa kivessä on länsikyljessä yksi syvä kuppi (halk. 8 cm, syv. 5 cm). Kivi ei ole alkuperäisellä paikallaan, vaan siirretty muualta röykkiön koillislaitaan. Soikea röykkiö (7 x 5 x 1 m) on kasattu ainakin pintaosistaan erikokoisista kivistä ja vaikuttaa raivausröykkiöltä. Keskiosaan tehdystä koekuopasta ei ole todettu mitään esihistoriallisen muinaisjäännökseen viittaavaa. Röykkiön ytimenä saattaa kuitenkin olla vanhempi rakennelma, jota olisi aikojen kuluessa peitetty uusilla kivillä. Röykkiön viereenkään tehdystä koekuopasta ei ole löytynyt mitään esihistoriallista.
Kohde kuuluu Nuoramoisten rautakautiseen asutuskeskittymään.

Koskuenoja (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Kuppikivi sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoisrannalla, 400 m Lahdenpohjanlahden rannasta itään ja 350 m lounaaseen Nordenlundin kartanon päärakennuksesta. Lounaispuolella virtaa Koskuenoja Lahdenpohjanlahteen. Paikka on hiekkapeltojen reunustamaa länteen viettävää kallioista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Muinaisjäännös on melko hyvin säilyneessä ympäristössä.
Kuppikivi on todettu 1971 asuinrakennuksen luoteispuolella olevasta kalliosta, jossa on havaittu 7 kuoppaa. Rakennuksen purkamisen jälkeen kalliota on paljastettu lisää ja syvänteitä on tullut lisää esiin. Kalliopinnassa erottuu 6 x 4 m laajalla alueella parikymmentä erikokoista kuopannetta. Niistä suurin osa - aiemmat mukaan lukien - vaikuttaa epämääräisen muotonsa perusteella luontaisilta tai korkeintaan aihioilta. Selvimpiä kuppimaisia syvänteitä on kallion keskellä olevan harjanteen kohdalla.

Nordenlundin hevoshaka (Kultti- ja tarinapaikat)
Keskiaikainen; Kuppikivi sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoisrannalla, 400 m Lahdenpohjanlahden rannasta itään ja 300 m pohjoiskoilliseen Nordenlundin kartanon päärakennuksesta. Paikka on hiekkapeltojen reunustamaa kallioista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Muinaisjäännös on hyvin säilyneessä ja maisemallisesti edustavassa ympäristössä.
Kuppikivi on todettu 1971 hevoshaan koillisosasta. Matalassa, lähes neliömäisessä maakivessä (0,45 x 0,5 x 0,2 m) on viisi kuppia (halk. 4-5 cm). Hakaan tehdyistä koekuopista ei ole tavattu mitään esihistorialliseen viittaavaa, mutta kivi saattaa lähilöytöjen perusteella olla rautakautinen. Kiven länsipuolella on historiallisen ajan rakennusjäännöksiä.

Jokioinen/Joki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Asikkalan - Sysmän -maantieltä 400 m luoteeseen, Auhjärvestä Majutveden Kuhanselkään virtaavan Lintulanojan länsirannalla, Jokioiosten tilan pihapiirissä. Paikka on laajan metsäalueen itäreunassa oleva kivikkoinen moreenimäki, jossa kasvaa vanhoja mäntyjä. Mäkeä ympäröivät loivasti itään viettävät hiekka- ja hiesupellot. Itä- ja koillispuolella avautuu alava jokilaakso, josta osa on metsitetty. Muinaisjäännös on melko hyvin säilyneessä ympäristössä, joka on kuitenkin kasvamassa umpeen.
Muinaisjäännös on todettu 1936 mäen lounaisosasta perunakuopan kohdalta. Paikalta oli aikaisemmin löytynyt keihäänkärki ja kaivauksissa kuopan lounaisnurkasta paljastui osittain tuhoutunut viikinkiaikainen polttohauta. Sen kohta on ilmeisesti tutkittu kokonaan, mutta muinaisjäännöksen laajuus on selvittämättä. Maaston perusteella paikalla on saattaa hyvinkin olla kalmisto.
Pistemerkinnän länsipuoliselta pellolta on toukokuussa 2021 löytynyt merovingiaikaisen soljen katkelma (Ilppari ILM18917).

Kuhanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuhanselkään laskevan Tainionvirran Kuhansuun pohjoispuolella, Paavolan talosta 650 m lounaaseen. Paikka on melko jyrkästi etelään ja kaakkoon viettävää hiekkapeltoa, jonka luoteispuolella kohoaa kallioinen metsä. Kaakkoispuolella virtaa oja pohjoisesta Kuhansuuhun. Kohdassa on ollut suojaisa muinainen lahti.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin pellon yläosista löytyi kvartsia. Pellon keskeltä olevasta ojasta saattaa olla peräisin Paavolan tilalta Majuniityltä jo 1850-luvulla löytynyt tasataltta KM 250. Löytövyöhyke on topografiaa noudatellen hyvin kapea ja nauhamainen.

Varikselanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuhanselkään laskevan Tainionvirran Kuhansuun pohjoispuolella, Paavolan talosta 900 m länteen. Paikka on melko loivasti lounaaseen viettävää hiekansekaista peltoa, jonka luoteispuolella kohoaa kallioinen metsä. Kohdassa on ollut muinainen poukama.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin pellon keskeltä löytyi kvartsikaavin ja -iskoksia.

Ranko (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Ylä-Vehkajärven länsirannalla, Aholan talosta 20 m eteläkaakkoon Rankoontien länsireunassa, 10 m tilan rajapyykistä pohjoiseen. Paikka on melko tasaista moreenimäkeä, ja sen eteläpuolella avautuu pelto.
Kuppikivi on havaittu vuonna 1973. Tilan kaakkoiskulmassa olevassa suuressa, lohkeilleessa maakivessä (3,5 x 2,5 x 1,5 m) on neljä kuppia. Kupeista kaksi on laakeita ja isoja (8 - 10 cm).
Vuoden 2009 inventoinnissa havaittiin, että aivan kiven vierestä on kaivettu maata ja kasattu sitä aivan kiveen kiinni, samalla kivi on hiukan vanhingoittunut.

Salaksjärvenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Valittulantieltä 1 km pohjoiseen, Tikkalan- ja Lautsillantien risteyksen luoteispuolella ja Salaksjärven itäpäästä 50 m koilliseen. Paikka on lounaseen viettävää hiekkaista peltoa.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin pellosta löytyi runsaasti kvartsia. Löytöpaikan yläpuolella olevasta Hietamäen torpasta on toimitettu kokoelmiin tasataltta, joka saattaa olla peräisin asuinpaikalta.
Asuinpaikka rajattiin uudestaan syksyllä 2006 kynnöspellossa havaittujen kvartsien perusteella.

Vanhanpaikanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tikkalantientien varrella, Mustalammen etelärannalla, Vanhapaikka -nimisestä asuinrakennuksesta 20 m pohjoisluoteeseen. Paikka on melko jyrkästi pohjoiseen viettävää savensekaista entistä peltoa, joka nykyisin lähinnä puutarhana tai joutomaana.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin pellosta on löydetty kvartsia ja raaka-ainekappale. Paikalta on aikaisemmin löytynyt tasataltta.Tilalta on myös mainittu tavatun tulisijoja, maanalaisia kivilatomuksia sekä kivilaakoja, joiden alla olisi ollut hiiliä ja luita. Pihassa on joitakin isoja laakakiviä, mutta mitään merkkiä muinaisjäännöksistä ei ole havaittu.
Paikka on pihamaata ja umpeen kasvanutta peltoa, eikä vuoden 2006 inventoinnissa mitään havaintoja muinaisjäännöksestä.

Pajalahdenpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tikkalantien varressa Mynnilänalaseen kuuluvan Pajalahden lounaisrannalla, Mäkelän talosta 200 m pohjoiseen. Paikka on loivasti koilliseen viettävää savensekaista peltoa. Löytöpaikan eteläpuolella on suuri siirtolohkare.
Pellon pinnasta on 1965 löytynyt muutamia kvartseja. Topografialtaan asuinpaikaksi sopiva, mutta löydöt ovat vähäiset. Pelto oli vuoden 2006 inventoinnin aikaan heinällä, eikä lisähavaintoja muinaisjäännöksestä voitu tehdä.

Haarasilta 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Joutsjärven pohjoisrannalla, Valittulantien eteläpuolella, Ylä-Haarasillan tilan pihapiirissä ja itäpuolisella pellolla. Paikka on loivasti etelään ja kaakkoon viettävää moreenirinnettä noin 170 metriä rannasta pohjoiseen.
Päärakennuksesta koillispuoliselta pellolta on löydetty vuonna 1965 kvartsia ja koristelematon saviastianpala. Tilan maalta on aikaisemmin löydetty myös kourutaltta KM 2961:2, ja kohde on tulkittu kivikautiseksi asuinpaikaksi.
Myöhemmin pihamaalta on löydetty navetan ajosiltaa rakennettaessa rautainen keihäänkärki KM 17379 ja vesijohto-ojaa talon pohjoispuolelta kaivettaessa pronssinen rannerengas KM 19425. Löydöt liittyvät todennäköisesti rautakautiseen kalmistoon. Myös pellolta tavattu saviastianpala on tyypiltään lähinnä rautakautista.

Valittulan kansakoulu (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Joutsjärven niemessä, Joutsjärventien varressa olevan Valittulan entisen kansakoulun etelä- ja itäpuolisella pihalla. Paikka on loivasti itään kohti Harvalanselkää viettävää moreenirinnettä, jota on raivattu ja tasoitettu.
Koulun pihalla on 1965 havaittu ainakin 13 lähinnä maansekaista röykkiöitä noin 100 x 60 m alalla. Talon eteläpuolisesta puutarhasta on raivatun kivikasan alta löydetty keihäänkärki KM 12113:1. Osaa röykkiöistä on pidetty viljelyröykkiöinä tai rakennusten jäännöksinä. Muinaisjäännös on osittain tuhoutunut pihamaata tasoitettaessa, mutta vuoden 1999 inventoinnin perusteella päärakennuksen eteläpuolella on jäljellä vielä ainakin seitsemän röykkiöitä 60 x 50 m alalla, tosin osittain peittyneinä.

Rantamäki (781010046) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Joutsjärventien itäpuolella, Valittulan vanhasta kansakoulusta 200 m pohjoiseen ja Rantamäen talosta 20 m kaakkoon. Paikka on loivasti itään, kohti Harvalanselkää viettävää peltoa, jonka luoteispuolella kohoaa kallioinen moreenikumpare. Muinaisjäännöksen ympäristö on hyvin säilynyt.
Kuppikivestä on ilmoitettu jo 1927, mutta tarkastettu vasta 1965. Peltosaarekkeen länsipäässä olevan laakean maakiven (2,3 x 1,3 x 0,6 m) pinnasta on laskettu 22 - 24 kuppia (5-6 x 1,5-2 cm).

Siivolanpelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Joutsjärven itäosassa olevassa Salonsaaressa, saaren luoteispäässä, Lehtoniemen talosta 100 m kaakkoon. Paikka on peltojen reunustama viljelemätön kivikkoinen saareke 120 metriä rannasta. Muinaisjäännös on melko hyvin säilyneessä ympäristössä, mutta umpeenkasvun uhkaama.
Kalmisto on todettu 1965. Paikalta on jo 1918 löydetty ojankaivuussa keihäänkärki ja kirves (Itä-Hämeen museo). Saarekkeseen vuosina 1966 ja 1967 tehdyissä pienissä koekaivauksissa paljastui kiveys, joka tulkittiin polttokenttäkalmistoksi. Löydöt ovat viikinkiaikaisia. Saarekkeen kartoituksessa on havaittu lisäksi kymmenkunta mahdollista hautaröykkiötä sekä joitakin myöhemmän ajan jäännöksiä. Saaren eteläpäästä on vesijätöstä löydetty myös viikinkiaikainen keihäänkärki. Salonsaari on sijainnut keskeisesti sisämaasta Päijänteeseen johtavan vesireitin varressa.

Tuvantaus (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Päijänteen Soilahteen pistävässä niemessä, Jussilan talosta 20 m itään. Paikka on loivasti kaakkoon viettävää hiekansekaista peltoa, jonka länsipuolella kohoaa kivikkoinen moreenimäki.
Kohde on todettu vuonna 1965, jolloin pellon pinnasta löytyi muutamia kvartseja.

Kuhmukallio (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Soilahden suulla, Jänissaaren korkeimmalla kohdalla Kuhmukalliolla. Paikka on jyrkästi ympäristöstään kohoava, kuusivaltaisen kosteikon reunustama kallionyppylä (80 x 60 x 10 m) saaren lounaisreunalla, noin 60 m rannasta. Kalliolla kasvaa muutama mänty ja kataja. Kalliosta 50 m koilliseen on kesämökki. Muinaisjäännös on hyvin säilyneessä ympäristössä.
Kallion laelta havaittiin 1965 keskeltä avoin ympyrävalli (halk. 8,5 m). Paikalla oli aikaisemmin ollut röykkiö. Se oli ilmeisesti tuhottu kokonaan 1905, jolloin kansakoululuokallinen opettajansa johdolla purki rakennelman. Jäännöksestä ei hiiltä lukuun ottamatta löytynyt mitään. Työn jälkeen kivet ladottiin paikalleen nykyisen kehän muotoon. Jäännöksen sijainti ja alkuperäinen rakenne sopii lapinraunioihin, mutta kyseessä voi olla muukin rakennelma. Kuhumukalliolla tai jossakin muualla saaressa olevassa kalliossa on kerrottu olevan kuoppia (uhrikuoppia?), mutta niitä ei ole löytynyt.

Kurki (781010052) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Päijänteen itärannalla olevassa Soiniemessä, Koiralammin luoteisrannalla, Kurjen talosta 150 m pohjoiskoilliseen. Paikka on terassimaisesti etelään viettävää sorarinnettä, jonka keskellä erottuu selvä törmä. Törmän päällä kulkee tilustie ja yläpuolella on melko tasaista peltoa. Törmän alapuolinen laitumena oleva rantapelto viettää melko jyrkästi Koiralammeen.
Muinaisjäännös on todettu 1965, jolloin vasta raivatun rantapellon yläreunasta ja tilustien yläpuolisesta Pietarinpellosta löytyi kvartsia. Törmän yläpuolinen pelto on topografialtaan todennäköisempi asuinpaikka kuin rantapelto. Koko Koiralammen länsipää on maastoltaan kivikautiseen asutukseen sopivaa.

Peräsuo (781010053) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suurikylän rajalla, Nihtilän talon Peräsuon pellossa. Paikka on peltolohkon itälaidassa kohoavan pienen kallioisen metsäkumpareen eteläpäässä, jonka lounaisosa on raivattu pelloksi. Kumpareen pohjoispuolelta kulkee vesireitti Kirkjärveltä Jouhikaisen ja Räkäjärven kautta Liikolanlahteen. Itäpuolella avautuu laaja Harjusuo.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin peltorinteestä löytyi kvartsia. Paikka sopii maastoltaan kivikautiseksi asuinpaikaksi, mutta on ilmeisesti ollut varsin pienialainen. Pellosta ojaa kaivettaessa on löytynyt tuuran katkelma. Liikolanlahteen johtava vesireitti on todennäköisesti ollut kivikaudella asuttua, sillä sen varressa on useita ajanjakson asuinpaikkoja ja irtolöytöjä.

Saksala (781010054) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jouhikaisen koillisrannalla, Saksalan talon kaakkois- ja lounaispuolisilla pelloilla sekä talosta 100 m luoteeseen olevan Mattilan sorakuopan eteläosassa. Paikka on loivasti lounaaseen viettävää peltorinnettä, jonka koillispuolella kohoaa kivikkoinen metsämaasto.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin sorakuopan lounaisreunasta löytyi kvartsia. Asuinpaikan merkkejä on löytynyt myös Saksalan talon länteen ja eteläkaakkoon olevilta pelloilta. Runsain löytökeskittymä näyttää sijoittuvan talon lounaispuolelle pellon yläreunaan. Asuinpaikka saattaa jatkua luoteeseen pitkin Jouhikaisen pohjoisrantaa, sillä pellossa on todettu joitakin kvartseja ja lohkon luoteispäästä on löydetty hioinkivi KM 27919. Liikolanlahteen johtava vesireitti on todennäköisesti ollut kivikaudella asuttu, sillä sen varressa on useita ajanjakson asuinpaikkoja ja irtolöytöjä. Vuoden 2006 inventoinnin aikaan Saksalan talo oli autiona ja pellot kesannolla, eikä asuinpaikasta saatu uusia havaintoja.

Välimäki (781010055) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolantien eteläpuolella, Räkäjärven kaakkoisrannalla, Mattilan talosta 400 m eteläkaakkoon olevalla Välimäen pellolla. Paikka on 170 m rannasta, loivasti lounaaseen viettävää hiekansekaista rinnettä, jonka koillispuolella kohoaa kallioinen moreenimäki. Joukahaisen ja Räkäjärven kautta kulkee vesireitti Kirkjärveltä Liikolanlahteen.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin peltolohkon yläosan luoteispäästä ladon koillispuolelta löytyi kvartseja. Myöhemmin löytöpaikan luoteispuolisesta Kurasenkujan peltolohkosta on löydetty tasataltta KM 22799 ja kourutaltta asuinpaikasta 300 m itään. Liikolanlahteen johtava vesireitti on todennäköisesti ollut kivikaudella asuttu, sillä sen varresta tunnetaan useita ajanjakson asuinpaikkoja ja irtolöytöjä. Vuoden 2006 inventoinnissa asuinpaikasta ei tehty uusia havaintoja.

Kuismin (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden Haapasalmen etelärannalla, Verkkoniemen talosta 300 m luoteeseen. Paikka on melko jyrkästi itään viettävää entistä peltoa, jossa kasvaa nykyisin istutusmetsää. Paikalta 50 m pohjoiseen on kesähuvila.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin pellosta on löydetty kvartsia, muun muassa kaavin. Maasto on kivikautiseen asutukseen sopiva.
Vuoden 2018 tutkimuksissa todettiin, että kivikautinen asuinpaikka vaikuttaa vähälöytöiseltä ja myöhemmän maankäytön vaurioittamalta. Löytöalueet ovat melko suppeat ja keskittyvät 85 m korkeuskäyrän molemmin puolin.

Verkkoniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lentämänselän ja Liikolanlahden väliseen Haapasalmeen pistävässä Verkkoniemessä, Liikolantien varressa. Paikka on loivasti koilliseen viettävää hiekansekaista savipeltoa ja tasaista pihamaata. Paikan eteläpuolella virtaa puro Haapasalmeen.
Kohde on todettu 1965, jolloin pellon pinnasta löytyi Liikolantien molemmin puolin kvartsia. Maantie halkaisee asuinpaikan. Pohjoisempi löytöalue on nykyisin nurmella ja sen kohdalle on ajettu hiekkaa pallokentän pohjaksi. Eteläisempi löytöalue on edelleen peltona. Vuoden 2006 inventoinnissa asuinpaikasta ei saatu lisähavaintoja, koska pelto oli heinällä.

Kallioniemi (781010059) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden Haapasalmen etelärannalla, Liikolantien pohjoispuolella olevan Kallioisten talon eteläpuolelta. Paikka on kalliosten moreenimaiden reunustamaa, lähes tasaista savensekaista entistä hiekkapeltoa, johon on istutettu koivikkoa.
Kohde on todettu 1965, jolloin talosta 50 m etelään olevasta pellosta löytyi kvartsia. Samasta pellosta tien toiselta puolelta kerrotaan löytyneen tasataltan, joka olisi myöhemmin hävinnyt. Vuoden 2006 inventoinnissa asuinpaikasta ei tehty lisähavaintoja, ja entinen pelto on metsittynyt ja pusikoitunut.

Kolunrajanpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden eteläpuolella, Liikolantien ja Kylätien risteyksestä 150 m itään ja Peltolan talosta 60 m lounaaseen. Paikka on terassimaisesti kaakkoon viettävää savensekaista peltoa. Eteläpuolella on pieni Patajärvi, josta virtaa Pienukkaoja Liikolanlahteen. Peltoaukean kohdalla on kivikaudella ollut ilmeisesti matala lahti.
Kohde on todettu 1965, jolloin pellosta löytyi kvartsia. Osa asuinpaikasta on ilmeisesti tuhoutunut pellon keskelle, löytöpaikan länsipuolelle rakennetun navetan takia. Vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä asuinpaikasta ei saatu lisähavaintoja, koska pellot olivat kasvaneet umpeen.

Sillantaus (781010062) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden eteläpuolella, Liikolantiestä 50 - 100 m etelään ja Peltolan talosta 300 m koilliseen. Paikka on loivasti etelään viettävää peltoa. Länsipuolella virtaa Patajärvestä Liikolanlahteen Pienukkaoja. Peltoaukean kohdalla on kivikaudella ollut ilmeisesti matala lahti.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin pellosta löytyi kolmesta kohtaa kvartsia. Pienukkaojan pohjasta on myös löydetty poikkikirves (Itä-Hämeen museo 121). Vuoden 2006 inventoinnissa asuinpaikasta ei tehty lisähavaintoja, koska pellot olivat umpeen kasvaneita.

Riuttamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lentämänselän pohjoisrannalla, kapean Kalamiehenniemen itäpuolella avautuvan, luoteeseen pistävän pienen lahden pohjukassa, Riuttamäen (Seittenranta) talosta etelään. Paikka on kaakkoon viettävää hiekkarinnettä, jota varsinkin koillisessa reunustaa kivikkoinen moreenimäki. Muinaisen poukaman yläosassa on kasvimaa ja alaosa on nurmena.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin pellosta talosta noin 30 metrin etäisyydellä löytyi kvartsia ja piitä. Suojaisa paikka on maastoltaan varsin sopiva kivikautiseen asutukseen.

Rytö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden Kaukaanlahden pohjukan pohjoisrannalla, Rytön (Ryttö) autiotalon lounaispuolella. Paikka on jylhän kalliomaaston lounaispuolista, melko jyrkästi lounaaseen viettävää rinnettä. Kohta on aikaisemmin ollut peltona, mutta kasvaa nykyisin tiheää haavikkoa.
Kohde on todettu 1965, jolloin pellosta löytyi muutamia kvartseja ja piinpala.

Vuorentaus (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kaukaanlahden pohjoisrannalla, lahden perukassa, Koivurannan talosta 100 m kaakkoon, Pienen Kammiovuoren lounaispuolella. Paikka on jylhän kalliomaaston lounaispuolella loivasti lounaaseen viettävää hiekkaista kesantopeltoa, joka kasvaa nykyisin haavikkoa.
Kohde on todettu 1965, jolloin kesantopellosta löytyi kvartsia.

Mutanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden itäpäässä, kapean Taipaleenlahden pohjoisrannalla, Jokelan talosta 550 m länsiluoteeseen, Mutasen pellossa 35 m rannasta. Paikka on loivasti etelään viettävää hiekkarinnettä, jonka pohjoispuolella kohoaa laaja kallioinen metsäalue.
Kohde on todettu 1965, jolloin pellosta löytyi kvartsia. Paikalta on löytynyt 1935 mudanlevityksessä tasataltta (Sysmän museo), joka saattaa olla myös peräisin rannasta nostetusta mudasta. Maastoltaan paikka sopisi kivikautiseen asutukseen. Vuoden 2006 inventoinnissa asuinpaikasta ei tehty uusia havaintoja, sillä pellot olivat umpeen kasvaneita.

Simmala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden itäpäässä, kapean Taipaleenlahden pohjoisrannalla, Lahtelan talon ja saunarakennuksen välissä. Paikka on melko jyrkästi etelään viettävää hiekan- ja savensekaista rinnettä.
Kohde on todettu 1965, jolloin pellosta löytyi kvartsia. Asuinpaikka on luultavasti pellon yläosassa ja jatkuu mahdollisesti pellon yläpuoliselle penkereelle. Vuoden 2006 inventoinnissa ei asuinpaikasta tehty lisähavintoja, sillä pellot olivat umpeen kasvaneita.

Suurajo-Risteli (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Vintturintien länsipuolella, Ristelin talosta noin kilometri pohjoiseen ja Viljamenlammesta 600 m lounaaseen, Suurajon pellossa. Paikka on kahden kallioisen moreenialueen väliin jäävää notkoa, jota luoteispuolella reunustavat lohkareikot ja kaakkoispuolella hiekka- ja soraharjanteet. Pellon eteläpuolella on suurehko sorakuoppa. Pellon ja kuopan väliin jää lounaiskoillissuuntainen 600 m pitkä harjanne, jossa kasvaa mäntyvaltaista sekametsää. Paikan ohi kulkee vanha hirvipolku. Muinaisjäännös on sorantosta huolimatta hyvin säilyneessä ympäristössä.
Muinaisjäännös on todettu 1965, jolloin vasta raivatusta pellosta löytyi kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia kvartseja ja punaista hiekkaa, lisäksi sorakuopasta on löytynyt kaksoiskirves (Itä-Hämeen museo). Pellon ja sorakuopan väliseltä harjanteelta on todettu viisikymmentä kuoppaa rivimäisessä muodostelmassa. Niistä nelisenkymmentä on sijaintinsa ja mittasuhteidensa (halk. 2,5 m, syv. 30 cm) perusteella tulkittu pyyntikuopiksi. Alueella on myös kolme suurta ja syvää kaivantoa, mahdollisesti sudenkuoppia tai kellarin jäännöksiä. Pyyntikuopparyhmä on toistaiseksi ajoittamaton, muut kuopat ovat todennäköisesti historialliselta ajalta. Vuoden 2006 inventoinnissa pellosta ei tehty lisähavaintoja asuinpaikasta, sillä se oli umpeen kasvanutta, muuten todettiin muinaisjäännösalueen rajaus epätarkaksi. Vuonna 2021 kohdetta tarkastettiin laajemmin sen rajauksen määrittämiseksi, koska aiemmat tiedot laajuudesta olivat keskenään ristiriitaisia. Asuinpaikkaan viittaavat havainnot ovat vähäisiä, eikä uutta tietoa tässä suhteessa tullut esiin. Mahdolliselle asuinpaikalle ei voi esittää rajausta näillä tiedoilla, kyseessä ei mitä todennäköisimmin ole normaali rantasidonnainen pyyntiasuinpaikka. Pyyntikuoppien osalta tarkastuksessa todettiin, että niitä on huomattavasti enemmän ja pidemmällä matkalla harjulla kuin aiemmat muinaisjäännösrekisterin tiedot kertoivat. Pyyntikuoppajärjestelmän pituus on ainakin 800 m ja siihen kuuluu ainakin 80 kuoppaa. Kohde on rajattu havaittujen pyyntikuoppien perusteella.

Metelinsaari (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Vanjärven pohjoisosassa, pienessä Metelinsaaressa, 700 m Hartolan rajasta länteen. Paikka on kapeassa salmessa sijaitseva pieni metsäinen saari (80 x 80 m), joka kohoaa noin viisi metriä ympäristöstään. Muinaisjäännös on hyvin säilyneessä ympäristössä.
Saaren luoteisosan kalliopinnalta on 1965 havaittu kivistä kasattu röykkiö (7 x 5 x 0,5 m). Röykkiön keskiosassa on laaja kaivanto. Kiviä on käytetty röykkiön sivusta kulkevan sähkölinjapylvään tukena. Röykkiön ajoitus ja tarkoitus on selvittämättä, mutta sen sijainti ja tekotapa on lapinrauniolle ominainen. Tarinanan mukaan saari olisi saanut nimensä jättiläisten riidasta, jossa heitellyistä kivistä röykkiö on syntynyt.

Suurikylä Saha (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Majutveden pohjoisrannalla, entisen sahan pohjoispuolella, Askontien ja Sahantien välillä, tasalakisen kallioharjanteen länsilaidalla. Majutveden rantaan on nykyisin matkaa noin 150 m, rautakaudella harjanne on ollut niemenä. Kallion eteläpuolella ollut saha on lopettanut toiminnan ja sen alueelle, kallion itä-, länsi- ja eteläpuolelle on rakennettu omakoti- ja rivitaloja.
Kalliossa on yksi kuppimainen, soikea kuoppa, jonka koko on 11 - 14 cm ja syvyys 6 cm. Se eroaa kalliossa olevista muista kuopista, mm. selvistä porausjäljistä ja vaikuttaa uhrikuopalta.

Rautamäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikallio sijaitsee Joutsjärventien itäpuolella, Valittulan entisestä kansakoulusta 210 m pohjoiseen, Rantamäen (ent. Rautamäen) talon pohjoispuolella pihamaalla, 3 m ulko-ovesta pohjoisluoteeseen. Paikka on kallioista moreenimäkeä, joka viettää loivasti kaakkoon.
Tasaisen kallion pinnassa havaittiin 1974 kaksi kuppia (halk. 5 cm). Kalliopaljastuma on varsin pienilainen (40 x 50 cm) ja kuppeja saattaa olla maan peitossa useampiakin.

Pilkka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Asikkalasta Sysmään johtavalta tieltä 130 m luoteeseen, Tainionvirran suussa, Kuhanselän Kuhanlahden kaakkoispuolella. Paikka on kaakkoon työntyvän, kallioiden reunustaman kapean muinaislahden pohjukassa, loivasti luoteeseen viettävässä hiekkarinteessä. Kohta on aikaisemmin ollut peltona, mutta kasvaa nykyisin koivikkoa.
Paikalta on löydetty 1983 perunannostossa kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia kampakeraamisia saviastianpaloja. Asuinpaikan laajuus ja säilyneisyys on selvittämättä.

Vuohiniemi (781010076) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Majutveden Kuhanselän itärannalla, Kuokanmäen lounaispuolella Vuohiniemessä. Paikka on kumpuilevaa harjumaastoa, jossa kasvaa harvahkoa mäntyvaltaista metsää. Kankaalla teitä ja vallimaisia rantamuodostumia sekä muutamia eri-ikäisiä hiekkakuoppia.
Kohde on todettu 1991, jolloin rantaan ja Paavolan tilalle johtavan tien risteyksestä on löydetty kvartsia. Löydöt on otettu talteen tien pinnasta (alakohde KM 26787). Maasto on asuinpaikaksi sopivaa. Lähistöllä on useita kuoppia, muun muassa tervahautoja ja miilukuoppia, jotka ovat peräisin historialliselta ajalta. Inventoinnissa 1999 samassa kohdassa havaittiin yksi kvartsi-iskos (ei luetteloitu).
Inventoinneissa 2000 edellä mainitun löytökohdan lähellä havaittiin asumuspainanne (alakohde painanne 1, löydöt KM 32384:3). siitä noin sata metriä koilliseen tien pohjoislaidalta löytyi pala asbestikeramiikkaa (alakohde KM 32384:2) ja tien toiselta puolelta painanne (mahdollinen asumuspainanne, ei koekuoppia, alakohde painanne 2). Tästä noin 80 m itään tien etelälaidalta löytyi tyypillistä kampakeramiikkaa ja palanutta kiveä (alakohde KM 32384:1). Tältä löytökohdalta noin 20 m itään on tien eteläpuolella tervahauta (alakohde tervahauta).
Löydöt ja asumuspainanteet noin 200 x 100 m laajalla alueella. Kankaalla on lisäksi muutamia epävarmoja painanteita, joista osa voi olla asumuspainanteita. Etelämpänä mökkitien varsilla on vanhoja, umpeenkasvaneita hiekkakuoppia. Kesämökin etelälounaispuoliselta pellolta eikä hiekkakuoppa-alueelta ole muinaisjäännöshavaintoja.

Hovila Vasikkahaka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Majutveden Antialanlahden länsirannalla, 620 metriä Hovilan kartanosta itään, Seppäläntien eteläpuolella. Paikka on avointa moreenimaastoa, jota käytetään laitumena. Laitumella erottuu runsaasti historiallisen ajan asutukseen liittyviä jäännöksiä, joista ainakin osa kuuluu alueella sijainneeseen Lipolan tilan rakennuksiin. Muinaisjäännös on hyvin säilyneessä ja maisemallisesti erittäin edustavassa ympäristössä, jossa kasvaa myös kulttuurikasveja (tummatulikukka, pölkkyruoho).
Laitumella kohoavalta pitkänomaiselta harjanteelta on vuonna 1996 löytynyt metallinilmaisimella rautakautisia (viikinkiaikaisia) esineitä ja historiallisen ajan rahoja. Löytöjen perusteella alueella on ilmeisesti rautakautinen kenttäkalmisto ja asuinpaikkakin. Paikalla on tehty 1997 - 1998 pienialaisia koekaivauksia, mutta muinaisjäännöksen luonne ja laajuus on edelleen selvittämättä. Kenttätutkimuksissa on todettu lähinnä historiallisten (1600-1800-luku) tulisijojen jäännöksiä. Aluetta on ehkä muokattu historiallisen asutuksen aikana. Vuonna 2016 alueelta on saatu metallinetsinlöytönä dirhemin jäljitelmä (KM 41609: 1, ks. alakohteet). Kesällä 2017, syksyllä 2018 ja kesällä 2019 saatiin uusia metallinetsinlöytöjä Seppäläntien molemmin puolin sijaitsevilta pelloilta (ne löytöpaikat, joille on koordinaattitietoja, on tallennettu alakohteiksi).
Vasikkahaasta noin 450 metriä luoteeseen, on 1997 Venetaipaleen ojaliejusta löytynyt metallinilmaisimella viikinkiaikaisia löytöjä, jotka ovat luultavasti peräisin polttohautauksesta.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään (SYSMÄ 3 - 24, 78 - 80)

Hovila Nykulla (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Majutveden Antialanlahden länsirannalla, noin 700 m Hovilan talosta pohjoiskoilliseen ja 40 m Hovilantiestä kaakkoon. Paikka on kaakkoon viettävää kallioista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Mäellä on sijainnut Nykullan talo, joka on palanut jouluyönä. Alueella erottuu runsaasti historiallisen ajan maankäytön jäännöksiä kuten erilaisia maa- ja kivirakenteita sekä kuoppia ja ojia. Muinaisjäännös on melko hyvin säilyneessä ja maisemallsiesti edustavassa ympäristössä.
Karjahaasta on 1997 löytynyt metallinilmaisimella rautakautisia pronssi- ja rautaesineitä. Koekaivauksen 1999 perusteella löytöpaikalla on viikinkiaikainen kalmisto, joka muodostuu ilmeisesti useammasta maansekaisesta röykkiöstä. Alueella saattaa olla polttokenttäkalmistoakin.
Koekaivauspaikan lounaispuolelta on 1999 todettu myös kuppikivi (alakohde Hovila Nykylla kuppikivi).
Toinen vuoden 1997 metallinilmaisinlöytöjen ilmoitettu löytökohta on alakohteena KM 30445. (Paikalta on mahdollisesti löytynyt osa kyseisellä päänumerolla luetteloiduista metallinilmaisinlöydöistä. Suurin osa on koekaivauskertomuksen mukaan kuitenkin löytynyt koekaivauspaikalta.)

Aittosaari/Makasiinisaari (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Majutveden Aitto- eli Makasiinisaaressa, Sysmän vanhan pappilan kaakkoispuolella. Paikka on etelä-pohjoissuuntainen pieni saari (250 x 100 m), jossa kasvaa sekametsää. Saaren lakiosa on osaksi kallioinen.
Saaren lakialueen pohjoispäästä paljastui 1998 merovingiaikainen polttokalmisto. Esineitä oli löytänyt eräs paikkakuntalainen metallinilmaisimella muutaman neliömetrin alalta, ja kalmisto ehti osittain tuhoutua usein toistuneessa kaivelussa. Muinaisjäännöksestä ei ole havaittavissa maanpinnalle erottuvia merkkejä, eikä sen laajuutta tunneta. Sijainniltaan ja olemukseltaan paikka sopii hyvin kalmistosaareksi.

Nordenlundin karjahaka 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Nuoramoisjärven itärannalla, Nordenlundin kartanon maalla, päärakennuksesta 230 m länsilounaaseen, karjahaassa, pihatosta 55 m etelälounaaseen. Paikka on hiekkapeltojen reunustamaa, länteen ja luoteeseen viettävää kivikkoista moreenimäkeä. Muinaisjäännös on hyvin säilyneessä ja maisemallisesti edustavassa ympäristössä.
Karjahaan keskeltä on 1998 löydetty siirtolohkareeseen tehty kuppikivi. Rapautuva siirtolohkare (kork. 2- 2,5 m) on halkeillut. Kivessä on myös porausjälkiä ja sitä on ilmeisesti joskus lohkottu. Kiven sivussa kasvaa pari vanhaa pihlajaa. Kiven laki on melko tasainen ja laakea, useaan osaan lohjennut. Laelta on laskettu kolmesta eri kohdasta yhteensä ainakin 102 selvää pyöreää kuppimaista syvennystä. Kuppeja saattaa lakea peittävän sammalen alla olla lisääkin.

Haapasaari (781010082) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Sysmän vedenpuhdistamon eteläpuolella, vesijättömaiden reunalla, Ohrasaareen vievän ulkoilutien ja sillan länsipuolella. Aivan vesirajassa on pieni haapaa kasvava kumpare. Paikka on ollut vielä 1990-luvulla pieni saari mantereen ja Ohrasaaren välisessä kapeikossa. Lahdenpohjan täyttötöiden yhteydessä Haapasaari on liitetty mantereeseen.
Paikalliset harrastajat löysivät syksyllä 1998 paikalta metallinilmaisimella rautamiekan, pronssisolkia, riipuksen, atraimia, kuonaa ym. rautakautisia löytöjä. Paikalla on tehty koekaivauksia 1999. Muinaisjäännös todettiin rautakautiseksi, tarkemmin sanoen viikinkiaikaiseksi polttokalmistoksi. Rajaus on tehty maastonmuodon ja kiveyksen perusteella.

Naumin leirikeskus (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Päijänteen itärannalla, Pulkkilanharjun koillispäästä noin 4 km pohjoisluoteeseen, Iäksenlahden koillisrannalla. Paikka on loivasti lounaaseen Päijänteeseen laskevaa hiekkarinnettä, joka kasvaa männikköä. Kaakkoispäässä on Lahden kaupungin Naumin leirikeskus. Muinaisjäännös on hyvin säilyneessä ympäristössä.
Asuinpaikka on todettu 1998, jolloin osaksi metsästä ja leirikeskuksen luoteispuoliselta pihalta 160 x 30 m alueelta on havaittu neljä lähinnä soikeaa painannetta (10 - 15 x 7 - 13 m). Niistä ainakin kaksi luoteisinta (Painanne 1 ja Painanne 2) on tulkittu asumuspainanteiksi. Suurimmassa painanteessa (15 x 13 m) on matalat mutta selvät vallit. Painanteen keskeltä on koekuopasta saatu talteen kvartsia ja palanutta luuta (KM 30922). Kaksi painanteista on leirikeskuksen pihalla, kaakkoisin aivan päärakennuksen luoteispuolella. Maasto on varsin ehjää pintakasvillisuudeltaan kulunutta pihaa lukuun ottamatta. Muinaisjäännöksen luonteen ja laajuuden selvittäminen edellyttää koekaivauksia.
Inventoinnissa vuonna 1999 piha-alueen länsilaidassa olevassa painanteessa (Painanne 3) todettiin huuhtoutumiskerros, joten painanne ei ole aivan uusi. Itäisimpään painanteeseen (Painanne 4) oli pystytetty opasviitta.
Tarkastuksessa vuonna 2020 muinaisjäännöksen ja ympäristön leirikeskuksen alueella todettiin säilyneen aikaisempien kuvausten mukaisessa kunnossa. Painanteesa 4 ei ollut enää opasviittaa.

Akanoja (781010085) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Särkilahdentien ja Suopellontien risteyksestä luoteeseen, Särkilahdentien ja itäpuolisen Akanojan välillä, pienellä metsäisellä kumpareella peltojen keskellä. Ojan itäpuolella on rivitaloalue.
Kumpareen itäsivulla on avokalliota, jonka itälaidassa on kaksi kuppia noin puolen metrin päässä toisistaan. Kuppien läpimitat ovat 11 ja 6 senttimetriä ja syvyydet 3,5 ja 2 senttimetriä. Molemmat kupit ovat muodoltaan pyöreitä. Lisäksi kallion länsilaidalla on kolmas, epävarma kuppi. Kalliossa on myös luontaisia syvennyksia.
Sähkölinjapylvään harus on kiinnitetty kuppien väliin kallioon.

Leppäkorventie (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitseee Leppäkorventien länsipuolella, keskellä kerrostalon (Leppäkorventie 20) takapihan nurmikkoa. Maaston alkuperäinen muoto on vaikea hahmottaa muokatussa ja rakennettussa ympäristössä. Kalliopaljastumassa on kaksi varmaa (5,5-4,5 x 1- ja 0,5 cm) ja yksi epävarma kuppi (7 x 7 cm).

Taimiston torppa (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Suurenkyläntien itäpuolella, Järvenpääntien ristyksen kohdalla, itään ja kaakkoon laskevalla rinteellä. Kallio on vähäisen etelään pistävän harjanteen kärjessä. Ympäristö on ollut aiemmin viljeltyä, nyt pohjois- ja länsipuolella on asutusta, tonttien välialueet joutomaana.
Kallion pinnassa on 12 kuppia, joista 8 varmoja. Kupit ovat pääosin kallion länsilaidalla, keskellä ja lähellä pohjoispäätä. Seitsemän kuppia (niistä viisi selviä) muodostaa ympyränmuotoisen ryhmän. Suurin selvistä kupeista on 8 x 7 cm ja 2 cm syvä, pienin 5 x 3,5 cm ja 0,5 cm syvä.
Noin 50 metriä kuppikalliosta kaakkoon, peltoalueella on mahdollinen asuinpaikka tai kalmisto. Metallinilmaisimella löydetty useita rautakautisia löytöjä KM 34551:1-5, mm. hopearahan fragmentti.
Tarkastus 2020. Keväällä 2020 ilmoitettiin kuppikallion länsipuolelta Suurkyläntien kevyenliikenteen väylän ja kallion välisestä ojanleikkauksesta löytyneestä noesekaisesta maasta ja luista. Tarkastuksessa paikalta todettiin noensekainen maa-alue ja yksittäisiä, pieniä luunkappaleita noin metrin alalta leikkausta. Maakerroksen paksuus leikkauksesson on muutamasta sentistä noin kymmeneen senttiin ja sen alla on peruskallio. Esineitä tai muita muinaisen ihmisen toimintaan viittaavia piirteitä ei havaittu. On mahdollista että paikalla on ollut hautaus/kalmisto, mutta se on tuhoutunut tien ja kevyenliikenteen väylän rakentamisen yhteydessä.

Kukkulanmäki (781010089) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ala-Vehkajärven pohjoispäässä, järveen Ylä-Vehkajärvestä laskevan joen suulta 300 m itään. Etelälounaaseen suuntautuvan harjanteen eteläkärjessä, avoimella niittymaalla, hiekkamaalla on jonkinverran kiviä. Asuinpaikka on katajia kasvavalla törmällä. Vesiraja on aivan asuinpaikan ja törmän alla, ranta on matala ja soistunut. Löydöt, keramiikkaa ja kvartsia, saatiin koekuopista törmältä, loivalta rinteeltä. Selvää kulttuurikerrosta ei koekuopissa erottunut.
Jokiontien rautakautinen löytöpaikka on 700 m länsilounaaseen.

Lopperi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännökset sijaitsevat Lopperin talon päärakennuksesta 280 m pohjoiseen, talosta pohjoiseen johtavan tilustien länsipuolella. Ympäristö on viljelysmaata, lännessä ja etelässä on kallioisia ja kivikkoisia kumpareita. Lähistöllä on myös vesitorni.
Kuppikallio sijaitsee keskellä pelto- ja niittymaisemaa. Kuppikalliosta noin 40 metriä lounaaseen nurmettuneella alueella sijaitsee historiallisen ajan talonpohjien jäännöksiä sekä rautakautinen asuinpaikka tai kalmisto, josta on löydetty mm. pronssikulkunen ja -levyn palanen (KM 34552:1-2).
Muinaisjäännösryhmä sijaitsee keskellä kaava-aluetta, ja asemakaavan muutoksella paikalle suunnitellaan lämpökeskusta. Kaavamuutoksen johdosta paikka tarkastettiin syksyllä 2007. Tuolloin siellä havaittiin vielä kaksi röykkiötä, yhden kiven päältä löydettiin ilmeisesti keskiaikainen rautainen piilukirves (tarkastuskertomuksen mukaan "toimitettu museovirastoon", luetteloinnista ei tietoa).
Muinaisjäännösryhmän tarkan laajuuden määritteleminen vaatii koekaivauksia.
Kuppikallion koko on 7 x 5 x 0.8 m, ja arvioitu rajaus on tehty sen perusteella. Viereiseltä kalliopaljastumalta (muutama kymmenen metriä lounaaseen) on löydetty 2 pronssipellin kappaletta (astiasta niitinpaikkoineen, KM 37891), jotka ilmeisesti kaivettu metallinilmaisimen avulla siltä paikalta, josta arkeologisissa tutkimuksissa on löydetty pronssikulkunen ja pronssipellin kappale.

Jyrtinlampi (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Jurtinlammen eteläpäästä noin 200 m etelään, loivalla pohjoisrinteen pellolla, mäenharjanteen pohjoispäässä. Jyrtinlampi, jota on laskettu, lienee aikanaan ulottunut nykyiseen pellonreunaan lähelle kiveä. Pellon kiviä on raivattu.
Kivessä (3,5 x 2,5 x 1,05 m) on neljä kuppia, joista vain yksi on varma uhrikuppi. Se sijaitsee kiven kaakkoislaidan alaosassa olevalla tasanteella ja on kooltaan 5 x 4 x 2 cm. Epävarmat kupit sijaitsevat kiven laella.

Nuijanpohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nuijanpohjanlahden (Ylä-Vehkajärven lahti, joka on kivikaudella mahdollisesti ollut osa Päijännettä) pohjoisrannalla, 400 m Leppäkorventien sillasta länteen. Kohde on peltorinteessä, joka laskee etelään. Rinteen alaosassa on noin 30 m läpimittainen kumpare välittömästi asuinpaikan koillispuolella. Maaperä on savea ja moreenia.
Havainnot on tehty kynnöspellosta melko suppealta alueelta. Kohteen sijainti on melko matala. Päijänteen maksimikorkeuteen verrattuna (Sysmässä noin 92 m) paikka ajoittunee kivikauden lopulle tai varhaismetallikauteen (inventoijan oletus). Paikan laajuus on selvittämättä.

Nordenlundin karjahaka 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoisrannalla, 300 m Lahdenpohjanlahden rannasta itään ja 300 m länsilounaaseen Nordenlundin kartanon päärakennuksesta. Paikka on hiekkapeltojen reunustamaa, länteen ja luoteeseen viettävää kivikkoista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Ympäristö on maisemallisesti hyvin säilynyt.
Kohde on todettu 1999 ilmoituksen perusteella. Laitumen länsiosassa kohoaa suurehko siirtolohkare (5 x 3-4 x 2-2,5 m). Suunnilleen keskellä lakea on neljä kuppia (5-6 x 1-2 cm).

Nordenlundin karjahaka 3 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoisrannalla, 450 m Lahdenpohjanlahden rannasta itään ja 220 m lounaaseen Nordenlundin kartanon päärakennuksesta. Paikka on hiekkapeltojen reunustamaa, länteen ja luoteeseen viettävää kivikkoista moreenimäkeä, jota käytetään laitumena. Ympäristö on maisemallisesti hyvin säilynyt.
Kohde on todettu 1999 ilmoituksen perusteella. Karjahaan itänurkassa kohoavan kumpareen (kellarinpohja) pohjoisreunassa olevan tasaisen maakiven (1,3 x 0,8 x 0,3 m) pinnassa on neljä kuppia, joista kaksi on epävarmoja.

Sihvola 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoispuolella, Kalkkistentien ja Tepoontien risteyksen eteläpuolella, Sihvolan talon pihalla. Paikka on peltojen ympäröimä matala kallioinen moreenimäki.
Kohde on todettu 1999 ilmoituksen perusteella. Pihan eteläreunassa olevan aittarakennuksen lounaispään alla olevasta tasaisesta kalliopinnasta on laskettu ainakin yhdeksän kuppia, joista kuusi suuria ja selviä (6 x 6 x 1 cm). Kuppeja on todennäköisesti lisää rakennuksen alla.

Sihvola 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoispuolella, Kalkkistentien ja Tepoonteiden risteyksen eteläpuolella, Sihvolan talon pihalla. Paikka on peltojen ympäröimä matala kallioinen moreenimäki, joka on suurimmaksi osaksi talon pihamaana.
Kohde on todettu 1999 ilmoituksen perusteella. Kupit ovat keskellä pihaa maantasaisessa kalliopaljastumassa (4 x 3 m), 16 m päärakennuksesta itäkoilliseen ja 25 m Sihvola 1:stä pohjoiseen. Paljastuman eteläosassa kaksi kuppia, joista toinen on epävarma. Kupit (4 x 4 x 0,5-1 cm) ovat 15 cm päässä toisistaan.

Sihvola 3 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoispuolella, Kalkkistentien ja Tepoonteiden risteyksen eteläpuolella, Sihvolan talon pihalla. Paikka on peltojen ympäröimä matala kallioinen moreenimäki, joka on suurimmaksi osaksi talon pihamaana.
Kohde on todettu 1999 ilmoituksen perusteella. Kuppikivi on päärakennuksesta koillispuolella kasvavan sembramännyn juurella olevassa maakivessä. Kuperapintaisen rapakiven reunassa on yksi suuri ja syvä kuoppa (11 x 11 x 6 cm).

Nordenlundin ranta 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nuoramoisjärven Lahdenpohjanlahden itärannalla, noin 2 m korkean pohjois-eteläsuuntaisen rantatörmän päällä. Maaperä on hienoa kivetöntä hiekkaa. Kohde on osittain peltona. Asuinpaikkaan viittaavia löytöjä on noin 200 metrin matkalta rannan tuntumasta.

Nordenlundin ranta 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nuoramoisjärven Lahdenpohjanlahden itärannalla, n. 2 m korkean, pohjois-etelä -suuntaisen rantatörmän päällä. Maaperä on hienoa hiekkaa. Kohde on osittain peltona ja ulottuu n. 300 metrin pituisena kaistana rannan tuntumassa. Alueella on kolme löytökeskittymää. Löydöt lähinnä kvartsia.

Saunasaari (781010102) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Saunasaaressa lähinnä Nuoramoisjärven itärantaa. Maasto saaressa on alavaa ja kosteaa. Maaperä on kivinen. Saaren eteläosassa on noin 20 x 30 m kokoinen kumpare, johon tehdyistä koekuopista kvarsi-iskoksia. Ilmeisesti pienialainen pyyntiasuinpaikka.

Taukaniemi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ylimmäinen-järven pohjoisimma lahden itärannalla vanhalla rantavallilla, n. 65 m nykyisestä rannasta. Löydöt, kvartsi ja tarkemmin tyypittelemätön keramiikka, on kerätty 10 m matkalta vallin päältä. Alue on soistunutta, maaperä on hiekkaa.

Taukaniemi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ylimmäinen-järven pohjoisen lahden itärannalla, lahden perältä 1,8 km etelään. Asuinpaikka on vanhan rantatörmän päällä, n. 25 m nykyisestä rannasta. Maaperä on hiekkaa. Tarkastushetkellä metsä alueelta oli hakattu ja maaperä laikutettu. Pintapoiminnan perusteella löytöalue on n. 30 x 20 m törmän suuntaisesti. Löytöinä kvartsi- ja kvartsiitti-iskoksia.

Vanha-Olkkola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nuoramoisten kylässä Vanha-Olkkolan päärakennuksesta 300 m itään, Nuoramoisista Kalkkisiin menevän tien itäpuolella ja Kivisenojantien kaakkoispuolella. Alue on tasaista tai loivasti etelään viettävää tasamaata. Alueen koillisosassa on loivapiirteinen pari metriä ympäristöstään kohoava kumpare. Alue on osittain peltoa, osittain entistä tonttimaata. Alue on ollut viime aikoina laitumena. Maaperä on hiekkaista.
Kohteessa on kaksi kuppikiveä ja neljä kiven- ja maansekaista röykkiötä noin 150 metriä pitkällä alueella. Näistä yksi kuppikivi ja kolme röykkiötä sijaitsevat lähekkäin paikalla, jossa Nuoramoisten vanhimmassa vuoden 1749 kartassa on Sihvolan talon tontti. Paikalta on löytynyt myös rautakautista keramiikkaa (KM 31849). Sihvolan tontin koillispuolella, kumpareella alueen koillisosassa, on samassa kartassa Olkkolan talon tontti. Sihvola on siirretty muualle isojakoon mennessä, mutta Olkkola on ollut paikalla vielä 1800-luvulla sen jälkeen. Olkkolan jaon jälkeen paikalle on jäänyt kartanoksi muodostunut Vanha-Olkkola. Vanha-Olkkolan 1800-luvun jälkipuolella palaneen päärakennuksen jäännökset ovat kumpareella Olkkolan entisellä tontilla. Myöhemmin Vanha-Olkkola on siirretty muutamia satoja metrejä länteen nykyiselle paikalleen.

Kuusela (781010106) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Suopellossa, Suopellontieltä 200 m etelään ja Kuuselan talosta 200 m kaakkoon. Paikka on peltojen reunustamaa kivikkoista ja kosteaa moreenimaastoa, jossa kasvaa sekametsää. Metsikön koillispuolella virtaa oja etelään. Itäpuolella kohoavan mäen reunassa on kulkenut vanha tie Suopellosta Hovilaan.
Metsikön koilliskulmasta on 1999 todettu pelkistä kivistä kasattu röykkiö (12 x 4 x 1 m). Rakennelman ympärillä on pari pienempää kiveystä ja ojia. Röykkiön ajoitus ja tarkoitus on epäselvä, mutta hautaröykkiöltä se ei maaston ja rakennustavan perusteella vaikuta. Lähinnä kyseessä saattaa olla ojituksessa syntynyt raivausröykkiö.

Riihiniemi (781010107) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven etelärannalla, Kurjenlahden länsipuolella. Paikka on pohjoiskoilliseen työntyvä moreeniniemi, jossa kasvaa lähinnä vanhaan peltoon istutettua koivikkoa.
Paikalta on 1999 todettu vanhalta pellolta ja laitumelta parikymmentä kivistä kasattua röykkiötä (5 x 2 x 1 m). Röykkiöt liittyvät vanhakantaiseen raivausviljelyyn ja ajoittuvat todennäköisesti historialliselle ajalle.

Reivilä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Nuoramoisissa, Nuoramoisjärven kaakkoisosasta, Lahdenpohjanlahden länsipuolelta. Paikka on luoteeseen viettävää moreenirinnettä, jossa kasvaa kuusimetsää.
Paikalta on 1999 todettu parikymmentä kivistä kasattua röykkiötä (halk. 3 m, kork 0,3 m). Röykkiöt liittyvät vanhakantaiseen raivausviljelyyn ja ajoittuvat todennäköisesti historialliselle ajalle.

Oratinharju (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Päijänteen itärannalla Pulkkilanharjun koillispäästä 4 km pohjoisluoteeseen, Iäksenlahden pohjoisrannalla Oratinharjun lounaispäässä, noin 100 m rannasta. Paikka on luoteeseen pistävä kivikkoinen ja melko jyrkkärinteinen kallioselänne, joka kasvaa männikköä. Lounaispuolisessa rannassa on uudehkoja kesämökkejä. Muinaisjäännös on hyvin säilyneessä ympäristössä.
Muinaisjäännös on todettu 1991. Pienen kalliopaljastuman laella on pitkänomainen, luode - kaakko -suuntainen, erikokoisista kivistä kasattu röykkiö (20 x 8 x 0,5 m). Jäännöksessä erottuu erilaisia rakennelmia ja kyseessä saattaa olla kaksoisraunio.

Hyväniementie (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Majutveden länsiosassa, Hyväsaareen eli -niemeen johtavan tien varressa. Muinaisjäännös ulottuu melko laajalle alueelle tiheää sekametsää kasvavan moreenimäen pohjoiseen viettävässä rinteessä, rinteen reunalla mäen laella ja idempänä rinteessä olevalla kalliokumpareella. Paikka on Hyväsaaren mantereesta erottaneen muinaisen, nykyisin kokonaan maatuneen salmen etelärannalla.
Inventoinnissa vuonna 1999 löytyi silloisen Hyväsaareen menevän tien varrelta leikkauksesta rinteen yläosasta rautakautista keramiikkaa ja palanutta luuta (KM 32058:1-2) sekä polttokalmistoon viittaavaa kiveystä. Kalmiston rakenne tällä löytökohdalla ei ole selvillä, kyseessä voi olla niin matala röykkiö kuin polttokenttäkalmistokin. Vuonna 2001 tarkastuksessa otettiin talteen löytöjä (KM 32687:1-2) ja tehtiin kalmistoon viittaavia havaintoja tiellä ja sen molemmilla laidoilla vähän etelämpänä, rinteen reunalla mäen laella.
Hyväsaareen menevää tietä haluttiin siirtää idemmäs, ja vuonna 2002 kohteessa tehtiin koekaivauksia, jotka keskittyivät suunnitellulle tielinjalle, muutamia kymmeniä metrejä itään aiemmista löytökohdista. Suunnitellun tielinjan tienoilla todettiin olevan kalmistoa (löydöt KM 33136:1-28), joten tietä siirrettiin vielä enemmän itään, kalliokumpareen toiselle puolelle. Uuden tien rakentamisen valvonnan yhteydessä vuonna 2003 havaittiin vielä yksi kalmistoon kuuluva löytökohta (KM 34038) kalliokumpareen itäpuolella, uuden tien länsilaidalla.
Kohde tarkastettiin vuonna 2020. Tarkastuksessa paikannettiin aiemmat löytökohdat maastossa ja niiden perusteella määritettiin kohteelle rajaus.
Kohde kuuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään (SYSMÄ 3 - 24, 78-80).

Hovila 3 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Majutveden länsirannalla, Hovilan päärakennuksesta 470 metriä pohjoisluoteeseen ja Hovilantiestä 25 metriä länteen. Paikka on peltojen reunustama kallioinen kumpare, jossa kasvaa lehtimetsää. Kallion laelta on vuonna 1999 todettu yksi epävarma kuppi.
Kohde kuulunee Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään.

Hovila 4 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Majutveden länsirannalla, Hovilan päärakennuksesta 790 metriä pohjoiskoilliseen ja Hovilantiestä 65 metriä luoteeseen. Paikka on peltojen reunustama kallioinen saareke, jossa istutuskuusikon eteläreunasta, heinikossa olevasta kalliopaljastumasta on 1999 todettu yksi epävarma kuppi.

Koivuranta (781010113) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Valittulantien pohjoispuolella Kotijärven koillisrannalla, Säynätjärvestä Kotijärveen virtaavasta Koskenojasta 170 m luoteeseen.
Kohde on todettu 1999 ilmoituksen perusteella. Matala maakivi (1 x 0,9 x 0,1 m) sijaitsee talosta etelään rantaan johtavan tien länsireunassa. Kivessä on yksi kuppi (7 x 7 x 2 cm). Kuppikivi lienee rautakautinen, vaikkei sen ympäristöstä tunneta muita muinaisjäännöksiä.

Kuokanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Majutveden itärannalla, Kuokanlahden kohdalla, 100-200 m rannasta, länteen laskevan harjun rinteen alaosassa. Alue on metsämaata, osittain vanhaa, osittain nuorta metsää, ja 2021 suurelta osin hakkuuaukeata.
Harjun laelta viistosti luoteeseen laskevan traktorinuran varrelta, sen koillispuolella, löytyi vuonna 2000 inventoinnissa kaksi asumuspainannetta noin 35 m päässä toisistaan (alakohteet painanne 1 ja painanne 2). Vuonna 2021 painanteiden pohjoispuolinen alue oli hakkuuaukeana, ja tarkastuksesa havaittiin useita asuinpaikkalöytöjen keskittymiä korkeuskäyrien suunnassa (likimain pohjois-etelä) noin 150 m matkalla ja rinteen suunnassa lähes sadan metrin matkalla eri korkeuksilla harjun rinteessä. Hakkuuaukean pohjoisreunalta löytyi kolmas asumuspainanne noin sata metriä aiemmin tunnetuista painanteista pohjoiseen (alakohde painanne 3).
Vuonna 2000 löytyneiden asumuspainanteiden eteläpuolella on pieniä, vanhoja hiekkakuoppia (jyrkkäreunaisia) ja muutamia muita loivia painanteita, jotka ovat mahdollisesti asumuspainanteita ja sellaisten jäännöksiä. Muuten maasto metsätöiden jättämiä jälkiä lukuun ottamatta ehjää. Vuoden tarkastushavaintojen perusteella on hyvin todennäköistä, että asuinpaikka ulottuu hakkuuaukean ulkopuolelle metsäalueelle etelässä ja pohjoisessa ainakin joillakin korkeustasoilla harjun rinteessä. Maasto laajemmaltikin asuinpaikaksi sopivaa.

Ranta (781010115) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Luhankaan johtavan Leppäkorventien itäpuolella, Nuijanpohjan lounaisrannalla sijaitsevan metsäisen mäen korkeimmalla kohdalla. Alueella sijaitsee neljä selvästi erottuvaa melko pyöreää kiviröykkiötä ja kolme matalampaa röykkiötä niiden pohjoispuolella. Neljä suurinta ovat kaarevassa rivissä ja niistä keskimmäiset ovat suurimmat ja selvimmät, kooltaan 4,3 x 4 x 0,6 m ja 4 x 4 x 0,6 m. Kummankin suuremman röykkiön vieressä on pienempi noin 2 x 2 x 0,5 m oleva röykkiö. Suurimmat röykkiöt lienevät kiukaitten jäännöksiä, muut röykkiöt liittynevät historiallisen, ei kovin vanhan, ajan asutukseen.

Tervakallio (1000000052) (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Halkaisijaltaan 2,9 x 3,1 m:n kokoinen röykkiö koostuu noin pään kokoisista särmikkäistä kivistä, jotka muodostavat kehämäisen rakenteen. Kehän sisäpuolella on vain vähän kiveystä, mutta röykkiön pohjoispäädyssä erottuu isompi kivi. Röykkiö sijaitsee kalliopaljastuman itäreunalla.

Väinönkallio (Leveälahti) (Taide)
Kivikautinen; Kalliomaalauskallio on Ruotsalaisen lounaisosassa sijaitsevan Rutalahden länsirannalla. Rutalahden pohjoisosassa sijaitsevasta Susisaaren eteläkärjestä maalaus sijaitsee 180 m länsilounaaseen ja pienen Talassaaren pohjoiskärjestä noin 60 m luoteeseen. Rutalahdessa on tällä kohtaa leveämpi kohta, jonka nimenä on Leveälahti.
Kallion keskellä on jo kauas vaaleampana näkyvä kohta. Maalaukset sijoittuvat tälle vaaleammalle, kaakkoon suuntautuvalla ja hiukan sisäänpäin viistolle kohdalle. Kallion pinta on tältä kohdin suurelta osin vaurioitunut ja uloin kerros hilseillyt tai rapautunut pois. Valumavesien myötä kalliosta on myös uuttunut kalsiittia, joka näkyy seinämässä vaaleina valumajuovina.
Aikoinaan tässä kalliomaalauksessa on ollut useita kuvioita. Nyt siitä on selvästi hahmotettavissa venekuvio, jossa on ainakin seitsemän miehistöviivaa sekä pieni eläinkuvioksi tulkittavissa oleva kokonaan punavärillä täytetty kuvio. Nämä ylimmät maalauskuviot sijoittuvat kalliossa olevan pystysuoran halkeaman vasemmalle puolelle ja seinämän yläosassa olevan vaakasuoran halkeaman yläpuolelle. Nämä kuviot ovat 5,3 – 5,5 m vedenpinnasta. Näiden alapuolella on katkelmallisia kuvioita, joista ei heti hahmotu mitään selviä kuvioita ja jotka ovat osittain kalliopinnan rapautumisen johdosta tuhoutuneita. Kuviot sijoittuvat noin 4 m korkeudelle vedenpinnasta. Alimpana maalauksessa erottuu heikosti täyteinen hirvikuvio, joka sijaitsee maalauskentän vasemmassa laidassa, harmahtavalla kalliopinnalla loivassa (positiivisessa) seinämässä pienen lipan alla.
Ylimmät maalauskohdat on täytynyt tehdä joko veneestä tai jäältä. Alin hirvikuvio on periaatteessa voitu tehdä myös seisten sen alapuolisessa kallionkolossa, joka on kuitenkin varsin kapea, viettävä ja hankala maalauspaikka, joten varauksellisesti alinkin kuvio voidaan ajoittaa rannansiirtymiskronologian avulla. Vuoden 2012 inventoinnissa paikka oli ennallaan.
Kohde esiintyy myös nimellä Leveälahti.

Hölmänmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Luhdanjoen itäpuolella olevan törmän päällä, aivan Lahden ja Hollolan välisen rajan tuntumassa. Törmä kaartuu jyrkästi itään muodostaen niemekkeen. Maaperä on hiesua, kasvillisuus lehtipuita. Paikalle tehdyistä koekuopista löydettiin kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Luultavasti kyseessä on pienialainen asuinpaikka. Se ulottuu Hollolan puolelle.

Hölmänmäki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Luhdanjoen itäpuolella, melko jyrkässä rinteessä olevalla tasaisella alueella, 10 - 30 m Hollolan ja Lahden välisestä rajasta länteen. Maaperä on moreenia. Tasanteen pituus on noin 30 m ja leveys 10-20 m. Alueella on myös historiallisen ajan kaivantoja.

Joenrantapelto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tainionvirran koulun etelä- ja kaakkoispuolella, Kaikulantien ja Tainionvirran välissä sijaisevalla peltoalueella, alueelle on kaavoitettu pientaloasutusta. Maaperä on hienoa hiekkaa. Koekuopituksessa havaittiin paksu kulttuurikerros. Löydöt historiallista aikaa, rautakautta ja varhaismetallikautta.
Vuoden 2004 koekaivauksessa alueelta löytyi esineettömiä ruumishautoja sekä muinaispelto.

Soukanlahti (1000000659) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kyseessä ehjä, pienialainen asuinpaikka Kauttisjärven länsiosan etelälaidalla. Kohde on pienessä niemessä, jonka kallioisen pään eteläpuolinen alue on hiekkaista moreenia. Asuinpaikka sijaitsee luultavasti tällä loivasti etelään viettävällä moreenialueella. Paikalle tehdyistä koekuopista löytyi saviastianpaloja ja kvartsi-iskoksia, selvää kulttuurikerrosta ei ollut havaittavissa.

Kauttisjärven lounaisranta (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauttisjärven ja Monivalonjärven välisellä kannaksella. Maaperä on lähinnä kivikkoista moreenia. Paikalle tehdyistä koekuopista löytyi rautakautisilta vaikuttavia saviastian paloja ja kvartsi-iskoksia. Mahdollista asuinpaikka-aluetta on noin 200 m vyöhykkeellä.
Maastotarkastuksessa (2024) saatujen havaintojen ja Timo Sepänmaan (2002) inventointiraportin perusteella muinaisjäännöksen paikkatieto korjattiin sekä kohteelle määriteltiin rajaus.

Hepokivet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kauttisjärven pohjoisrannalla Hepokivet-nimisistä rannan tuntumassa olevista kivistä noin 100 m länsiluoteeseen. Noin 110 metrin tasolla mpy on muinainen rantatörmä. Maaperä on erittäin kivikkoista. Kahdesta koekuopasta löytöinä saviastianpaloja ja kvartsi-iskoksia. Alue on tasaista ja potentiaalinen asuinpaikka-alue saattaa olla noin 30 x 200 m laaja.

Hankajärvet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Iso Hankajärven ja Vähä Hankajärven välisen salmen luotesirannalla, pitkän ja kapean, kartalla nimeämättömän niemen kaakkoiskärjessä. Maaperä on harjusoraa. Noin 10 metriä järven pintaa korkeammalla on tasanne, jolle tehdyistä koekuopista löytyi muutamia kvartsi-iskoksia noensekaisesta kerroksesta. Asuinpaikka lienee pienialainen.

Jamoinjärven pohjoisranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jamoinjärven pohjoisrannalla Rautjärveen laskevan puron suulta noin 60 m itäkaakkoon. Puron kaakkoispuolella on kallioaluetta, jossa kallion välisillä tasanteilla on paikoin lajittunutta hiekkaista maata. Kahdelle tasanteelle tehdyistä koekuopista löytyi kvartsi-iskoksia, mutta ei merkkejä selvästä kulttuurikerroksesta. Kohteet sijaitsevat noin 5–8 m nykyistä järvenpintaa ylempänä

Pitkäniemi (1000000693) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Iso Hankajärven ja Vähä Hankajärven välisen Pitkäniemi-harjun laella, niemen kärjestä n. 120 m kaakkoon. Harjun laella kulkevan polun koillislaidalla on pyöreä, halkaisijaltaan noin 2 m laajuinen kuoppa, jota kiertää matala valli. Kuopan syvyys on noin 0,5 m. Luultavasti kyseessä on pyyntikuoppa.

Alhonniemi A (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pyyntikuopat sijaitsevat Jamoinjärven etelärannalla olevan Alhonniemen itäosassa, niemeen johtavan tien itäpuolella, tiestä noin 10 m itään ja kääntöpaikasta noin 30 m eteläkaakkoon. Maaperä on moreenia. Pohjois-eteläsuuntaisella harjanteella on kaksi kuoppaa noin 2 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuoppien halkaisijat ovat noin 2 m ja syvyydet muutamia kymmeniä senttimetrejä. Selviä valleja ei ole. Luultavasti kuopat ovat pyyntikuoppia.

Alhonniemi B (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kuopat sijaitsevat Jamoinjärven etelärannalla, Alhonniemen kaakkoistyvessä Kuivaniemen itärannalla, rannasta noin 30 m länteen. Paikalla on kaksi 2,5 x 1,5 m laajuista kuopannetta. Niiden syvyys on puolisen metriä. Kuopanteeseen tehdystä koekuopasta tuli esiin runsaasti palaneita kiviä ja nokimaata. Kuoppien tarkoitusta ei varmuudella tiedetä, mutta mahdollisesti kyseessä on ruoanhaudutuskuopat.

Iso-Tarus A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Iso-Tarusjärven koillisrannalla. Puupuomin vieressä olevall kuluneella maanpinnalla ja leikkauksessa havaittiin kvartsi-iskoksia. Löydökohdan läheisyydessä on vanhoja hiekkakuoppia. Kohde on melko tuhoutunut, mutta asuinpaikkaa voi vielä olla jonkin verran jäljellä.

Iso-Tarus B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Iso-Tarusjärven pohjoisrannalla. Noin 5 metriä järven pintaa ylempänä olevan tasanteen reunalla on retkeilijöille tarkoitettu nuotiopaikka, jonka läheisyydestä on poimittu pintapoimintana kaksi kvartsi-iskosta. Koekuopasta havaittiin noensekaista likamaata, mutta ei löytöjä.

Iso-Tarus C (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Iso-Tarusjärven koillisrannalla, aivan rannan tuntumassa on polku, jossa maanpinta on kulunut. Alueella on myös vanhoja kaivantoja. Kuluneelta maanpinnalta löytyi 20 m:n matkalta kaksi kvartsi-iskosta ja kaavin. Ilmeisesti paikalla on asuinpaikka.

Mäkelä A-C (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee Nyystölän kylän keskustan alueella ja koostuu kolmesta lähekkäisestä muinaisjäännöksestä.
Mäkelä A on rautakautinen asuinpaikka. Maantien ja sähkölinjan väliseltä alueelta pellosta on löydetty palaneita kiviä, saviastian paloja, savikiekon kappale ja kuonaantunutta savea. Vuoden 2008 valvonnassa Mäkelä A:n nimellä tunnetusta kohteessa löytyi palamatonta luuta, kulttuurikerroksen rippeitä kyntökerroksen alapuolella ja mahdollisesti tulenpidon paikkoja. Vuoden 2014 valvonnassa kohteesta löytyi pala rautakautista keramiikkaa.
Mäkelä B on mahdollinen kuppikivi, jonka laella on yksi kuppi, ja se sijaitsee tien lounaispuolella vanhan navetan edustalla. Kiven laella on yksi kuppi, joka
vaikuttaa selvältä. On kuitenkin otettava huomioon, että kiveä on lohkottu, sillä vain parinkymmenen sentin päässä kupista on poranreikä, josta alkaen kivestä on yksi kulma lohjennut pois. Poranreikä alkaa kuitenkin tasaleveänä heti kiven pinnasta, joten reunoja kohti levenevää kuppia ei voi pitää aloitettuna poranreikänä.
Mäkelä C on mahdollinen kalmisto tai asuinpaikka. Tien länsilaidalla kallioleikkauksen kohdalla on vahva 1,5 m pitkä ja 50 cm syvä nokimaakerros, jossa havaittiin myös palaneita kiviä. Löytöinä paikalta on palanutta savea ja raudan pala. Paikka vaikuttaa polttokenttäkalmistolta, mutta voi olla muukin ihmisen toiminnan jäännös.
Kohteiden läheisyydestä, noin 220 metriä koilliseen Mäkelä B:stä, on löytynyt vuonna 2015 metallinetsinnässä pronssinen miekan väistin (KM 40954). Se löytyi noin 25 cm syvyydestä peltoniityn reunasta.

Museo B (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Museokallio A:n kuppikivestä noin 70 m kaakkoon, Nyystölän kylän keskustassa. Paikalla on noin 10 x 10 m kokoinen kallionpaljastuma, jonka korkeimmalla kohdalla on 3 matalaa, halkaisijaltaan noin 5 cm kuppia.
Vuoden 2008 valvonnan yhteydessä kallion pinnassa havaittiin korkeimmalla kohdalla sijaitsevien kolmen kupin lisäksi niistä noin 3 m lounaaseen toinen ryhmä kuppeja, joista kahdeksan on varmaa ja muutama epävarma. Muissa paikoissa kalliota peitti sammal ja on mahdolli sta, että kuppeja on lisää.

Seppälä A (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nyystölän kyläaukean koillisosassa. Maantien länsipuolella, pellolla, on loiva harjanne, jonka maaperä on tummempaa kuin ympäröivillä pelloilla. Tällä noin 30 x 40 m kokoiselta alueella on runsaasti palaneita kiviä, lisäksi paikalta poimittiin pala mahdollisesti rautakautisesta saviastiasta sekä savitiivistettä. Lisäksi tästä paikasta luoteeseen on irtolöytökohteena pidetty paikka Seppälä B, josta on löydetty myös pala rautakautista keramiikkaa.
Vuonna 2014 noin 150-220 metriä Seppälä A:sta luoteeseen on samalta peltoaukealta löytynyt metallinilmaisimella spiraaliuurrepäisen ketjunkantajan kappale (KM 39983:1) sekä pyöreän kupurasoljen kappale, kantasormuksen katkelmia ja vyönhela (KM 40483: 1-3). 2016 näiden metallinetsinlöytöpaikkojen läheisyydestä löytyi 10 - 15 cm syvyydestä uudessa metallinetsinnässä vielä viikinkiajan hopearaha, pyöreiden kupurasolkien ja tasavarsisoljen katkelma ja vyönhela (KM 41302: 1 - 5). Edellä mainittu inventointikohde Seppälä B sijaitsee metallinetsinlöytöhyöhykkeen läheisyydessä.

Tulppala A-F (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Tulppalan talon läheisyydessä Nyystölän kylässä. Paikalla on todettu kolme rautakautista, keskiaikaista tai historialliseen aikaan ajoittuvaa asuinpaikkaa Tulppala A–C ja kaksi paikannettua ja yksi paikantamaton löytöpaikka Tulppala D–F. Löytöinä asuinpaikoilta mm. lasihelmi, riipushioimen katkelma, saviastianpaloja.
Vuoden 2014 alussa noin 70 metriä muinaisjäännöspisteeltä kaakkoon on löytynyt metallinilmaisimella massiivisen särmänuppisen hevosenkenkäsoljen kappale (KM 39982:1). Talon itäpuolisesta pellosta on löytynyt useita sulaneita pronssikorujen kappaleita KM 40056 ja 40057. Nämä ovat tarkastamattomia löytöpaikkoja. Rajaus perustuu vuoden 2003 inventoinnin asuinpaikkahavaintoihin ja metalliesinelöytöjen levintään. Muinaisjäännösryhmässä on useita keskittymiä eikä niiden tarkkoja erillisiä rajoja ole määritelty kenttätutkimuksin. Myöhempiä metallinetsinlöytöjä päänumerolla KM 40590. Vuonna 2017 toimitettiin metallinetsinlöytö KM 41658: 1 (miekantupen kenkäin) muinaisjäännösalueen rajauksen eteläpuolelta (ks. alakohteet).

Verhon risteys (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Nyystölän kylässä Verhon tilalle kääntyvän risteyksen luoteispuolisella pellolla. Maa on peltoalueella tummaa noin 40 x 80 m alalla ja sisältää palaneita kiviä. Pintalöytöinä on kerätty rautakautista keramiikkaa, savitiivistettä ja puukko.
Vuonna 2013 alueelta löytyi metallinilmaisimella 18 hopearahaa ja myöhemmin koekaivausten yhteydessä pronssikoruja ja niiden katkelmia sekä lisää hopearahoja. Vuoden 2014 alussa noin 40 metriä kaakkon muinaisjäännöspisteeltä on löytynyt meltallinilmaisimella kannallisen sormuksen kaksi kappaletta (KM 39981). Paikalta on tehty myöhemmin lisää rautakautisia ja historiallisen ajan metallinilmaisinlöytöjä (KM 40589: 1-10).

Lossari A (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Nyystölän koulun itäpuolisella peltoalueella, sähkölinjan länsipuolella. Noin 30 x 30 m alueella maa oli tummempaa ja sisälsi palaneita kiviä. Löytöinä saatiin pari palaa rautakauden keramiikkaa.
Paikalta noin 100 metriä lounaaseen on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä koristekivellinen pyöreä metalliesine, mahdollinen nappi (KM 40591).

Lossari B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Nyystölän koulun kaakkoispuolisilla pelloilla, Nyystölä-Maakeski -maantien itäpuolella. Kvartsi-iskoksia on löytynyt noin 30 x 10 metrin alalta, lisäksi on löydetty piikaavin ja kvartsiydin. Maaperä on lähinnä hiekkaa.

Verho 3 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Verhon talon länsipuolella Nyystölän kylässä. Noin 10 x 5 m kokoinen kallionpaljastuma on pellon pohjoislaidassa. Kallion laella on 16 selvää kuppia, halkaisija 4–9 cm ja syvyys 2–4 cm. Mahdollisesti maakerroksen alla on lisää kuppeja. Kallio on hyvin rapautuvaa.

Kalsporinmäki B-C (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Saksalan kartanoon johtavan kujan varrella, sen luoteispuoleisella pellolla. Kohteeseen liittyy Kalsporinmäen kalmisto.
Kalsporinmäki B: Kalsporinmäen länsikupeella tummempaa maata ja siinä palaneita kiviä noin 40 x 20 m alueella. Löytöinä rautakautista keramiikkaa.
Kalsporinmäki C: B:stä muutama kymmenen metri koilliseen havaittiin tummaa maata ja palaneita kiviä noin 20 x 20 m alalla, löytöinä pari palaa rautakauden tyypin keramiikkaa.

Saksala A-B (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Saksalan talosta 200-300 metriä länteen pellolla ja kumpareella.
Saksala A: rautakautinen asuinpaikka pellolla. Ladon ja peltosaarekkeen välissä havaittiin tummaa maata noin 80 x 40 m alalla, seassa oli palaneita kiviä. Löytöinä rautakauden tyypin keramiikkaa ja savitiivistettä.
Saksala B: röykkiö. Peltoalueiden keskellä on noin 10 x 10 m kokoinen kumpare. Kumpareen pinnalle on kasattu kiviä pellosta, mutta pohjana näyttää olevan kiven ja maansekainen kumpare, on mahdollista että kyseessä on muinaisjäännös, esim. hautakumpu.

Jaakkolanmäki B (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Jaakkolanmäen itäpuolisella pellolla. Peltokynnöksessä noin 30 x 30 metrin matkalla maa oli erittäin mustaa ja sisälsi runsaasti palaneita kiviä. Löytöinä mm. rautakauden tyypin keramiikkaa, pronssihela ja savitiivistettä. Välittömästi kohteen vieressä on Jaakkolanmäen kalmisto, johon asuinpaikka mahdollisesti liittyy.

Kapakka A-G (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee aiemmin tunnetun Karolanmäen kalmistokumpareen tuntumassa. Kohde koostuu viidestä löytökeskittymästä, jotka voi tulkita asuinpaikoiksi Kapakka A–F, sekä yhdestä irtolöydöstä Kapakka G. Löydöt asuinpaikoiksi tulkituilta tummemman maan alueilta, joilla myös palaneita kiviä. Löytöjä mm. saviastianpaloja, pronssia ja savitiivistettä. Kaikki kohteet on rajattu saman muinaisjäännösryhmän sisään. Tarkemmat tiedot ks. Timo Sepänmaan inventointikertomus v. 2003.

Nuottaranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Virmailansaaren länsiosassa Heikkilänlahden länsipuolisella pellolla, Heikkilän talosta 70–150 m eteläkaakkoon. Maaperä on soransekaista hiekkaa. Peltokynnöksestä poimittiin kvartsi-iskoksia.

Hurtinlahti A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Virmailansaaren länsiosassa, Hurtinlahden länsipuoleisella hiekkakankaalla, rannassa olevalle kesämökille johtavan tien varrella. Tien varteen n. 86 m mpy olevan törmän päälle tehdyistä koekuopista löydettiin saviastianpaloja, kvartsi- ja pii-iskoksia ja palanutta luuta. Havaittavissa oli myös parinkymmenen senttimetrin paksuinen kulttuurikerros. Alue on hiekka- ja sorapohjaista mäntykangasta.

Hurtinlahti B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Virmailansaaren länsiosassa, Hurtinlahden länsipuolisella hiekkakankaalla, mökkitien varrella, sen luoteispuolella. Mökkitien leikkauksessa havaittiiin lieden jäännökset. Siitä noin 20 m pohjoiseen tehdystä koekuopasta löytyi runsaasti kvartsi-iskoksia. Alue on sorapohjaista mäntykangasta.

Rinteelä (1000000933) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on Virmailansaaren länsiosassa, Kellosalmen koillisrannalla, sillasta n. 500 m itäkaakkoon, Rinteelän talosta noin 140 m (löytöalue 1) ja n. 230 m (löytöalue 2) etelälounaaseen. Pellolla kaksi erillistä löytöaluetta, joista on löydetty kvartsi-iskoksia.

Heikkilä (1000000940) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Virmailansaaren länsiosassa, Heikkilänlahden luoteispuolella, Heikkilän talosta 150 m koilliseen sijaitsevalla peltoalueella. Löytöinä kvartsi-iskoksia kynnöksestä. Maaperä on hiekkaa.

Kaukilanjärven länsiranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kaukilanjärven läntisimmässä pohjukassa Myllyjärven Hussanlahdelle johtavan tien itäpuolella on rannassa pienialainen moreenikumpare. Kumpareen luoteisosaa tehdyistä koekuopista löydettiin kvartsi-iskoksia sekä noensekaista kulttuurikerrosta. Paikasta noin 40 m kaakkoon löytyi koekuopasta kiviesineen katkelma. Kyseessä lienee pieni, mutta ehjä asuinpaikka.

Herrasväenranta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kaukilanjärven luoteisrannalta kaakkoon pistävässä niemessä. Noin 112 m tasolla, kivikkoisen muinaisrannan tyvessä on pyöreä kivikasa, halkaisijaltaan noin 2,5 m ja korkeudeltaan noin 0,5 m. Kivikasan viereen tehdyistä koepistoista paljastui noin 25 cm vahva nokimaa ja palaneiden kivien kerros. Kiukaan läheisyydessä on useita noin 2 x 3 m kokoisia kuopanteita, joiden tarkoitus on epäselvä.

Sillanpää (1000000948) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Alhon kylästä noin 1 km luoteeseen, koordinaattien osoittamassa paikassa, Sillanpää-nimisellä kaakko–luoteissuuntaisela harjulla on kehävallillinen kuoppa, jonka halkaisija on noin 3 m ja syvyys noin 0,7 m. Koepistoissa ei havaittu hiiltä, joten kyseessä ei ole miilu. Mahdollisesti pyyntikuoppa.

Kyynäröjärven kangas (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Vehkajärven eteläosan ja Kyynäröjärven välisellä kannaksella, Kyynäröjärvestä Vehkajärveen laskevan puron molemmin puolin. Alueella on kolme erillistä löytöaluetta, joista on löytynyt inventoinnissa vuonna 2003 saviastian paloja, mm. rautakauden tyypin keramiikkaa. Alueelta on myös mm. kampakeramiikkaa ja nuorakeramiikkaa. Kokonaisuudessaan asuinpaikka vaikuttaa säilyneen ehjänä lukuun ottamatta tien alle mahdollisesti jääneitä osia.
Vuoden 2022 koekaivauksissa tutkittiin luoteisinta löytöaluetta. Alueelta löydetyn keramiikan perusteella paikalla on ollut ihmistoimintaa ainakin tyypillisen kampakeramiikan, nuorakeramiikan, pronssikauden ja rautakauden aikana. Keramiikan lisäksi löydettiin kvartsi- ja pii-iskoksia sekä palaneen luun kappaleita. Vuoden 2023 kaivauksissa jatkettiin aloitettuja tutkimuksia ja tulokset olivat samankaltaisia vuonna 2022 havaitun kanssa.
Luumateriaalin osteologisessa analyysissa on havaittu, että monissa paikalta löytyneissä luufragmenteissa on porattuja tai piikin jättämiä reikiä. Yhdessä ison nisäkkään luun fragmentissa on havaittu viiltojälkiä. Analyysissa tunnistettuja eläinlajeja ovat hirvi, majava, hauki ja särkikalat.
Kiinteän muinaisjäännöksen aluetta ei ole vielä rajattu muinaisjäännösrekisteriin. Alueen laajuus ja sijoittuminen maastoon tarkentuvat vielä ainakin vuonna 2024 jatkuvien kaivaustutkimuksien antaman tiedon perusteella.

Huovari A (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Huovarin saaren kaakkoisrannalla. Halkaisijaltaan noin 2,5 m laajuisen ja noin 0,5 korkuisen kumpareen viereen tehdyistä koekuopista löytyi palaneita kiviä ja nokimaata. Kyseessä lienee kiuas.

Huovari B (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta. Kooltaan n. 4,3 m x 3,3 m tervahauta sijaitsee Huovarinsaaren eteläosassa. Kohteen ympäristö on ryteikköistä, mutta rinteeseen kaivettu tervahauta erottuu muusta ympäristöstä sen ympärille kasattujen vallien johdosta. Tervahauta on noin 60 cm syvä ja sen eteläinen puoli on selkeästi korkeampi kuin pohjoinen. Kuopan pohja on selkeästi tummempi kuin ympäröivä maa ja vallit.
Kohde kairattiin keskeltä. 15 cm syvyydestä alkoi vahva noen ja hiilen sekainen kerros, joka jatkui noin 20 cm.

Hiirenmäki (1000000970) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Hiirenmäen pohjoisluoteeseen viettävän rinteen alaosassa, pellon reunasta noin 30 metriä kaakkoon. Paikalla on ainakin kaksi matalaa kiveystä, jotka ovat kooltaan noin 2,5 x 3 m, korkeus noin 20 cm. Luultavasti ne ovat viljelyröykkiöitä, mutta hautaröykkiöiden mahdollisuus ei ole poissuljettu. Ei koekuopitusta eikä löytöjä. Maaperä kivikkoista moreenia.

Kellosalmen tienristeys (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee vanhan maantien ja Kellosalmelle ja Virmailansaareen johtavan tien risteyksen luoteispuolella. Alueella on kymmenkunta halkaisijaltaan noin 2,5 m kuopannetta, joissa on kehävalli. Koepistoista ei havaittu hiiltä, joten kyseessä ei ainakaan ole miilukuopat vaan luultavimmin pyyntikuopat.

Vanha hautausmaa (1000000972) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee sankarihautausmaan alapuolella olevalla tasanteella, joka on vanha hautausmaa. Alueelle tehdystä kaapelikaivannosta löytyi saviastianpala. Paikalla on ilmeisesti kivikautinen asuinpaikka, joka lienee pahasti tuhoutunut.

Lähdeniittu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Niinimäenkulmalta noin kilometri etelään, nykyisin asumattomalla metsäalueella. Kyseessä on laajahko torpan tms. jäännös, johon liittyy lähiympäristön raivausröykkiöt.

Keinuhonka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Auttoisten kylän pohjoispuolella olevalla mäellä, pellon ja metsän rajalla. Kyseessä on käytössä oleva rajakivi, ainakin isojaon aikainen, mahdollisesti vanhempikin.

Lossarinlahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Virmailansaaressa, Lossarinlahden itäpuolella, Vähäsaloon johtavan tien koillispuolella metsikössä. Alueella on mm. kiukaan jäännös ja viljelyröykkiöitä. Historiallisen ajan autioitunut talon tai torpan paikka.

Pärmistö B (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Virmailansaaren länsiosassa, Vähäsaloon johtavan tien koillispuolelle, noin 5 m etäisyydellä tiestä. Paikalla on halkaisijaltaan noin 3 m pyöreä hiilimiilu, jonka syvyys on muutamia kymmeniä senttimetrejä.

Toilanmäki D (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Toilanmäen lounaisosassa. Kyseessä on kahden ison kiven väliin kivistä ladottu suojan tapainen ladelma. Rakennelman tarkoitus epäselvä.

Kartano (1000000988) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on pyöreä tasalakinen kumpu, halkaisija noin 6 m ja korkeus noin 0,7 m. Koekuopassa havaittiin noin 30 cm paksuinen palaneen saven ja tiilimurskan kerros. Kyseessä on historiallisen ajan rakennuksen pohja.

Kangassaari (1000001039) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jääsjärven länsiosassa, mantereesta n. 1 km itään, Kangassaaren eteläosassa. Saaren rannat ovat kivikkoiset, mutta saaren sisäosissa on hiekkaisia alueita. Noin 94-97 m mpy välillä on useita loivia muinaisrantatörmiä. Koekuoppalöytöjen ja pintahavaintojen perusteella alueella on n. 100 metrin matkalla muinaisjäännösaluetta, luultavasti laajemminkin. Löydöt koostuvat rautakauden tyypin keramiikasta, rautakuonasta, kvartsista ja palaneesta luusta. Lisäksi alueelta löytyi n. 1,5 m halkaisijaltaan oleva kehävallillinen kuoppa, mahdollisesti miilu.

Vanha kirkonpaikka (1000001040) (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Paikalla on vanhasta kirkosta kertova muistokivi. Vanha kiviaita edelleen jäljellä.
Vanhan kirkon paikka on vuosina 1684-93 rakennetun puisen ristikirkon paikka. Kirkko purettiin vuonan 1928 ja siirrettiin Pertunmaalle, jossa osin sen hirsistä rakennettiin Pertunmaan kirkko. Muistokivi on vanhan kirkon paikalla. Muistomerkki on Ilmari Virkkalan suunnittelema ja se on paljastettu vuonna 1929. Muistomerkki ei ole lain rauhoittama kiinteä muinaisjäännös.
Kirkon lattian alle on tehty kirkkohautoja. Ilmeisesti viimeinen hautaus on vuodelta 1778, jolloin akirkon kuoriin alttarin lähelle haudattiin pastori Anders Strengin pienenä kuollut lapsi.
Nykyään kirkon paikalla muistokiven lisäksi kirkon kiviperustus puistomaisella nurmikentällä. Kirkonpaikka luonne kiinteänä muinaisjäännöksenä on hyvä selvittää vielä tarkemmin.

Penttilänpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka on osa Lahden Ahtialan laajaa rautakautista muinaisjäännösaluetta. Se sijaitsee Alasenjärveen laskevan Kaarlamminojan läheisyydessä länteen viettävän harjanteen laella vanhalla peltoalueella. Koekaivauksissa 2006 muinaisjäännös saatiiin rajattua pienelle, noin 10 x 15 m suuruiselle alueelle harjanteen päälle. Löydöt keramiikkaa, palanutta savea ja luuta, lasihelmi.

Sipurantie A (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sipurantien, Arvonkadun, Heikkeröntien ja Seurantalon rajaamalla rakentamattomalla alueella. Paikalta on löytynyt hajalöytönä kupurasolki. Koekuopista löydettiin rautakauden tyypin keramiikkaa sekä historiallisen ajan jätettä. Ilmeisesti alueella on asuttu jo rautakaudella, mutta myöhempi asutus on sotkenut ja tuhonnut kohdetta melko pahoin. Ehjää kulttuurikerrosta ei koekuopituksessa havaittu.

Sipurantie B (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ahtialantien ja Sipurantien risteyksen pohjoispuolella olevalla rakentamattomalla alueella. Paikalle tehdyistä koekuopista löytyi rautakauden tyypin keramiikkaa, myös havaintoja kulttuurikerroksesta.

Rautvuori (Taide)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ala-Rievelin pohjoisrannan länsipäässä, Rautvuorenlahden rannalla kohoavan erittäin jyrkkäpiirteisen ja louhikkoisen Rautvuoren seinämässä, vuoren koillisosassa. Nykyiseen rantaan paikalta on noin 30 metriä. Vuoren ja rannan välissä kulkee soratie, jonka eteläpuolella lahden rannalla on kesämökki. Maalaus näkyy tielle asti.
Etelään suuntautuva maalaus sijaitsee jokseenkin suorassa kallioseinämässä jyrkän lippamaisen ulkoneman alapuolella. Maalaus on voimakkaan punainen ja tulkittavissa esihistorialliseksi kalliomaalaukseksi, mutta siinä ei toistaiseksi ole erotettu selviä kuvioita. Maalauskohtia on todettu kolme, joista suurin (alue 1) on korkeudeltaan 75 cm ja leveydeltään 60 cm. Sen päälle on keltaisella maalilla kirjoitettu teksti "IN MEMORIAM SAMI ABIGAIL MINTTU-KAARIN 13.9.-13.11.1974 RAKASTAEN ISÄ JA ÄITI". Alueesta 1 länsireunalta noin 110 cm länteen on epämääräinen läikkä (alue 2). Alueen 2 itäreunalta 195 cm itään on samoin epämääräinen läikkä (alue 3).
Alueessa 1 saattaa olla erotettavissa kuvioita, jos maalaus puhdistetaan. Kalliomaalauksen alapuolella on tasanne, jolta käsin maalaus on voitu tehdä, joten sitä ei voida ajoittaa rannansiirtymiskronologian avulla.
Vuoden 2017 tarkastuksessa voitiin todeta Maastotarkastuksessa todettiin kohteen olevan ennallaan. Tarkastuksen yhteydessä kuitenkin pantiin merkille, että kalliota oli töhritty spraymaalein noin 15 – 25 metrin päässä kohteen länsipuolella: kalliomaalaustasannetta noin 4 m korkeamman tasanteen kohdalle kallioon oli kahdeksaan kohtaan töhritty sinisellä
ja punaisella maalilla teksti ”LOL” (kuva 24). Kohteella vieraillaan maaston kulumisesta
päätellen varsin vilkkaasti, ja se onkin altis ilkivallalle. Kuten aiemminkaan,
ei nytkään kallion punertavasta pinnasta voitu erottaa erillisiä kuvioita. Paikoin
kallion kiviaineksessa vaikuttaa olevan luontaisestikin punaisia sävyjä.

Kivikautinen; Kalliomaalaus, pienehkö punainen läikkä, sijaitsee suuressa Rajakivi-nimisessä siirtolohkareessa Heinolan kaupungin ja maalauskunnan entisen rajan kohdalla, Konniveden länsirannalla. Siirtolohkare, joka on huomiota herättävän kookas (6,5 m korkea), on Ulppaanselkään kuuluvan, itää kohti avautuvan Koivulahden pohjukassa. Lahti on noin 80 m leveä ja 300 m pitkä. Siirtolohkareelta on nykyiseen rantaan noin 60 metriä. Maasto alueella on jyrkkäpiirteistä ja kivistä, ja kasvaa kuusivaltaista sekametsää.
Maalaus suuntautuu itäkoilliseen eli se on tehty lohkareen itäseinämälle, sen keskivaiheille, maanpinnasta noin 1,3 korkeudelle. Kyseessä on epäsäännöllisen pyöreä punamultaläikkä, noin 14 cm leveä ja 17 cm korkea. Jälki ole luontainen värjäymä vaan selvästi ihmisen tekemä. Kooltaan ja muodoltaan se muistuttaa ihmisen vasemman kämmenen jälkeä, vaikka tulkinta ei olekaan varma. Sijainti Rajakivi-nimisessä lohkareessa saa pohtimaan, voisiko läikkä liittyä kohteen merkitykseen rajapaikkana. Tiedot tunnetuista ja tyypillisistä rajamerkeistä eivät kuitenkaan tue tätä ajatusta. Lisäksi läikän sijainti järven rannalla kohoavassa lohkareessa on tyypillinen myös monille kalliomaalauksillemme.
Maalaus on voitu tehdä kiven edustan tasanteelta, joten sitä ei voida ajoittaa rannansiirtymiseen perustuen.

Patalahti (Taide)
Kivikautinen; Kalliomaalaus, jossa erottuu kaksi venekuviota, on lähes pystysuorassa ja vain hiukan lippamaisessa kallioseinämässä Päijänteeseen kuuluvan Kinisselän pohjoisosassa sijaitsevan Patalahden länsirannalla. Patalahti on noin 100 metriä leveä ja 1,2 km pitkä, ja maalaus on lahden suulta noin 300 m pohjoiseen eli kohti lahden pohjukkaa. Maalauskallion edusta on erittäin lohkareinen ja vaikeakulkuinen. Kallion tyven ja nykyisen rantaviivan välinen etäisyys on noin 15 metriä. Kalliopinta on tummahko.
Venekuvioissa on voimakkaasti kaartuva pohja ja kiilamaiset miehistöviivat (molemmissa veneissä 5 kpl). Oikeanpuoleinen vene on jäkälättömällä pinnalla ja siinä erottuu peräosa (lyhyt pystyviiva) ja keulaosassa mahdollinen hirvenpääkuvio. Vasemmanpuoleinen vene vaikuttaa pääpiirteissään samanlaiselta, mutta on osittain tumman jäkälän peittämä, eikä siinä v. 2003 havaittu yhtä selvää hirvenpääkokkaa. Oikean puoleisen veneen pituus on 27 cm ja korkeus 12-17 cm, vasemman puoleisen pituus on 34 cm ja korkeus 13 cm. Vasemman puoleinen kuvio on 33 cm oikean puoleista alempana. Kuvioiden etäisyys toisistaan on noin 70 cm.
Maalaukseen saattaa liittyä muitakin kuvioita (vasemmanpuoleisen venekuvion yläpuolella), mutta ne on mahdollista hahmottaa vain hyvissä olosuhteissa ja silloinkin hyvin heikosti.
Alimman maalauskohdan korkeus nykyisestä maanpinnasta on 4,9 m. Kallioseinämässä ei ole sellaista hyllyä, jonka päältä maalaus olisi voitu tehdä, joten se voidaan ajoittaa Päijänteen vesistöhistoriaan perustuen.

Huonpohjanvuori (Taide)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ruotsalaisen länsiosassa sijaitsevan Huonpohja-nimisen lahden suulla, sen pohjoisrannalla kohoavan jyrkkäpiirteisen Huonpohjanvuoren suoraan järveen laskevassa seinämässä. Maalauskallion vieressä, sen länsipuolella, on kesämökki, johon kuuluva laituri on kallion juurella. Rannalla on useita muitakin kesämökkejä.
Kallio on paikoittain rosoinen ja siinä on sekä harmaita, punertavia että vaaleita pintoja. Kallio laskeutuu järveen portaittain kolmessa vaiheessa, joista alin muodostaa maalauksen edustalle kapeahkon, kaltevan ja pääosin varsin hankalakulkuisen terassin. Kallio on melko suurelta osin jäkälän peitossa. Havaitut maalauskohdat ovat enimmäkseen jäkälästä vapaissa kohdissa. Maalauskohtia on useita ja ne jaettiin vuoden 2003 inventoinnissa kolmeen alueeseen, joista nro 1 on läntisin, nro 2 maalauskentän keskivaiheilla ja nro 3 itäisin.
Alue 1 suuntautuu etelään ja on leveydeltään 2,5 m ja korkeudeltaan noin metrin. Alin maalauskohta oli noin 4 m veden pinnan yläpuolella. Alueella havaittiin kaksi mahdollista eläinkuviota (hirviä?) ja punaista väriä (tuhoutuneita maalauksia?).
Alue 2 suuntautuu lounaaseen ja käsittää kaksi jokseenkin samalla tasolla olevaa kuviota (6,3 m Ruotsalaisen pinnan yläpuolella). Oikeanpuoleinen kuvio on suhteellisen selvä, vaikkakin osittain jäkälän peitossa oleva venekuvio, jossa on ainakin 7 miehistöviivaa. Vasemmanpuoleinen kuvio vaikutti ensi tarkastelussa eläinkuviolta, mutta saattaa kuitenkin esittää jotain muuta (tikku-ukko ja kaksi käärmemäistä viivaa?)
Alue 3 suuntautuu etelään ja kaakkoon ja on leveydeltään noin 1,5 ja korkeudeltaan 2,8 m. Mittaushetkellä alin maalauskohta oli noin 4,0 m veden pinnan yläpuolella. Alueella on useita maalauskohtia ja läikkiä, joista osa on kulunut ja lohkeillut. Selvimpänä hahmottuvat alueen yläosassa olevat kuviot, jotka muistuttavat kahta päällekkäin seisovaa tikku-ukkoa. Kuvioilla ei näytä olevan päätä ja ne poikkeavat muutenkin tyypillisistä kalliomaalausten ihmishahmoista, joten tulkinta on jokseenkin epävarma. Niiden alapuolella on mutkitteleva pystyviiva, joka saattaa esittää käärmettä, mutta yksityiskohtien puuttuessa senkin tulkinta on epävarma.
Osa maalauksista on voitu tehdä maalauksen edustalla kulkevan terassin päällä seisten. Ainakin ylimmät maalauskohdat (alue 2) on mahdollista ajoittaa rannansiirtymiseen perustuen.
Vuoden 2012 tarkastuksessa kohde oli ennallaan.

Linnakallio B (Taide)
Kivikautinen; Linnakallion kalliomaalaus sijaitsee Salajärven itärannalla kohoavan Kalkkolan Linnakallion rautakautisen muinaislinnan juurella olevassa kallioseinämässä. Maalauskohta on seinämän länsilaidalla, vaaleanharmaassa jyrkässä lippamaisessa kohdassa, joka on alun perin noussut suoraan vedestä. 1900-luvulla jyrkänteen edustalle on pengerretty huvilalle johtava tie. Nykyään maalaus sijaitsee tien ja kallion välissä, rehevän puuston peittämänä, noin 1,65 m maanpinnan yläpuolella.
Havaittu maalauskohta on pienehkö (56 x 32 cm) ja heikosti säilynyt. Maalauksesta voi hahmottaa hirvieläimeltä näyttävän kuvion, mutta tulkinta on epävarma. Mahdollisen eläinkuvion yläpuolella saattaa olla jälkiä muista kuvioista, jotka ovat kuitenkin suurimmaksi osaksi tuhoutuneet ja eläinkuviota tulkinnanvaraisempia.

Soukanharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Ruotsalaisen eteläosassa olevan Hevossaaren eteläpäässä, Soukanharjun länsipuolella, harjujakson välissä ja kupeessa olevalla lounaaseen avautuvalla tasanteella. Tasanteen koko on noin 40 (itä-länsi) x 30-45 (pohjoinen-etelä) metriä. Maasto viettää loivasti kohti lounaassa sijaitsevaa rantaviivaa. Kvartseja löytyi tasanteelle tehdyistä koekuopista ja rantahiekalta pintapoiminnassa.
Maalaji asuinpaikalla on hiekka. Puusto on lähinnä mäntyä. Asuinpaikan itäpuolella, harjun takana, on laaja sorakuoppa-alue.

Kiviniemenvuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ruotsalaiseen kuuluvan Kollarinselän pohjoisrannalla, jossa on muutamia lyhyitä ja avoimia lahtia. Asuinpaikka on yhden sellaisen rantamilla, hyvin loivasti viettävällä rinteellä. Rinteessä on tasanne metsässä, jonne kaivetusta koekuopasta löydöt (kvartseja, keramiikkaa, palanutta luuta) tulivat. Löytökohdan eteläpuolella on mökkitie, joka kulkee rannan suuntaisesti. Maalaji paikalla on hiekka, puusto etupäässä mäntyä.

Pirtinlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuijärven pohjoisrannalla olevan pienen, etelään aukeavan Pirtinlahden pohjukassa. Rannan tuntumassa on muinainen törmä, jonka päälle tehdystä koekuopasta löytyi kvartseja ja palanutta luuta. Törmä on noin 1,5 m järven nykyisen vedenpinnan yläpuolella.
Asuinpaikalla todettiin myös kaksi asuinpainannetta. Niistä ensimmäinen sijaitsee lahdenpohjukan keskivaiheilla, rannasta n. 21 m ja muinaisesta törmästä n. 14-15 m pohjoiseen. Painanne on selvä, pyöreä, halkaisijaltaan n. 8,5 m ja syvyydeltään noin metrin. Toinen asuinpainanne sijaitsee tästä 39 m länteen. Siitä on rantaan n. 11 m ja törmän reunaan 7 m. Painanne on pyöreä ja sen halkaisija on 5 m ja syvyys puolisen metriä. Tästä 32 m pohjoiseen on kuoppa, joka sijaitsee jotakuinkin harjanteen korkeimmalla kohdalla. Kuoppa on soikeahko, suppilomainen, syvyydeltään n. 1,1 m ja halkaisijaltaan 2,5-3,0 m.
Maalaji asuinpaikalla on hiekka ja puusto etupäässä mäntyä, rannassa myös koivua. Maasto on lähes tasaista.

Kannaksen ranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka, joka sijaitsee Kuijärven luoteisrannalla, Kuijärven ja Saarijärven välisen pitkittäisharjun itäpuolella. Länsipuolella on Haikanniemi-niminen pitkähkö niemi. Kohde on etelään aukeavalla rannalla, harjun ja niemen välissä, pienellä tasanteella (halk. n. 20 m). Paikalta löytyi koekuopasta palanutta luuta. Maanpinnalta paljaaksi kuluneelta kohdalta löytyi myös pari mahdollista kvartsi-iskosta. Maalaji paikalla on hiekka, puusto pääasiassa mäntyä.

Harjulampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Saarijärven länsirannalla, järven ja Harjulammen välisellä kannaksella, pitkittäisharjun harjanteiden väliin muodostuneella tasanteella. Paikalle johtaa harjun itäreunaa metsätie, joka jatkuu polkuna tasanteelta etelään. Asuinpaikkalöydöt (kvartseja) ovat nykyisen rannan tuntumasta, metsätien ja polun välimaastosta, joka on paikoin kulunut paljaaksi. Tasanteella on myös mahdollinen asuinpainanne (halkaisija 4 m, syvyys 0,5 m).
Vuoden 2021 tarkkuusinventoinnissa kaivettiin 30x30 cm kokoisia koekuoppia muinaisjäännösrekisterin osoittaman koordinaattipisteen läheisyyteen. Sijainti perustuu Hannu Poutiaisen vuoden 2003 inventoinnin löytöihin. Paikka on kapea kannas, leveys noin 50 metriä, Saarijärven ja Harjulammen välissä. Kohteessa on Metsähallituksen ylläpitämä nuotiopaikka, jo-hon liittyy puukatos, kivetty nuotiopaikka ja käymälä. Retkeilyssä käytetty alue on pinnaltaan kulunut, siinä ei ole turvetta nimeksikään, mutta siinä se on neulasten ym. karikkeen peittämä. Hannu Poutiainen oli löytänyt kvartseja Saarijärven rannan tuntumasta. Lisäksi harjanteen päällä on mahdollinen asumuspainanne.
Tarkkuusinventoinnissa harjanteen korkeimman kohdan ja Saarijärven rannan välille tehtiin em. kokoisia koekuoppia noin 25 x 40 metrin kokoiselle alueelle yhteensä 18 kpl. Maaperä alueella on hiekkaista soraa. Kuoppien maa-aines seulottiin 4 mm silmäkoon seulalla. Kuopista ei tullut löytöjä ja niissä oli havaittavissa normaali podsolimaannos ilman mitään likamaaesiintymiä. Mahdolliseen asumuspainanteeseen ei tehty koekuoppia. Painanne on asumuspainanteeksi pieni ja todennäköisesti kyseessä on jokin muu kuopparakenne. Vaikka tarkkuusinventoinnissa ei tullut esiin löytöjä, Poutiaisen havainnot viittaavat kuitenkin siihen, että aivan rannan tuntumassa on säilynyt kivikautista asuin/leiripaikkaa, joka on luontaisen eroosion vuoksi osittain kulunut järven rannasta pois. Todennäköisesti sen jäännökset keskittyvät pienelle alalle ja keskittymien löytäminen vaatisi laajemman koeojan tai tasokaivausalueen avaamista. Muinaisjäännöksen aluerajaus kattaa kapean kaistan rantaa. Painanne on rajattu erikseen.

Sammakkolahti (1000001383) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Saarijärven keskelle pohjoisesta työntyvän Isoniemen länsirannalla, pienialaisella, etelää kohti avautuvalla tasanteella. Löytöpaikan länsipuolella on rannassa autojen kääntöpaikka pistotien päässä. Löytökohdan läheltä kulkee polku rannan suuntaisesti. Löydöt (keramiikkaa) saatiin koekuopasta, joka tehtiin rantaviivasta 4 m pohjoiseen.

Heinaronlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Heinolan ja Mäntyharjun rajan tuntumassa, rajasta satakunta metriä etelään ja länteen, Kaitoojärven länsipuolisen harjun pohjoispäässä, lähellä Kaitoon ja Ahvenaisen välistä kannasta. Löytökohdan länsipuolelta kulkee Viitasaarentie pohjois-eteläsuunnassa. Tien länsipuolinen alue on peltoa. Nykyiseen rantaan on paikalta matkaa noin 50 metriä. Löydöt (kvartsia, saviastianpala) saatiin pääasiassa metsän puolelle tehdyistä koekuopista.
Vuonna 2024 tehdyssä maastotarkastuksessa tutkittiin kohteen eteläpuolella oleva harju ja sen itäpuoleinen terassi alueelle suunnitellun avohakkuun vuoksi. Paikalle tehtiin yhdeksän koekuoppaa, jotka kaikki olivat löydöttömiä. Maastotarkastuksen perusteella Heinaronlahden kiinteän muinaisjäännöksen eteläpuolella ei ole kivikautisia asuinpaikkoja, eikä viitteitä muustakaan muinaisesta toiminnasta.
Heinaronlahden muinaisjäännös on ilmeisesti säilynyt ehjänä, vaikka se on pinta-alaltaan hyvin pieni, n. 300 m². Muinaisjäännökselle on tehty aluerajaus maastotarkastuksen (2024) ja Poutiaisen (2003) inventointiraportin perusteella.

Levonlahti (1000001386) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka, joka sijaitsee Konniveden pohjoisosassa, laajan Sulkavanlahden etelärannalla. Pienen, pohjoiseen avautuvan Levonlahden itäpuolella on pohjoiseen työntyvä niemi, joka on varsin kivinen ja epätasainen. Sen kärjen tuntumassa on suhteellisen tasainen ja vähäkivinen kohta, jolle tehdyistä koekuopista löytyi kvartseja 80 m korkeuskäyrän yläpuolelta. Paikalta on matkaa rantaan noin 100 metriä. Maalaji on kivinen hiekka.

Villampi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivivalleja, jotka sijaitsevat Konniveden itärannan tuntumassa kohoavan, peruskartalla nimeämättömän jyrkkäreunaisen kallion reunoilla, rinteen puolivälissä. Kiveystä on kolmessa kohdassa, joista kaksi on selvästi ihmisen kasaamia ja yksi epämääräisempi. Niistä parhaiten säilynyt, 22 metriä pitkä muurimainen osuus sijaitsee kallion eteläpuolella, osittain maapohjalla ja osittain kalliopohjalla. Se on itä-länsisuuntainen, loivasti kallion mukaisesti kaartuva, keskimäärin 2 m leveä ja 0,5 m korkea rakenne. Kivet ovat sammalpeitteisiä, noin pään kokoisia, mutta osa selvästi suurempia. Länsipää rajoittuu psytysuoran kallioseinämän vieressä olevaan maakiveen. Kiveys on sortunut länsipäästään, missä se on myös leveämpi ja korkeampi kuin muualla. Kallion ja vallin väliin jää tilaa parisen metriä.
Toinen ihmisen rakentama kiveys on kallion kaakkoiskulmalla, maapohjalla sijaitseva, luode-kaakkoissuuntainen rakenne. Sen pituus on noin 6 m, leveys 0,5-1m, korkeus puolisen metriä. Kiveys rajoittuu kallioon ja kaakkoisosa loppuu hajanaisesti rinteeseen, joka viettää melko jyrkästi. Kiveyksestä on purettu kiviä, luultavasti kulun helpottamiseksi.
Kolmas mahdollinen kiveys sijaitsee kallion itäpuolella, kalliopohjalla, jossa loivahkon rinteen keskivaiheilla pohjois-eteläsuunnassa on sammalen peittämiä maakiviä ja niiden vieressä ja lähellä pienempiä kiviä. Kyseessä on joko luonnollinen kiveys tai pääosin ihmisen tekemä kiveys, joka on sortunut.
Vallien sijainti ja rakenne eivät tuntuisi viittaavan kaskiviljelyyn tai karjan laiduntamiseen. On mahdollista, mutta epävarmaa, että kyseessä on rautakautinen ja/tai varhaiselta historialliselta ajalta periytyvä puolustusvarustus. Paikka sijaitsee vanhojen kulkureittien lähistöllä. Kallion laki on lähes puuton, ympäristöään selvästi korkeampi kohta, ja sieltä on periaatteessa hyvä näköala (nyt tosin osaksi puiden peitossa). Kohteesta kilometrin verran länteen ja luoteeseen kasvaa usealla paikalla tummaa tulikukkaa.

Itäpirtinniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalla on kolme kivirakennetta (a-c), jotka sijaitsevat Ruotsalaisen itärannan koillisosassa, länttä kohti Kollarinselälle pistävän kallioisen Itäpirtinniemen alueella. Rakenteet ovat selvästi ihmisen tekemiä. Kaksi niistä on soikeahkoja kivikehiä, joiden yhdellä sivulla on avoin kohta. Yksi kiveys on loivasti kaartuva kivirivi. Kiveysten pituus on noin 3 m ja ne on tehty kalliopohjalle.
Rakenne a) sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla, 46 m rannasta (87,5 m mpy). Siinä on kahdessa kerroksessa täysin jäkälien ja sammalen peittämiä kiviä. Latomus on avoin etelä-kaakkosivulta eli järveltä pois päin.
Latomusten rakenne ja sijainti viittaavat näkösuojiin. Niiden taakse on ollut mahdollista tulla näkymättömissä kallioiden jyrkemmältä sivulta, jolloin katselusuunta on ollut järvelle. Rakenteiden sisällä on tilaa 1-2 ihmiselle. On mahdollista, että niitä olisi käytetty historiallisella ajalla ampumasuojina, mutta ne sijaitsevat melko kaukana historiallisen ajan rannasta. Rannan tuntumassa on kalliosyvänteitä, jotka olisivat tarkoitukseen paremmin soveltuvia. On myös mahdollista, että kiveykset on tehty jo esihistoriallisella ajalla vedenpinnan ollessa nykyistä selvästi korkeammalla. Ne saattaisivat sijaintinsa puolesta olla esim. metsästäjien näkösuojia.

Honkasaaret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Honkasaaret sijaitsevat Konniveden Konniselällä, Konnisaaren itäpuolella. Saaria on kolme ja kohde, historiallisen ajan rajamerkki, sijaitsee niistä läntisimmällä. Rajamerkki (koko 2,0 x 2,4 m, korkeus 1,0 m) on kalliopohjalle kylmämuuraamalla tehty nelikulmainen latomus, jonka keskellä on viisarikivi. Merkki sijaitsee Heinolan kaupungin ja maalaiskunnan sekä samalla Hämeen läänin ja Mikkelin läänin entisellä rajalla. Kohde on hienosti kasattu, hyvin säilynyt ja upealla maisemapaikalla. Se sijaitsee saaren länsirannalla, korkeimmalla kohdalla.

Laivasaaret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Laivasaaret sijaitseva Konniveden Konniselällä, sen eteläosan keskivaiheilla. Saaria on kaksi. Kohde, historiallisen ajan rajamerkki, sijaitsee niistö eteläisemmällä, saaren eteläosassa, kohdassa, missä saari kapenee selvästi. Rajamerkki (halkaisija n. 2,0 m, korkeus 0,5 m, neljä kivikerrosta) on kylmämuurattu, kalliopohjalle rakennettu nelikulmainen latomus, joka on osittain sortunut. Se osoittaa Heinolan kaupungin, Heinolan maalaiskunnan ja Iitin kunnan sekä samalla Hämeen läänin, Mikkelin läänin ja Kymenläänin entistä rajaa.

Suomen urheiluopisto 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Vierumäen urheiluopiston aluella, laajan supan luoteisosassa, noin 20 m etelään suunnitellun golfradan reunasta. Tervahaudan sisäreunojen korkeus on noin 4 metriä, vallin paksuus noin 2,5 m ja halkaisija 3,5-4 metriä. Suuaukko on luoteeseen päin, ja kuusi tervantiputuskuoppaa sijaitsevat koillisessa ja kaakossa. Tervahauta on merkitty kaavaan.

Leppälä B (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on laaja hakamaa-alue, jolla sijaitsee kymmeniä erilaisia kiviröykkiöitä noin 400 x 200 m suuruisella alueella. Röykkiöt on kasattu irtokivistä, ja ne ovat muodoltaan kekomaisia, halkaisijaltaan 3-6 m ja korkeudeltaan keskimäärin 1 m. Suurin osa röykkiöistä lienee pelto- tai kaskiröykkiöitä. Alue on vanhaa kulttuurimaisemaa, jolla vuonna 1992 kasvoi mm. nurmilaukkaa ja tummaa tulikukkaa. Paason Saviniemen tunnettu rautakautinen löytöpaikka (kalmisto?) sijaitsee noin 1 km kaakkoon.
Vuoden 2018 tarkastuksessa röykkiöitä ei kartoitettu. Vuoden 1840 pitäjänkartan perustella rajausta muokattu alueiksi jotka eivät ole olleet peltoina aiemmin. Isojakokarttaa ei alueesta löydy. Kulttuuri-indikaattorikasvien perusteella ehkä todennäköistä, että vanha kartanoa (säteriä) edeltänyt Paason kylä (1-2 taloa) on sijainnut tällä alueella.

Kaukkari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka, joka sijaitsee Kymijärven pohjoisrannalla, Kuhalankärjestä noin 600 m itään, paikassa missä muinainen pieni lahdenpohjukka vaihtuu loivaksi ja heikosti ulos työntyväksi niemeksi. Paikalla on jyrkähkön rinteen juurella tasanne, joka aukeaa järvelle etelään. Löydöt (keramiikkaa) tulivat koekuopasta tasanteen keskivaiheilta. Paikalta on etelään rantatörmän reunaan 5 m ja nykyiseen rantaviivaan 11 m, ja pohjoiseen rinteen tyveen 3 m. Itä-länsisuunnassa tasanne on n. 30 m. Maalaji paikalla on hietamoreeni, puusto mäntyä, kuusta ja pihlajaa.
Vuoden 2021-2 inventoinnissa alueelle tehtiin koekuoppia ja sen ympäristöä kairattiin ilman uusia löytöjä tai havaintoja muinaisjäännöksestä. Ilmeisesti suppea-alainen leiripaikka

Mykkyri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kymijärven luoteisosan pohjoisrannalla, Sudenniemen pohjoispuolisten kallioiden luoteispuolella. Paikalla on pitkä mutta melko kapea tasanne. Törmän laen tasaisen osan leveys on noin 8 m, muutoin se viettää loivasti alas järvelle päin kohti törmän reunaa. Samoin törmän laki nousee tasaisen osan jälkeen noin 20 m matkan, minkä jälkeen maasto muuttuu jyrkähköksi rinteeksi. Löydöt (kvartseja) tulivat koekuopista. Alueella, josta löydöt tulivat, maalaji on hiekka, muualla se on hiesu. Puusto on kuusta, haapaa ja yksittäisiä mäntyjä.
Vuosien 2021-2 inventoinnissa tehtiin vuoden aiemmalle (2003) löytöalueelle ja etenkin sen ympäristöön tehtiin useita koekuoppia kahden arkeologin työryhmällä. Koekuopissa ei todettu löytöjä tai kulttuurikerrosta kuten ei myöskään vuoden 2003 löytäalueen reunojen kairauksissa.

Sudenniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kymijärven keskiosan pohjoisrannalla, etelään työntyvässä Sudenniemessä. Paikalla on selvä, kauniisti kaartuva rantaterassi, joka aukeaa etelään ja kaakkoon. Löydöt (keramiikkaa, piikaavin, kvartseja) ovat peräisin koekuopista. Ne tehtiin noin 50 x 10 m:n alueelle, jossa terassi on ympäristöön verrattuna tasainen ja jokseenkin kivetön. Yhdessä koekuopassa todettiin kulttuurikerros. Paikalta on rantaan noin 50 metriä.
Terassilta 50-100 m koilliseen on niemeke, johon on peruskartalla merkitty pyöreä avokallio (todellisuudessa siirtolohkareryhmä). Sen luoteispuolella on tasanne, josta löytyi pintapoiminnassa metsätraktorin rikkomasta maanpinnasta kvartseja. Maalaji on alueella lähinnä hietamoreenia.
Vuosien 2021-2 inventoinnin koekuopituksessa ei tehty merkittäviä uusia havaintoja. Vuoden 2003 inventointiraportissa esitetylle löytöalueelle tehtiin runsaasti koekuoppia, samoin löytöalueen ympäristöön. Yhdessä kuopassa todettiin epämääräinen nokikerros, mutta ei mitään löytöjä.

Sorsapohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kymijärven kaakkoisosan pohjoisrannalla, luode-kaakkosuuntaisen harjanteen lounaissyrjällä. Harjanne on Kärkjärven ja Kymijärven välisellä kannaksella. Kun veden pinta on ollut pari metriä nykyistä korkeammalla, kannas on ollut kaakkoon työntyvä niemi. Alueella on melko paljon asuinpaikaksi soveltuvaa aluetta. Maalaji on kivinen hiekka, alempana hieta ja hiesu.
Vuonna 2003 todettu asuinpaikka-alue on suhteellisen laaja, koekuopituksen perusteella noin 230 metriä pitkä ja 15-50 metriä leveä (koordinaatit noin p: 6762 86-98, i: 3437 01-21) rannan eli törmän suuntaisesti. Alueen rantaa lähinnä olevat osat ovat järvestä 10-20 m etäisyydellä. Löydöt kvartseja, keramiikkaa, palanutta luuta.
Vuonna 2010 tehtiin asuinpaikan aluerajaus, jolla havaittiin neljä peräkkäistä löytöaluetta.

Sudentulli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kymijärven kaakkoisosan pohjoisrannalla, luode-kaakkosuuntaisen harjanteen lounais- ja eteläsyrjällä. Harjanne muodostaa Kymi- ja Kärkjärvien välisen kannaksen. Asuinpaikka sijaitsee uimarannalle menevän tien pohjoispuolella, rannasta noin 20 - 50 m etäisyydellä, rannan suuntaisesti. Löydöt (kvartseja, keramiikkaa, palanutta luuta) tulivat koekuopista noin 100 m matkalta. Asuinpaikan eteläpuolella on paikoin 2 - 3 rantavallia.
Vuonna 2010 asuinpaikan rajat määriteltiin.

Koreaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kärkjärven itärannalla, Koreaniemen pohjoispuolella, niemen pohjoiskainalosta 130-150 m luoteeseen. Paikalla on kolme terassimaista muodostumaa, joista ylimmän keskelle tehdyistä koekuopista löydöt tehtiin. Terassi (koko pohjoinen-etelä 20 m, itä-länsi 10 m) aukeaa etelälounaaseen ja on jyrkästi nousevan kivisen rinteen juurella. Löytöpaikalta on rantaan noin 30 metriä. Maalaji on hiesumoreeni.
Vuoden 2021 tarkastuksessa määriteltiin kohteen laajuus koekuopittamalla.

Uusi Ruskeala c (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Jääsjärven ja Rautaveden välisellä kannaksella sijaitsevan laajan peltoalueen eteläosassa. Löytöaluetta rajaavat pohjoisessa ja koillisessa Hiitlamminsuo ja Tollinmäen- eli Hiitlampi, idässä ja kaakossa Seppälänharju ja Ruskealan- eli Hovinlampi, etelässä Suokurinmäki ja lännessä Ruskealantie ja VT4. Alueen poikki kulkee Hartolan kirkolle johtava paikallistie (Ruskealantie), jonka varressa on kaksi uhrikiveä (Uusi Ruskeala a ja b). Pellot ovat loivasti kumpuilevia, maalaji lähinnä hieta- ja hiekkamultaa.
Vuoden 2003 inventoinnissa pellossa havaittiin noesta mustaksi värjäytyneitä alueita, joista löytyi rapautuneita kiviä, hiiltä ja palanutta savea tai savitiivistettä. Metallinilmaisimella löytyi pronssiriipus ja pintapoiminnassa harvakseltaan rautakauden tyypin keramiikkaa ja 4-tien ja paikallistien väliseltä peltolohkolta kivikauteen viittaavat piisäle, -kaavin, kvartsiydin ja rautakauteen viittaavat kaksi lasihelmeä. Löytöalueen suuntaa-antavat koordinaatit ovat p:6833 42-68, i:3447 62-82.
Vuoden 2004 koekaivauksessa alueelta löydettiin useita peltomullan alla säilyneitä rakenteita, jotka ajoittuvat mahdollisesti 1700- ja 1800-luvuille. Osalle liesirakenteista ja muista kiveyksistä ei saatu ajoitusta. Esihistoriallinen asuinpaikka näyttäisi tuhoutuneen tutkimusalueen Ruskealantien ja valtatien väliseltä peltoalueelta historiallisen ajan rakennustoiminnan vuoksi. Se vaikuttaa rajautuvan kuppikivien läheisyyteen Ruskealantien itäpuolen peltoalueelle, josta osa rautakautisiksi ajoitettavista inventointilöydöistä on tullut. Kaivauskertomuksessa tutkitun alueen koordinaateiksi on ilmoitettu p = 6833560 - 6833640; i = 3447500 - 3447630.
Vuonna 2009 kohteella kaivettiin parin viikon ajan Vt:n 4 parantamiseen liittyen. Paikka osoittautui 1700-luvun asuinpaikaksi, mutta sieltä löydettiin myös sulanut lasimassahelmi ja mahdollisesti pala rautakautista keramiikkaa.
VT4 tienparannushankkeeseen liittyen avattiin vuonna 2021 alueelle koeoja: Suurin osa koeojasta sijoittui nykyiseen peltoon jonka muokkauskerroksen alta havaittiin vähäisiä 1800-luvun loppupuolelle ajoittuvia ilmiöitä, jotka sijoittuivat koeojan pohjoisosaan. Koeojasta havaittiin kolme pienialaista rakennetta eikä niiden funktioita saatu varmuudella selville (mahdollisesti uunin/lieden tms. rakenteiden jäänteitä). Tutkimuslöydöt ajoittuvat 1800-luvulle. Kaksi tarkasti ajoitettavaa löytöä ovat Kuznetsov Dulenov -tehtaan posliiniastian pohjapala, joka leiman perusteella ajoittuu vuosiin 1870–1889 sekä venäläinen kolikko vuodelta 1859.

Sairila (Kultti- ja tarinapaikat)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Jääsjärven Kotisalon saaressa, Kotisalon rautakautisesta muinaisjäännösalueesta noin 200 metriä eteläkaakkoon. Uhrikivi sijaitsee aukiolla, jolla kasvaa vanhoja Sairilan tilaan liittyviä pihakoivuja ja korkeaa heinää. Kivi on valtavan kokoinen, muista lähiympäristön kivistä selvästi erottuva, noin 2 metriä korkea ja 4 x 4 m kokoinen lohkare, jonka tasaisella yläpinnalla on ainakin kaksi uhrikuppia. Kuppeja saattaa olla enemmänkin. Lähistöllä sijaitsee myös runsaasti kiviröykkiöitä, joista osa lienee peltoraunioita, mutta joukossa voi olla muunkin tyyppisiä röykkiöitä. Itä-Hämeen museonhoitaja Vesa Järvisen kertoman tiedon mukaan Sairilan tilan pellosta olisi löytynyt rautaesineitä (mm. keihäänkärki) joskus 1950-luvulla.

Ekonpelto 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jääsjärvestä laskevan Tainionvirran pohjoispuolella, laajahkolla peltoalueella, jonka eteläosan halkaisee Itä-Hämeen opistolle johtava tie.
Pelto on varsin tasainen, vain paikoin hyvin loivasti kumpuileva, ja maalajiltaan hietamultaa. Löytöalue sijaitsee aivan golfkentän tuntumassa, sen luoteisnurkasta pohjoisluoteeseen. Löydöt ovat kohdasta, jossa on havaittavissa matala, mutta selvä itää kohti viettävä törmä. Alueella havaittiin rapautuneita kiviä, ja pintapoiminnassa saatiin talteen rautakuonaa, palanutta savea, tuluspiitä ja -kvartsia, sekä palanen rautakautista keramiikkaa.

Tuletännepelto (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Uhrikivi sijaitsee valtatie 4:n länsipuolella, Jääsjärven ja Rautaveden välisellä kannaksella sijaitsevan laajan peltoalueen länsiosassa. Kivi on Kirkkolan kartanon eteläpuolella, Kirkkolanlahden rannasta noin 300 metriä itään. Kiven koko on 2,8 x 3,2 metriä, korkeus suurimmillaan 1,15 metriä ja pienimmillään 0,20 metriä.
Kiven laella on 15 varmaa ja viisi epävarmaa kuppia. Kivi on rapautuvaa kivilajia. Kupit ovat muodoltaan pyöreitä ja maljamaisia, halkaisijaltaan 6-8 senttimetriä ja syvyydeltään 1-2,5 senttimetriä. Suurin osa kupeista sijaitsee kiven harjanteella. Ne alkavat kiven korkeimmalta kohdalta ja sijaitsevat epäsäännöllisessä paririvissä. Kiven etelään viettävällä sivulla on lisäksi viisi kuppia. Yksi kuppi, joka on suurin ja selvästi muista erillään, on lähellä kiven eteläreunaa.

Kirkkola 2 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Uhrikivi sijaitsee Jääsjärven ja Rautaveden välisellä kannaksella, Kirkkolanlahden rannasta noin 600 metriä itään, laajan peltoaukean keskivaiheilla, lähellä valtatie 4:ää, sen länsipuolella. Kivi on Kirkkolan kartanoon johtavan koivukujan pohjoispuolella, ja siitä on matkaa noin 80 metriä Kirkkolan puimalaan kohti luodetta, 85 metriä Lohiniementiehen kohti pohjoista ja noin 35 metriä valtatiehen 4 kohti itää. Kiven koko on 2,7 metriä x 2,2 metriä, ja sen korkeus on noin 0,85 metriä. Kivessä on kaksi selvää kuppia.
Kuppikiven ympäristöstä löydettiin vuoden 2004 tutkimuksissa rautakauteen ja historialliseen aikaan ajoittuva asuinpaikka. Asuinpaikka sijaitsee pääasiassa valtatie 4:n länsipuolella. Asuinpaikka rajautuu pohjoisessa Lohiniementiehen ja etelässä alue jatkuu hieman Kirkkolantien eteläpuolelle. Etelässä asuinpaikkaa rajaa 101 metrin korkeuskäyrä, joka näkyy matalana töyräänä pellolla.
Maaperä alueella on peltomullan alla hienoa hiekkaa. Vuonna 2004 paikalla tehdyssä koekaivauksessa alueelta paljastui likamaata sisältäviä maakerroksia. Alueelle tehtiin tuolloin koekuoppia muun muassa tien ja kuppikiven väliselle alueelle. Alueen eteläosan likamaa-alueesta suurin osa näyttää löytöjen perusteella ajoittuvan historialliseen aikaan, kun taas alueen keskivaiheille ja pohjoisosaan tehdyistä koekuopista saatiin talteen myös rautakauteen ajoittuvia esinelöytöjä peltomullan alaisista kerroksista.
Inventointi 2020: Paikalla on loivapiirteinen matala kumpare. Alue on pääosin peltona, mutta osa paikalla olleesta kylästä on jäänyt teiden alle. Kohde on yhtenevä tai jossain määrin laajempi Kankaanpään (1000023915) historiallisen kylätontin kanssa. Tästä johtuen näitä kahta kohdetta tulisi tulkita samana muinaisjäännöksenä.
Vuonna 2021 Vt4 perusparannukseen liittyen tutkittiin tielinjan alle jääneet alueet: alueilta löytyi rautakaudelle ajoitettu ahjo, merkkejä pellosta (kyntöjälkiä) sekä 1600-1800-luvuille ajoittuvia asutusjäänteitä, mm kellareita. Vuoden 2022 tutkimuksilla tarkennettiin muinaisjäännösalueen rajausta.

Myllymäki (1000001436) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on historiallisen ajan asuinpaikka-alue, jolla todettiin vuoden 2003 inventoinnissa sijaitsevan useita vanhaan asutukseen liittyviä jäänteitä. Alueella on muun muassa hyvin säilynyt kaivo. Kaivon seinämät ovat ladotuista lohkokivistä, ja sen syvyys on 3,8 metriä ja halkaisija 0,6 metriä. Kohteessa on myös suorakaiteen muotoinen kiviperustus, joka sijaitsee kaivosta 9 metriä lounaaseen. Kiviperustus on kooltaan 1,8 metriä x 3,4 metriä. Perustuksessa olevissa kivissä on porausjälkiä.
Alueelta on löydetty myös porraskivi ja siihen liittyvää seinien peruskiveystä, pystykivi sekä vanha myllytie. Myllymäellä on sijainnut Kirkkolan kartanon tuulimylly, jolle johtavasta tiestä on vielä näkyvissä ura paikassa, missä maakiviä on raivattu sivuun.

Pohjolan kartano (Taide)
Historiallinen; Muistokivi, joka sijaitsee laidunalueella, tasaisella peltoaukealla, Pohjolan kartanon päärakennuksesta noin 150 metriä lounaaseen. Kivi on noin 4 x 4 m kokoinen ja 2 m korkea. Kiven eteläsivulla, noin metrin korkeudella maanpinnasta, on seuraava teksti:
GÅRD och ÅKER ANLAGD
ÅR 1779 FR TANFELT
Tekstiä on kaksi päällekkäistä riviä ja kirjainten korkeus on noin 10 cm. Kiven laella on korkeuskiintopiste ja rautapultti.

Lohiniemi (1000001442) (Taide)
Historiallinen; Kivi sijaitsee Jääsjärven ja Rautaveden välisellä kannaksella, Kirkkolanlahden rannasta noin 350 metriä itään, laajan peltoalueen länsiosassa, VT4:n länsipuolella. Kiven kohdalta on 20-25 metrin matka Louhiniemen tilan pellonkulmaan.
Kohde on laakea ja tasainen kivi, joka on kooltaan 2,5 x 3,5 metriä ja korkeudeltaan 0,5 metriä. Kiven korkeimmalla kohdalla on rengasmainen hakkaus. Rengas on karkeasti tehty, hieman epäsäännöllisen pyöreä ja halkaisijaltaan noin 12 senttimetriä. Uran leveys on 2 senttimetriä ja syvyys 0,5 - 1 senttimetriä.

Kankaala (1000001448) (Maarakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Ruskealan kylässä, Jääsjärven länsipuolella, rannasta noin 300 metriä länteen, mäntyvaltaisessa metsässä. Paikalla on kolme mahdollista tervahautaa ja kaksi mahdollista hiilimiilua/hautaa. Näistä rakenne 5 sijaitsee VT4:n tienparannusalueella, mistä johtuen se tutkittiin kesällä 2021. Tiealueelle jäävä osa muinaisjäännösalueesta on tutkimusten jälkeen vapautettu rakentamiselle.
Tervahaudoista ensimmäinen sijaitsee ladosta noin 10 metriä länteen, ja sen ulkohalkaisija on noin 7 metriä. Tervahaudan vallien korkeus 0,5 metriä ja syvyys noin 2 metriä. Toinen tervahauta sijaitsee ladosta 50-60 metriä lounaaseen, ja sen kuopan halkaisija on 7 metriä, syvyys noin 1 - 15, metriä Kuoppaa ympäröi noin 3 leveä ja 1 - 2 metriä leveä valli. Kolmas tervahauta on ulkohalkaisijaltaan noin 6 metriä ja syvyydeltään metrin. Kuoppaa ympäröi noin metrin leveä valli.
Rakenteet 4 ja 5 ovat mahdollisia hiilimiiluja/hiilihautoja. rakenne 4 sijaitsee loivassa itäänlaskevassa rinteessä: halkaisija noin 2,3 metriä, syvyys noin 0,6 metriä - alarinteen puolella on 1,5 metrin levyinen ja 0,4 metrin korkea valli.
Rakenne 5 sijaitsee edellisestä noin 100 m pohjoiskoilliseen. Sen ympärillä on vallit, jotka ovat itäpuolella selkeimmät ja korkeudeltaan 30 cm. Koko rakenteen koko on itä–länsi-suunnassa 4 m ja pohjoinen–etelä-suunnassa 3,5 m.
Itse kuoppa on pohjakaavaltaan suorakaiteen muotoinen ja selkeästi kulmikas. Pitkä sivu on lounas–koillinen-suuntainen. Yläreunojen kohdalla sivujen leveydet ovat 1,9 ja 1,6 m. Pohjan leveydeksi mitattiin 1,2 x 0,9 m. Kuopan syvyys ennen sen tutkimusta on ympäröivään maahan verrattuna 60–70 cm. Kyseessä on selvästi ihmisen tekemä kuoppa, jonka käyttötarkoitus on epävarma. Se voi olla kuoppamainen hiilihauta, mutta jokin muukin tulkinta on mahdollinen, kuten esimerkiksi nauriskuoppa.
Vuonna 2021 tutkittiin tiealueelle jäänyt rakenne 5. Kyseessä oli selvästi ihmisen tekemä kuoppa, todennäköisesti kuoppamainen hiilimiilu. Entisen maanomistajan mukaan alueen asukkaat pitävät paikan kuoppia vanhoina naurishautoina, eikä tämäkään tulkinta ole kaivaushavaintojen valossa mahdoton. Hiilinäytteestä tehdyn radiohiiliajoituksen perusteella voi arvioida, että kuopparakennetta on käytetty 1400-luvun lopun ja 1600-luvun
puolivälin välillä.

Etelälahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Rautaveteen kuuluvan Rääpönsalmen itärannalla, lounaaseen viettävässä rinteessä, rantaan johtavan mökkitien länsipuolella.
Vuoden 2017 tarkastuksen perusteella alueella on ainakin 40 kiviröykkiötä noin 130 m x 70 m suuruisella alueella. Aiempi arvio oli 20-30 röykkiötä 60 m x 60 m alueella.
Suurimmat röykkiöistä ovat parimetrisiä. Osa röykkiöistä on mäen päällä, osa rinteessä ja lähellä rantaa, noin 20 m vesirajasta. Alueen puusto on sekametsää ja sen itäpuolella on pelto. Maasto on hyvin kivistä. Röykkiöt lienevät viljelyröykkiöitä.

Isosuo 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Itä-Hämeen museosta (Koskipään kartano) 2,2 km kaakkoon, Isosuon itäpuolella. Röykkiöitä on Hakolalle menevän mökkitien kahden puolen metsässä. Osa röykkiöistä on tukkipuuta kasvavassa männikössä tien itäpuolella, osa on tien länsipuolella olevassa sekametsässä. Sekametsän kupeessa on metsittynyt pelto. Kiviröykkiöt ovat halkaisijaltaan parimetrisiä, siististi kasattuja, sammaloituneita ja jäkälöityneitä.

Järventaustanjärvi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Järventaustanjärven koillisrannalla, noin 400 m länteen Iso-Heikkilän talosta. Maasto on lounaaseen laskevaa peltorinnettä. Maaperä hiekkamaata. Löytöinä poimittu talteen kaksi kvartsikaavinta ja kvartsi-iskoksia. Löytöalue noin kahden aarin kokoinen, pellon reunassa, lähellä tilanrajaa. Asuinpaikka ulottunee myös naapuritilan (Marola) puolelle.

Kotomäentie 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Vesijärven Kirkonselän etelärannalta pohjoiseen työntyvän Kotomäenniemen keskiosassa, laajan peltoaukea keskellä olevassa metsäsaarekkeessa, jossa maaperä on ympäröivästä savialueesta poiketen hiekkaa. Kuppikivi on n. 2,8 m pitkä ja n. 1,7 m leveä ja osittain sen pohjoispuolella kasvavan kuusen alaoksien peitossa. Kivessä on yksi kuppi, joka sijaitsee kiven korkeimmassa kohdassa. Kuppi on pyöreä ja sen halkaisija on 7 cm ja syvyys 1,5-2 cm. Metsäsaarekkeen lounaisosassa kasvaa laajalla alueella tummaa tulikukkaa. Kohteessa voi olla myös rautakautinen asuinpaikka.

Kotomäentie 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vesijärven Kirkonselän etelärannalta pohjoiseen työntyvän Kotomäenniemen keskiosassa olevan laajan peltoalueen ympäröivän metsäsaarekkeen lounaisosassa, jonka Kotomäentie erottaa muusta saarekkeesta. Saarekkeelle on raivattu kiviä ympäröiviltä pelloilta. Näiden kivien muodostaman röykkiön lounaisreunalla sijaitsee matala maakivi, jonka lounaiskulmassa on yksi mahdollinen kuppi, jonka halkaisijaon 5 cm. Kuppi on 0,5 cm syvä.

Pekanpolku (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Isosaaren keskiosassa, saaren itärannalla, Pekanpolun ja Pähkinäkukkula-nimisen tien risteyksestä noin 200 metriä eteläkaakkoon. Nykyiseen vesirajaan on matkaa painanteesta noin 40 metriä. Maaperä alueella on soransekaista hiekkaa. Asumuspainanne on pyöreä ja reunavallillinen. Sen läpimitta on 4 metriä mitattuna vallin harjanteelta toiselle. Painanteen lähiympäristöön tehdyistä koekuopista löytyi mm. kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja saviastian reunapala. Noin 30 metrin päässä painanteesta on mahdollinen pyyntikuoppa. Umpeen kasvanutta soranottopaikkaa lukuunottamatta kohde vaikuttaa ehjältä.

Seppälänpohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärven Seppälänpohjan eteläpuolisessa niemessä, Särkäntien ja rannan välissä. Alueella on Hollolan seurakunnan virkistysalue rakennuksineen. Koekuopasta löytyi kahdenlaista keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuutta ei tunneta, mutta se voi kattaa koko niemen.

Laasonpohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärven Laasonpohjassa, Hollolan kirkolle menevän Rantatien ja Hersalantien risteyksestä 150-200 metriä länsiluoteeseen, mäen kaakkoiskärjessä. Maasto on kaakkoon ja etelään viettävää loivaa rinnettä, maaperä paikoin kivikkoista hiekkamaata. Asumuspainanne on pyöreä, noin 5 metriä läpimitaltaan. Syvyyttä painanteella on noin 30 cm. Alarinteen puolella etelässä on selvä reunavalli. Koekuopasta likamaahavaintoja sekä kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Maaston ja löytöjen perusteella asuinpaikkaa on ainakin 60 metrin matkalla mäen etelärinteellä.

Parinpellonlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärven Parinpellonlahden lounaisrannalla, Parinpellon leirikeskuksesta noin 300 m pohjoiseen. Kivikkoisen niemen tyvessä, vanhan rantatörmän päällä on kapea, hiekkainen terassi, jolla asuinpaikka sijaitsee. Asuinpaikka näyttää ulottuvan yli 60 metrin matkalle terassilla. Löytöinä koekuopista saviastian paloja, kvartsikaapimen katkelma ja kvartsi-iskoksia. Asuinpaikka on pääosin ehjä, ainoastaan leirikeskuksen ulkoilureitti on rikkonut paikoin törmän reunaa.
Vuonna 2010 paikalla tehtiin koekaivauksia, joilla oli tarkoitus selvittää, asuinpaikan laajuutta ikää. Sieltä löydettiin yksi liesikiveys, saviastianpaloja, kvartsia ja palaneita luunpaloja. Keramiikan perusteella paikka on ollut käytössä tyypillisen kampakeramiikan ajalta varhaismetallikaudelle saakka. Pieni röykkiö sekä hiiltä ja nokea sisältävä maakerros viitannevat myöhempään toimintaan. Asuinpaikka näyttäisi keskittyvän suhteellisen pienelle alueelle vanhan rantatörmän päälle tutkimusalueen pohjoispäässä.

Leirikeskus (1000002910) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Vesijärven Parinpellonlahden etelärannalla, Parinpellon keirikeskuksen piha-alueella, , sijaitsee kuppikivi, jossa kahdeksan selkeästi erottuvaa kuppia. Lisäksi kivessä on neljä epämääräisempää kuppia. Leirikeskus on rakennettu Parinpellon keskiaikaiselle kylätontille, kappalaisen pappilan paikalle.

Vuohisaari (1000002911) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärven Vuohisaaren eteläkärjessä. Asuinpaikka ulottuu harjumuodostuman kolmelle eri korkeudella olevalle terasseille. Asumuspainanne on näistä keskimmäisellä. Koekuopista on löydetty mm. saviastian paloja, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Kohde on rikkoutunut imeytyskentän ja teiden rakentamisen vuoksi niin, ettei asumuspainannetta syksyn 2009 tarkastuksessa voitu enää havaita.

Laitiala 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Laitialan kartanon päärakennuksesta 500 m itäkaakkoon sijaitsevalta, etelään viettävältä peltoaukealta löytyi vuoden 2002 inventoinnissa yksi iskos. Vuonna 2004 parempien havaintomahdollisuuksien ansiosta alueelta löydettiin tasataltta, piitä ja runsaasti kvartsia. Selvästi runsaslöytöisin alue oli osittain maahan kaivetun varastorakennuksen luona, lähellä pellon reunaa.

Lehmo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärven Laitialanselän pohjoisrannalla, Lehmo-nimisen mäen länsipäässä, jossa on noin 60 metrin matkalla vanhan rantatörmän päällä loivasti laskeva 10-20 m leveä tasanne. Koekuopituksessa tältä terassilta löytyi keramiikkaa, kvartsia, kvartsiittia ja palanutta luuta. Löytötihys ei ollut suuri. Asuinpaikka ulottuu koekuopituksen perusteella törmän laella noin 30 metrin matkalle. Täysin ehjä asuinpaikka.

Kotiranta 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vesijärven Kirkonselän itärannalla, Vesijärven vanhalla rantatörmällä. Maaperä tasanteella on hiekkamoreenia. Löytöinä keramiikkaa ja huonolaatuista kvartsia. Alueella traktorin ajoura, jolta poistettu kantoja.

Myllyoja (1000002915) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hollolan kirkosta 12,1 km itäkoilliseen, Vesijärven Paimelanlahden pohjukkaan laskevan Myllyojan itäpuolella, noin 500 m ojan suulta pohjoiseen ja 150 m Myllyojasta itään. Pyyntikuoppa on matalalla hiekkaharjanteella nk. Hopeaharjulla, joka ulottuu noin sadan metrin päässä idässä olevasta Paimelanvuorena tunnetun harjun jyrkästä rinteestä Myllyojaan lännessä. Harjanteella ja harjulla idässä kasvaa havumetsää. Harjanteen etelä- ja pohjoispuolilla ja Myllyojan takana lännessä on peltoa. Kuoppa on harjannetta pitkin Myllyojalle menevän poluksi muuttuneen kärrytien vieressä, sen eteläpuolella (peruskarttaan merkitty tie kulkee maastohavaintojen perusteella kartta merkintään nähden pohjoisempana, lähempänä harjanteen pohjois- kuin eteläreunaa). Kärrytie eroaa tilustieltä, joka puolestaan eroaa maantieltä Paimelanlahden pohjukassa ja kulkee Paimelanvuoren länsirinteen juurta pohjoiseen.
Kuopasta on kuva Hollolan historian kolmannessa osassa (Antero Heikkinen, Hollolan historia III, Lahti 1975, s. 74). Kuvatekstin mukaan kuoppa on vanha sudenkuoppa. Kuoppa on muodoltaan pyöreä ja tasapohjainen. Sen läpimitta on noin 3 metriä ja syvyys noin 2,5 metriä. Seinät ovat lähes pystysuorat, ja ne on rakennettu latomalla noin pään kokoisista pyöreähköistä luonnonkivistä. Varsinkin kuopan etelä- ja lounaisreunoilla, missä maan pinta laskee loivasti, kuoppaa ympäröi siitä kaivetusta maasta muodostunut vallimainen tasanne, joka on noin 4 metriä leveä. Ympäristössä on rykelminä myös jonkin verran (rakennustyössä yli jääneitä?) irtokiviä. Kuoppa on erittäin hyväkuntoinen. Kuopan viereen on pystytetty infotaulu, jonka mukaan kuoppa olisi rakennettu 1700-luvun lopulla, mutta varmasti kuopan rakentamisaikaa ei tiedetä.
Harjanteella on myös muutamia pienempiä ja matalampia, osittain pyöreitä, osittain epämääräisemmän muotoisia loivapiirteisiä kuoppia. Lähin on noin 10m suuresta kuopasta itään, kärrytien pohjoispuolella. Ainakin osa näistä saattaa olla "normaaleja" pyyntikuoppia.

Kittikallio (Taide)
Kivikautinen; Kalliomaalaus sijaitsee Päijänteeseen pistävän Revetniemen ja Särkijärven alueen väliin työntyvän Syntylahden itäpuolella. Maalaus sijaitsee noin 250 m lahden pohjukasta pohjoiskoilliseen. Vain 26 metrin päässä maalauksesta on kesämökki. Maalaus sijaitsee noin kuusi metriä nykyisen vedenpinnan yläpuolella, viistossa kallioseinämässä. Alueen kalliot ovat rapautuvaa granodioriittia. Kalliopinta on luontaisesti punertavaa, mikä vaikeuttaa maalauksen havainnointia. Itse maalauskuvio on epäselvä, mutta kyseessä lienee venekuvio. Maalauksen on löytänyt maanviljelijä Seppo Piekkola.
Noin 20 metriä maalauskohdasta pohjoiseen löytyi kahden kalliolohkareen väliin kiilautunut kallionkappale, jonka yhdellä sivulla on näkyvissä osa maalauskuviosta. Maalauksen kappale on liitetty Kansallismuseon kokoelmiin numerolla KM 34540

Kalmarinpuisto (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vääksynjoen Vääksyn kanavan itäpuolelle jäävän joenuoman päässä puisen varastorakennuksen kohdalla. Paikalla on kivestä ja maasta rakennetut ajosillan rauniot uoman molemmin puolin. Ylisen Viipurintien pohjoinen linjaus Lammilta Anianpellon kautta Jyränköön ylitti Vääksynjoen siltaa pitkin. Tielinjaus muuttui ja silta jäi pois käytöstä, kun Vesijärven kanavaa alettiin rakentaa 1860-luvun lopussa. Raunioita peittää paksu turvekerros, mutta uoman eteläpuolen sillanpielessä on näkyvissä kylmämuurausta. Silta on merkitty vuoden 1775 Vääksyn joen karttaan ja se esiintyy myös jo Päijänne-Vesijärvi-vesistökartassa 1748.
Sillalle johtavan penkereen päällä sijaitsee rakennuksen kivijalka, tulisijan perustukset ja betoninen porrasrappu. Vuonna 2008 purettu rakennus oli ollut viereisen Danielson-Kalmarin Suviniemi-huvilan pesutupa- ja leipomorakennus, joka oli rakennettu aikaisintaan 1890-luvulla.

Tupala 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tupalan päärakennuksesta noin 500 m luoteeseen, kuusimetsässä, pienen kumpareen päällä sijaitsee 5 x 5 m neliön muotoinen kylmämuurattu kiviaitaus.

Mikonsaari (1000003013) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalkkistenkoskessa sijaitsevassa Mikkosaaressa on koskenperkausröykkiöitä vuosilta 1826 ja 1832-37, jolloin Päijänteen pintaa laskettiin neljä jalkaa. Mikonsaaressa on lisäksi kivistä muotoiltu syvennys sekä aitamainen rakennelma, joita on voitu käyttää tilapäisinä nuotiopaikkoina.

Salmenranta (1000003014) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka sekä ainakin kolme kaskirauniota sijaitsevat etelään kohti Ruotsalaisen Hopeaselkää viettävällä rinteellä Kalkkisten kylässä. Torpan nurkkakivet ovat näkyvissä.
Vuoden 2012 inventoinnissa havaittiin 14 raivausröykkiötä. Osa niistä on huolellisesti ladottuja, halkaisjoiltaan parimetrisiä ja korkeudeltaan puolimetrisiä. Lisäksi alueella on maakivien päälle, viereen ja väliin kasattuja röykkiöitä. Rakennuksen nurkkakiviä ei havaittu. Muutoin kohde oli ennallaan. Aluerajaus tehty havaintojen perusteella.

Muurlahdenpohja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Seitsemän peltoviljelyröykkiötä sijaitsevat Pursijärven eteläpuolella, kohti Pursijärveä laskevalla jyrkähköllä rinteellä. Röykkiöiden halkaisija vaihtelee 1,5 metristä neljään metriin ja korkeus 0,3 metristä 0,6 metriin. Osa röykkiöistä on kasattu maakivien ympärille.

Vesansalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Salonsaaren länsipuolella olevan Vesansalon saaren luoteisosassa, saaren pohjoiskärkeen vievän tien länsipuolella, lounaaseen viettävässä ja havumetsää kasvavassa rinteessä. Kohteessa on 16 ilmeisesti kaskeamiseen liittyvää röykkiötä, jotka ovat muodoltaan pyöreitä tai soikeita. Niiden halkaisija vaihtelee 1,5 ja 7 metrin välillä. Röykkiöiden korkeus vaihtelee 40 ja 70 cm välillä. Kaksi röykkiöstä on kaivinkoneella tuhottuja.

Puute (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyröykkiöt sijaitsevat Päijänteen Kinnisselän Äeslahden ja Puutteenlahden välisen niemekkeen korkeimmalla kohdalla. Kohde sijaitsee lähes kokonaan keväällä 2004 tehdyllä aukkohakkuualueella. Osa kohteista on hakkuuaukean ulkopuolella olevassa kuusimetsässä. Maaperä on hiekkaista vanhaa laidunmaata. Röykkiöiden halkaisija vaihtelee puolestatoista metristä yli kymmeneen metriin. Röykkiöt ovat muodoltaan soikeita, pyöreitä tai pitkänomaisia. Osa röykkiöistä on sattunut metsäkoneen ajolinjalle ja ovat osin sortuneet. Kairanpistoissa ei näkynyt hiiltä, joten röykkiöt liittynevät alueella harjoitettuun peltoviljelyyn.

Leppäniemi (1000003258) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Painanteet sijaitsevat valtatie 4:n ja Leppäniementien välissä, teiden risteyksessä. Painanteista syvin lienee hiilimiilu tai tervahauta, muut saattavat olla asumuspainanteita. Painanteiden koko vaihtelee, halkaisijaltaan ne ovat keskimäärin noin kolme metriä ja syvyyttä niillä on puolisen metriä. Kaikissa painanteissa 15 senttimetrin syvyinen huuhtoutumiskerros. Yhteen painanteeseen tehdystä koepistosta löydettiin palaneita kiviä sekä noen- ja hiilensekaista maata, mutta mitään ajoittavaa ei löytynyt. Kohde sijaitsee valtatie 4:n parantamissuunnitelma-alueella.
Vuoden 2008 inventoinnin aikaan alue oli laikutettu. Laikuissa ei ollut havaittavissa mitään esihistoriaan viittaavaa.
Vuoden 2020 inventoinnissa alueella havaittiin kuusi painannetta. Neljä painanteista oli halkaisijaltaan 3,5–5 metrin levyisiä. Ne olivat muodoltaan soikeita tai hieman nelikulmaisia. Ne olivat muodoltaan varsin laakeita ja noin 40–50 cm syviä. Kaksi painanteista oli pienempiä ja pyöreähköjä, halkaisijaltaan noin kaksi metrisiä. Toinen oli syvyydeltään 1 m ja toinen noin 50 cm. Alueella saattaa olla enemmänkin painanteita, joita ei tiheässä taimikossa havaittu.
Painanteet ovat todennäköisesti jäänteitä kuoppamiiluista tai rännittömistä terva-haudoista. Laakeutensa ja paksun huuhtoutumiskerrosten perusteella ainakin osa niistä on varsin iäkkäitä. Vaihtelevan muodon ja koon perusteella osaa on voitu hyödyntää useampaankin kertaan eri aikoina. Painanteet ovat sijainneet isojakokarttaan merkityn tielinjan vieressä.
Vuonna 2021 kohteelta tutkittiin arkeologisin kaivauksin kaksi kuopparakennetta. jotka todettiin selkeästi ihmisen tekemiksi. Molempien rakenteiden käyttötarkoitus jäi
epävarmaksi. Ne saattavat olla kuoppamaisia hiilimiiluja, mutta yhtä hyvin niillä on voinut
olla jokin toinen toistaiseksi tunnistamaton käyttötarkoitus.
AMS-ajoitusten perusteella molemmat rakenteet ajoittuvat pronssikaudelle. Kohde on siten
vuonna 2021 tutkituista Hartolan kuoppakohteista selkeästi vanhin.

Mäntylä (1000003260) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Rautaveden ja Jääsjärven välisellä kannaksella, valtatie 4:n länsipuolella, Leppäniementiestä noin 14 metriä länteen. Kivi on vanhalla metsitetyllä pellolla.
Kivi on muodoltaan kolmikulmainen ja matalahko. Se on päältä laakea, sammaloitunut ja on osittain maan sisässä. Kivi on kooltaan noin 2 x 2 x 0,5 metriä. Kiven yläpinnalla on näkyvissä yksi laakea kuppi, jonka halkaisija on noin 5 senttimetriä. Kuppeja saattaa olla enemmänkin, sillä inventointihetkellä ei sammalta ryhdytty poistamaan koko kiven päältä.

Rajala (1000003261) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rautaveden ja Jääsjärven välisellä kannaksella, valtatie 4:n ja Leppäniementien välissä olevalla metsäalueella. Alueella on seitsemän kohtalaisen hyvin säilynyttä, todennäköisesti tervanpolttoon liittyvää pyöreää kuoppaa.
Kuoppien halkaisija vaihtelee 3 - 7 metrin välillä. Joissakin kuopissa on metrin leveyteen yltävät vallit. Syvimmillään kuopat ovat 1,2 metrin syvyisiä.
Kairanpistoissa löytyi kuopanteista huuhtoutumiskerros sekä paksuudeltaan vaihteleva hiilikerros. Maaperä alueella on hienohkoa hiekkaa.

Salajärvi Pirttilahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Salajärven Pirttilahden koillisrannalla, noin 10-15 metriä rantaviivasta, loivassa rinteessä olevalla kapealla tasanteella. Koekuopituksessa tasanteelta löytyi kvartsi-iskoksia. Maaperä alueella on hiekkamoreenia, asuinpaikan kohdalla hiekkaa. Pienialainen asuinpaikka.

Kukomalahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Enojärven itäosan pohjoispäässä sijaitsevan niemen kärjessä on erillinen kumpare, jota ympäröi kosteikko. Kumpareen koko on 30 x 30 metriä ja maalaji alueella on hiekkamoreenia. Koekuopasta löytyi runsaasti löytöjä: saviastian kappaleita, kvartsi- ja pii-iskoksia sekä palanutta luuta. Kampakeraaminen (?) asuinpaikka.

Piilosyvänsaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Enojärven itäpään etelärannalta, Piilosyvänsaari-nimisen niemen kaakkoispuolelta, harjun ja rannan väliseltä tasanteelta löytyi koekuopista kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja saviastian pala. Ylemmälle terassille, harjanteen päälle tehdystä koekuopasta löytyi muutama kvartsi-iskos. Paikalla on siten mahdollisesti kaksi eri ikäistä asuinpaikkaa.

Kansolahti 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Enojärven länsiosan koillispäässä sijaitsevan Kansolahden länsirannalla, kapean niemen tyvessä on laakea tasanne kalliokumpareen eteläpuolella. Löytöinä koekuopista tuli palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia.

Kansonlahti 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Enojärven Kansonlahden länsirannalla sijaitsevan kalliopaljastuman pohjoispuoliselta muinaisrantaterassilta löytyi koekuopista saviastian murunen, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Hiekanotto tuhonnut osin asuinpaikkaa.

Näsi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Enojärven länsiosan pohjoisrannalla heti rantatörmän päällä, pari metriä järven pintaa korkeammalla. Maaperä alueella on hiekkaa. Koekuopasta löytyi palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia.

Näsi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Enojärven länsiosan pohjoisrannalla, rannasta 110 metriä sisämaahan, pienen kalliokumpareen pohjoispuolella sijaitsevalta matalalta harjanteelta, jota reunustaa muinainen matala rantatörmä, löyti koekuopista kvartsi-iskoksia, kvartsiydin ja palanutta luuta.

Lukkolampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lukkolampeen työntyvän niemenkärjen itäreunalla, niemessä olevasta mökistä n. 50 metriä etelä-lounaaseen sijaitsevalta tasanteelta löytyi koekuopasta 10 kvartsi-iskosta. Alueen maaperä on kivistä moreenia, paikoin tosin kohtalaisen hiekkaista.

Värränharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asumuspainanne sijaitsee Enojärvesät Joutsjärveen laskevan uoman keskivaiheilla, Muitterinkosken itärannalla, Värränharjun matalan ja tasalakisen eteläosan päällä. Asumuspainanteen halkaisija on noin 12 metriä. Paikka on täysin ehjä muutamaa koekuoppaa lukuunottamatta, joista kaikista tuli löytöjä. Löytöinä pala asbestisekoitteista keramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta.

Perättömänlampi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Perättömänlammen koillispuolella, rannasta noin 200 metriä koilliseen. Sysmästä Asikkalaan johtava maantie 314 kulkee aivan asuinpaikan vieritse, sen pohjoispuolelta. Kohde on nykyisin peltona. Maalajina on hiekka. Pintalöytöjen perusteella paikka on runsaslöytöinen. Asuinpaikkalöytöjä kerätty talteen kolmelta eri korkeudella sijaitsevalta terassilta. Löytöinä paikalta on mm. kvartsiytimiä ja -iskoksia sekä mahdollinen saviastian pala. Pintalöytöjen perusteella asuinpaikka on ainakin 80 x 250 m laajuinen.

Supitunpohja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Päijänteesen kuuluvan Supitunpohjan pohjoispuolella. Asuinpaikka on pellolla, selvällä rantatörmällä, jossa pelto työntyy metsään. Pienialainen, mutta pintalöytöjen (kvartsia) perusteella runsaslöytöinen asuinpaikka.

Lionpohja 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Päijänteen rannan tuntumassa, Lionpohjan lahden länsirannalla. Asuinpaikan pohjoispuolella on korkeahko harjumuodostuma ja sen länsipuolella kulkee soratie. Löydöt ovat peräisin soratien vieressä olevalta tasanteelta. Maalajina alueella on hieno hiekka. Asuinpaikalla on yksi selvä pyöreä asumuspainanne, jonka halkaisija on 8 metriä ja syvyys 0,6-0,7 m. Painanteesta löytyi kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta sekä likamaakerros (25-30 cm).
Painanteesta noin 55 metriä pohjoiseen tehdystä koekuopasta löytyi runsaasti keramiikkaa.

Lionpohja 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijatsee Lionpohjan lahden pohjoispäässä, sen länsirannalla olevalla pellolla. Pellon pinnalta on löydetty kvartsiesine ja -iskoksia. Suhteellisen pienialainen asuinpaikka.

Rapalanlampi (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Päijänteeseen pistävän Rapalanniemen kärkiosassa sijaitsevan Rapalanlammen pohjoisrannan tuntumassa, lähellä Rapalan kartanoa. Peltoalueella on matala kumpare, jolta löydetty mm. pronssiesineen katkelma, pronssilevyä, rautakauden tyypin keramiikkaa ja kvartsi-iskoksia sekä rautakuonaa.

Nordenlundin ranta 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee laajalla avoimella peltoaukealla, Nuoramoisen järven itärannalla, noin 100 metrin päässä nykyisestä rantaviivasta. Paikalla on matala kumpare, jonka maalaji on hienoa hiekkaa. Löytöinä paikalta on poimittu kvartsi-iskoksia, -kaapimia ja -teriä. Vuoden 1999 inventoinnissa nyt omaksi kohteeksi erotetulta kumpareelta poimitut löydöt liitetty osaksi Nordenlundin ranta 1 -asuinpaikkaa. Erotettu edellä mainitusta maalajin, löytöjen levinnän ja toporgafian perusteella.

Haarasilta 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pääosin pellolla Joutsjärven pohjoisrannalla, Sysmästä Hartolaan vievän maantien eteläpuolella. Kvartsi-iskokset on löydetty länteen viettävän rinteen yläosasta.

Haarasilta 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Joutsjärven pohjoirannalla niittyalueella, selvällä tasanteella. Koekuopasta löytyi kvartsi-iskoksia.

Tuulensuunsaari 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Tuulensuunsaarenna Päijänteeseen kuuluvan Majutveden itärannan tuntumassa. Röykkiö on kalliopohjalla, lähellä kohti järveä veittävä kallion reunaa. Röykkiön halkaisija on 4,1 m ja siinä on havaittavissa selvä reunakehä. Röykkiötä on kaiveltu sen eteläosasta.

Tuulensuunsaari 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Tuulensuunsaaren eteläpäässä, kalliopohjalla sijaitsee suorakaiteen muotoinen kiveys, jonka leleys on 1,3 m ja pituus 2,6 m. Kiveys on melko matala ja se on keskeltä vain hieman reunoja korkeammalla.

Miestensalmi (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kalliopohjalle kasattu röykkiö kahden kallionyppylän välisellä tasanteella Pirttisaaren luoteisosassa Päijätsalon ja Pirttisaaren välisen Miestensalmen rannalla. Röykkiön koko on 3,8 x 4 x 0,8 m. Hyvin säilynyt kohde.

Voipalanmäki (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kuppikivi sijaitsee Antialanlahden länsirannalla laitunkedolla, jossa parikymmentä kiven ja maansekaista röykkiötä, kedon etelälaidalla, lähellä peltotietä. Kivessä on seitsemän selkeää kuppia, lisäksi siinä on kaksi mahdollista kuppia. Kuppikiven ympäristössä merkkejä myös nuorempaan rautakauteen/varhaiskeskiaikaan ajoittuvasta asuinpaikasta, sillä metallinilmaisimella alueelta on löydetty mm. kaksi rengassolkea.
Paikalla on sijainnut todennäköisesti myös Voipalan historialliseen aikaan ajoittuva kylätontti. Voipala esiintyy lähteissä jo 1466 ja kylässä on ollut 1560-luvulla kahdeksan tilaa. Kohde on rajattu suuntaa antavasti Kuninkaan kartaston perusteella.
Aluerajauksesta poistettu 2018 kohteen Saari kanssa päällekäinen rajaus sekä Hovilan kartanon alueella oleva rajaus.

Majutsaari (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Majutsaaren itäosassa, noin 50-100 metrin päässä nykyisestä rannasta. Asuinpaikan pohjoispuolella on vapaa-ajan rakennus ulkorakennuksineen. Asuinpaikan länsipuolella on hiekkakuoppa vain noin 15 metrin päässä. Asuinpaikalla on itään avautuva terassimainen tasanne, jonka laajuus on 70 x 40 metriä. Tasanteen keskivaiheille kaivetusta koekuopasta löytyi 29 saviastian palaa (mm. tekstiilikeramiikkaa) kvartsikaavin, kvartsiytimiä ja -iskoksia sekä palanutta luuta. Löytöjä tuli 30 cm syvyydelle asti.

Avolahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Soiniemessä, Päijänteen Soilahden pohjoisrannasta noin 400 metrin päässä pellolla, muinaisen lammen koillispuolella.
Pellosta noin 30 x 80 metrin alalta löydetty kampakeramiikkaa, kivilaji-iskoksia ja kvartsia.

Kartano (1000003312) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Soiniemessä Koiralammista etelään.
Hiesupitoiselta pellolta Koiralammin ja Hepolammin välistä, etelään viettävältä rinteeltä löydetty kvartsi-iskoksia vuoden 2004 inventoinnissa.

Rautlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Auhjärven pohjoisrannalla, Sääskensaaren pohjoisrannalla maasto kohaa rannasta melko jyrkästi, mutta ylempänä rinne loivenee. Tältä tasanteelta löytyi koekuopisata kvartsi-iskoksia ja palaneen luun pala. Paikka on ilmeisesti ollut aiemmin peltona.

Sikohiekka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sääksjärven itärannalla pienessä niemessä. Maasto on hiekkakangasta, jonka reunalla rannalla on korkea törmä. Niemen kärjessä on kesämökki, jolle tulee tie koillisesta. Tien pohjoispuolella on vanha hiekkakuoppa. Muuten maasto on ehjää.
Kesämökin ympärille tehdyistä koekuopista löytyi vuonna 2004 inventoinnissa kvartsi-iskoksia, palanutta luuta (KM 34765:1-2) sekä voimakkaasti värjääntynyttä likamaata. Mökin ympärystä lähes täysin luonnontilassa.
Vuonna 2021 kohteen tarkastuksessa tutkittiin asuinpaikan ulottuvuutta vuoden 2004 inventointikertomuksessa ehdotetun muinaisjäännösrajauksen itä-, kaakkois- ja eteläpuolilla. Tutkimuksessa ei havaittu viitteitä siitä, että asuinpaikka ulottuisi aiemmin tiedettyä laajemmalle. Samassa maastotarkastuksessa kuitenkin havaittiin itäpuolella olevalla metsäalueella 16 hiilimiilua, lähimmät noin 20 m päässä ja kauimmat noin 150 m päässää asuinpaikaksi rajatusta alueesta (Sikohiekka 2 1000043645).
Vuonna 2022 tarkastettiin suunniteltu saunan rakennuspaikka koekuopituksella, kairauksilla ja lapionpistoilla, tutkimuksessa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Volkki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Joutsjärven länsipään länsirannalla, Myskyluotoa vastapäätä olevassa lahdenpohjukassa on jyrkän ja kallioisen rinteen juurella hiekkainen tasanne. Koekuopituksessa tasanteelta löytyi muutamia kvartsi-iskoksia.

Hussanlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiekkakumpareella Myllyjärven koillisrannalla, Hussanlahden pohjukassa, sijaitsee noin 5 m halkaisijaltaan oleva pyöreä hiilimiilu. Alueen koekuopituksessa lon öydetty pari kvartsi-iskosta.

Kangassaari (1000004712) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Salajärven keskivaiheilla sijaitsevan saaren lounaisimmassa niemessä, rantaterassilla, joka on noin neljä metriä nykyistä vedenpintaa korkeammalla ja noin 15 metrin päässä nykyisestä rantaviivasta.
Tasanteelle syksyllä 2005 tehdystä koekuopasta saatiin talteen palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia sekä havaittiin likamaata.
Asuinpaikka on säilynyt täysin ehjänä. Alueelle on kaavoitettu kaksi rakennuspaikkaa.

Kesäranta (1000005120) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruuhijärven länsirannalla, Kesäranta-nimisen tilan eteläpuolella, mäntykankaalla, rantaan viettävässä rinteessä. Niemekkeen pohjoisosassa on suuri kaivanto, joka on ilmeisesti tuhonnut asuinpaikkaa osittain. Mäntykankaalle tehdyistä koekuopista löytyi kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta.
Asuinpaikka sijaitsee tontilla, joka on rantayleiskaavassa merkitty rakennuspaikaksi. Vuoden 2021 tarkastuksessa rajattiin koekuopituksella asuinpaikan laajuutta. Asuinpaikkalöytöjä tunnetaan rannan suuntaisesti 22 m matkalta, mj-rajauksen laajuus on noin 32 x 12 m.

Harakkalahti (1000005121) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ala-Rievelin rantaan viettävän rinteen päällä lähellä Heinolan Viikinäisen reenjalaksen (KM 9882) löytöpaikkaa. Asuinpaikan kohdalla ranta on jyrkkä ja kallioinen. Itse asuinpaikka-alueella, jonka koko on noin 80 x 20 metriä, maaperä on kivistä hiekkamoreenia. Puusto alueella on kuusimetsää.
Koekuopituksessa vuonna 2005 kohteesta löytyi kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta 50 cm syvyydelle asti. Asuinpaikan koekaivauksessa (Lahden kaupunginmuseo 2005) asuinpaikan laajuus pystyttiin määrittämään ja merkitsemään maastoon, jotta asuinpaikka voitaisiin huomioida tulevissa metsätalouden toimenpiteissä. Vuoden 2018 inventoinnissa ei uusia havaintoja.
Asuinpaikka-alueen eteläpuolella sijaitsee kaksi kiviröykkiötä, jotka liittynevät paikalla harjoitettuun historiallisen ajan viljelytoimintaan. Röykkiöt ovat kooltaan 2 x 2 metriä ja noin 30-50 cm korkeita.

Kammioniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kammioniemi on pitkänomainen, etelä-lounais-pohjois-koillissuunnassa noin 400 m pituinen järveen työntyvä niemi, joka leveimmillään (mitattuna alle 79 m mpy. soistuneelle tasolle) on leveydeltään alle 100 m. Vuoden 2005 inventoinnissa löytyi koekuopista merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta pohjois-eteläsuunnassa noin 230 m:n matkalta. Vuoden 2018 inventoinnissa tuulenkaadon juurakosta löytyi palaneen luun siruja (N 6798291 E 455960).
Kammioniemen itäreunalla on kohde Kammioniemi 2 (1000005121), joka on tulkittu erilliseksi asuinpaikaksi.

Paloniemi (1000005123) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Ala-Rievelin länsirannan Euranlahden pohjukassa on etelään työntyvä harjanne, josta osa muokattu pelloksi ja osa on metsäsaarekkeena. Etäisyys rannasta on noin 80 m. Maaperä on hienoa hiekkaa, joskin alueella on runsaasti kiviä. Kvartsiydin ja kvartsi-iskokset löytyivät pellolla, läheltä metsäsaarekkeen eteläkärkeä. Vuoden 2018 inventoinnissa ei uusia havaintoja.

Koskenranta (1000005124) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ala-Pajujärven ja Ylä-Pajujärven kosken kaakkoispuolella sijaitsevan, luoteeseen viettävän törmän päällä. Alueella tehty metsähakkuuta, jossa maanpinta on rikkoutunut. Kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta löytyi näistä rikkoutuneista kohdista.
Vuoden 2018 inventoinnissa paikka tiheää nuorta taimikkoa ja pusikkoa eikä uusia havaintoja tehty.

Tiuhtaniementie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ala-Rievelin itärannalla, melko loivan lounaaseen viettävän rinteen päällä. Asuinpaikan koillispuolella, noin 50 metrin päässä, on mökkiteiden risteys. Maaperä alueella on kivistä hiekkamoreenia, heti paikan järven puolella kivikkoinen jyrkempi rinne. Asuinpaikka vaikuttaa melko pienialaiselta. Paikalle on pystytetty vuonna 2013 mj-kyltti

Lietturinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Lietturinmäen laella, Immilänjärvelle johtavan tien pohjoispuolella, noin 10 metrin päässä tiestä. Röykkiön koko on 3 x 5 m ja korkeutta sillä on noin puoli metriä.

Iso-Sattiala Ämmänkivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Mäntsälä-Hämeenkoski tieltä erkanevan, Sairakkalaan vievän tien länsipuolella, pellon keskellä on noin kolme metriä korkea siirtolohkare. Tarinan mukaan eräs akka oli heittänyt tällä kohtaa leivän maahan ja "laskenut" sen päälle, jolloin kivi putosi hänen päähänsä. Kiven kerrotaan myös vapisevan kirkonkellojen soidessa.

Hevonoja Kolu (Hautapaikat)
Historiallinen; Muinaistieteelliseen toimikuntaan tuli v. 1958 tiedonanto Lehmiaronsuon eteläpuolella olevan kallio- ja soraharjanteen luoteisreunalla sijaitsevista hautakummuista. H.Salmo tarkasti kohteen ja suoritti paikalla pienimuotoisen koekaivauksen samana vuonna.
Hautoja ilmoitettiin olevan toistakymmentä, mutta v. 2001 tarkastuksessa voitiin paikallistaa vain kahdeksan. Haudat ovat maanpinnalle tehtyjä kumpuja, jotka on sijoitettu mäen korkeimman kohdan alapuolella olevalle tasanteelle lähes pohjois-etelä -suuntaisesti. Kumpujen koko on n. 2,4 m x 1,7 m x 0,7 m ja niiden sisällä on ollut lauta-arkkuja, joissa on havaittu palamisen merkkejä. Paikalliset asukkaat ovat penkoneet rakenteita löytämättä muuta kuin hiiltä.
Metsätien ja hautatasnateen välissä on myös nelikulmainen, 4 m x 4 m kokoinen, sammaloitunut valli, joka on ilmeisesti rakennuksen jäännös. Lisäksi kallion laella on kertomusten mukaan tuomarinympyrä, ja paikalla havaittiinkin v. 2001 tarkastuksessa kiviä ympyrämuodostelmassa paljaalla kalliolla.

Uusikylä Pekkalankallion louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Pekkalankalliot sijaitsevat Järvelän taajaman eteläpuolella, Koukunmaalle ja Mäntsälään vievien teitten välisen hiekkakankaan ympäröiminä. Louhos sijaitsee kallion Lehiaronsuohon laskevassa eteläosassa. Kalliotasanteitten reunoilla on nähtävissä rivi todennäköisesti käsiporalla ja lekalla tehtyjä reikiä sekä louhinnan tuloksena syntyneitä sammalen ja jäkälän peittämiä kiviröykkiöitä.

Vesivehmaa Metsäkangas (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mahdollinen puolustusvarustus maa- ja kivivalleineen Iso-Pietilän tilan koillispuolella kohoavan mäen länsirinteessä. Tasoitetulta vaikuttaneella mäen on laella kymmenisen kiviröykkiötä.

Mallusjoki (Mallus) Eskola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomen asutus 1560-luvulla kyläluettelon (s. 141) mukaan Hollolan kihlakunnan Uudenkylän Malluksen kylään on kuulunut 11 verotilaa. Malluksen kylä on sijainnut Mallusjärven eteläpuolella. Sen länsipuolella on sijainnut Kyrön kylä (1 tila). Mallusjärven pohjoispuolella ovat sijainneet Karkkulan (4 tilaa) ja Terriniemen kylät (1 tila).
Annasenmäen ja Mallusjärven väliseltä tasaiselta peltoaukealta on inventoinnissa löytynyt historiallisen ajan asuinpaikkalöytöjä. Kyseessä lienee Eskolan tontti, joka on autioitunut ilmeisesti 1770-luvulla, jolloin tila on siirretty lähemmäs Hakoisten siltaa.

Saksala leikkipaikka 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Saksalan kaupunginosassa keskellä kerrostaloasutusta, Vaahterakadun päässä olevan leikkikentän länsipuolella. Ympäröivä maasto on pohjoiseen viettävää, paikoin jyrkkää rinnettä.
Kivi on rautapitoinen ja rapautunut siirtolohkare. Se on kooltaan 4,2 x 2,6 m, eteläpäässä kiven korkeus on 1,5 m. Kuppeja on yhteensä kolme, ja ne ovat kiven loivasti pohjoiseen viettävällä yläpinnalla.

Hahmajärvi Likoranta (Taide)
Historiallinen; Hahmajärven pohjoisosan itärannalla, noin 25 metriä Hahmajoen suusta etelään on Hahmajärven rannasta viiden metrin päässä sijaitsevaan matalaan kalliokumpareeseen hakattu 60 cm pitkä vaakaviiva, jonka keskeltä lähtee 19 cm korkuinen pystyviiva. Hakkaus on 1-2 cm syvä ja se on noin 30 cm maanpinnan yläpuolella. Hakkausta pidetään Vuohikosken sahaan liittyvänä vedenkorkeusmerkkinä. Saha oli toiminnassa vuosina 1765-1850. Sahalla oli Hahmajoessa kaksi patoa, joiden takia vesi tulvi kyläläisten rantaniityille. Kyläläisten valitusten seurauksena Hahmajärvelle määriteltiin tietty korkeus, jolla vedenpinnan tuli olla tiettynä päivänä vuodesta. Vuoden 1936 järvenlaskun seurauksena hakkaus on jäänyt kuivalle maalle.

Rajala (1000006746) (Kivirakenteet)
Historiallinen; 11 metriä kokea ja 9 metriä halkaisijaltaan oleva siirtolohkare on toiminut Hankaan ja Herralan kylien välisenä rajakivenä. Hankaan kylä mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1544 ja Herrala 1613. Kivi sijaitsee näkyvällä paikalla mäen laella, sen itäreunassa. Kiveä yritettiin lohkoa rautatien rakennusaineeksi perimätiedon mukaan. Kivi on luonnonsuojelulain nojalla rauhoitettu.

Herrala Papula (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Herralan seisakkeen lounaispuolella virtaavan Hahmajoen koskessa on historiallisen kartta-aineiston (1700-1800 -luku) perusteella ollut mylly. Myllynpaikalla on joen penkoissa pienet kiveykset. Joen pohjoisrannalla on lisäksi epämääräinen maansekainen kiviröykkiö. Röykkiön takana on lasku-uoman tapainen syvennys.

Rautakorvenkallio (Taide)
Historiallinen; Hahmajärven pohjoispään luoteisrannan pystysuorasaan kallioseinään on hakattu vuosiluku 1865 ja kirjaimet f ja P. Kirjainten alla on suora viiva. Kirjoitukset ovat noin neljännesneliön kokoisella alueella ja ne ovat noin viiden millin syvyisiä. Matkaa Hahmajärven rantaan on nykyisin noin 10 metriä. Rannan ja kallion välissä kulkee polku. Kallioon hakattu merkki on mahdollisesti rautatienrakentajien vedenkorkeusmerkki, joka on jäänyt kuivalle maalle Hahmajärven laskun myötä 1936.

Okeroinen Takamaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Takamaan mylly on sijainnut Koivusillanjokeen laskevassa ojassa Takamaantiestä noin 50 m etelään sijaitsevassa pienessä koskessa. Paikalla on epämääräistä kiveystä ja muutaman metrin paksuiset myllylammen vallit. Okeroisissa on ollut keväisin ja syksyisin toimiva mylly aikankin vuodesta 1586 lähtien.

Okeroinen Vähäjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Porvoonjokeen laskevassa Vähäjoessa olevan kosken kohdalla on ollut vesimylly. Kosken poikki on mahdollisesti kulkenut kivipato, joka on osittain purettu. Vesimylly on ollut toiminnassa 1800-luvulla.

Renkomäki Simola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vartio-ojassa Kyläkunnantieltä ja Vähäsillalta n. 200 metriä koilliseen on sijainnut vesimylly, johon liittyvä valli on noin 30 metriä pitkä ja 2 - 3 m leveä. Renkomäessä on ollut mylly vuoden 1586 myllyluettelon mukaan. Mylly on ollut toiminnassa samalla paikalla 1940-luvulle asti.

Renkomäki Ämmälä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyojassa Myllymäen pohjoispuolella sijaitsee vesimyllyn rauniot sekä kaksi maavallia. Paikalla on myös kolme myllynkiven kappaletta. Myllylle johtanut tie on enää heikosti erotettavissa. Isojakokarttojen mukaan Ämmälässä on ollut mylly vuodesta 1783 lähtien. Myllytoiminta on jatkunut paikalla 1900-luvun alkuun.

Karkkula Kuustjärvenoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuustjärvenojassa sijaitsevasta myllystä ei ole jäljellä juuri rakenteita, mutta myllynpaikan erottaa ojasta erkanevasta noin 20 metriä pitkästä kaarevasta sivu-uomasta ja patorakennelmasta. Karkkulassa on ollut 1500-luvulla yksi keväisin ja syksyisin toiminut mylly, mutta sen sijainti ei ole tiedossa. Karkkulaan on merkitty 1700-luvun lopun Kuninkaan kartastossa kaksi myllynpaikkaa, joista toinen on tämä Kuusjärvenojan mylly. Kohteen lounaispuolella sijaitsee Myllymäki.

Karkkula Mimmakantöyry (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mallusjärven koillisrannalla, Mäkelän tialoon johtavan tien pohjoispuolella kallion ja tien väliin jäävällä alueella on muodoltaan epämääräinen kivikehä (4 x 6 m) sekä sen pohjoispäässä mahdollisen uunin jäännökset. Kuninkaankartastoon on tälle kohdalle merkitty torpan paikka. Sitä ei näy isojakokartoissa eikä myöhemmissä 1800-luvun kartoissa.

Karkkula Palaoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllynpaikka sijaitsee Palaojassa noin 100 m pitkän kivikkoisen kohdan loppupäässä, johon on raivattu lyhyt uomanpätkä ja poistouoma. Myllyä ei ole merkitty karttoihin, mutta perimätiedon mukaan kyse olisi 1900-luvun alun kotitarvemyllystä.

Keituri Hörkänkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vesimyllyn rauniot sijaitsevat Luhdanjoessa, nykyisessä Koskelankoskessa, Myllymäen koillispuolella. Luhdanjoen perkaus on muuttanut alueen maisemaa ja paikan luonnetta. Kohteessa on näkyvissä useita kaivettuja uomioa sekä suorakaiteen muotoisia kivikehiä (n. 7 x 5 m). Hörkänkosken mylly on perustettu 1800-luvulla.

Keituri Kivikallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Myllynkivien louhintapaikka sijaitsee Kivikallion pohjoisosassa, jossa on kymmenittäin louhintapaikkoja, hakkuujäteestä muodostuneita kivikasoja sekä useita myllynkiven teelmiä. Paikka on maisemallisesti hieno.

Rapala Manterenpelto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Päijänteeseen pistävän Rapalanniemen kärkiosassa, Rapalanlammen etelärannan tuntumassa. Historiallisen ajan asuinpaikkalöytöjä on löytynyt vanhalta pellolta Manterentien ja Rapalanlammen väliseltä tasanteelta. Pelto on nykyisin metsitetty. Asuinpaikka-alue jatkuu Manterentien itäpuolelle.

Kyöstilä (1000007066) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Töijensalon saaressa Päijänteellä, Kähärinsaareen menevän soratien eteläpuolella. Tervahauta on pyöreä, valleineen 4,5 m ja suppilomainen. Sen syvyys on 0,7 m.

Tokeenjoen silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Valtatien 4 länsipuolella, Iso-Mäkäri -järven luoteispäähän laskevan Tokeenjoen suusta 160 m länteen Onkiniemen eteläpuolella sijaitsee vanha käytöstä poistunut tienpohja, joka ylittää Tokeenjoen. Ylityskohdalla on hyvin säilynyt pieni kiviholvisilta.

Pohjola (Pohjola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pohjolan kylätontti sijaitsee Kilpilammen itäpuolella ja Pohlammen eteläpuolella ketoalueella. Hauhon kihlakuntaan kuuluneen Sysmän pitäjän Pohjolan kylässä on "Suomen asutus 1560-luvulla Kyläluetton" mukaan (s. 151) ollut kymmenen taloa. Kuninkaan kartastossa s. 264 merkitty tonttimaa on nykyisin nk. savirakennusta lukuun ottamatta lähes kokonaan autioitunut. Alueella on kuppikiviä (omana kohteena Hartola Pohjola 1) sekä "lukematon määrä" eri kokoisia kivikasoja. Pohjolan kylätontin asutuksen alku voi olla rautakautinen, ja alueella voi olla myös rautakautisia hautoja.
Kuninkaan kartaston perusteella kylätontti ulottuu laajemmalle muinaisjäännösalueeksi rajatun alueen pohjoispuolella olevalle Sankarikalliolle ja sen viereiselle kapealle peltoalueelle. Myös Pohjolan kartanon kohdalla on asutusta. Tämä lienee kuitenkin jo nuorempaa asutusvaihetta.
Pohjolan vanhan kylätontin itäosassa on kaikkiaan neljä kuppikiveä:
1) eteläisin on suuri siirtolohkare, jonka tasaisella huipulla on neljä kuppia.
2) Kalliopaljastuma rakennuksen lounaispuolella, kahdeksan kuppia.
3) Rakennuksesta noin 40 metriä luoteeseen, avokallion kaakkoisosassa, kallion juuressa, viisi kuppia, lounaaseen.
4) Rakennuksesta 54 m luoteeseen on kallion reunalla kuppikivi, jossa on kolme kuppia.

Muikunmäki (1000007122) (Maarakenteet)
Historiallinen; Muikunmäen länsipuolella Aitapohjanlahtea kohti laskevalla rinteellä noin 350 metriä rannasta länteen on kahdeksan pyöreää painannetta. Seitsemän painanteista on hiekkakuopalle johtavan traktoritien eteläpuolella ja yksi tien pohjoispuolella. Kuoppien halkaisijat ovat 1,5 - 3 metrin välillä. Syvyyttä painanteilla on noin 0,3 - 0,6 metriä.
Rakenteet 7 ja 8 sijaitsivat VT4:n tienparannusalueella, mistä johtuen ne tutkittiin kesällä 2021. Tiealueelle jäävä osa on tutkimusten jälkeen vapautettu rakentamiselle. Rakenne 7
saattoi olla keskussäiliöllisen tervahaudan jäännös. Maannoksesta päätellen se
ei todennäköisesti ollut erityisen iäkäs. Rakenne 8 on todennäköisesti kuoppamainen hiilimiilu. AMS-ajoituksen perusteella se ajoittui historialliselle ajalle, aikaisintaan 1600-luvun puoliväliin.

Viitaila (Viitaila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Suomen asutus 1560-luvulla kyläluettelon mukaan (s. 139) Hollolan kihlakuntaan kuuluneessa Asikkalan Viitailan kylässä on ollut peräti 26 verotilaa. Vanhin kylätontti olisi perimätiedon mukaan sijainnut Sairakkalaan ja Kailaniemeen johtavien teiden välissä Rouvalan tilan eteläpuolella kohoavalla matalalla mäellä. Alue on ollut asutusta peruskarttojen mukaan vielä 1960-luvulla, mutta nykyisin alue on autioitunut. Alueella on näkyvissä useita talonpohjia ja kellarikuoppia, joista osa edustanee modernia asutusvaihetta.
Kuninkaan kartaston perusteella kylätontti on jatkunut 1700-luvun lopulla Rouvalan tilalta etelään päin aina Puruvuorelle saakka. Asutus on keskittynyt tien varteen, jossa on nykyisin pääosin peltoa. Pienempi astuskeskittymä on sijainnut pohjoisempana tienristeyksen kohdalla. Tästä osa on nykyisin peltona.
Kylätontin pohjoisosasta on löytynyt F-tyypin pyöreä kupurasolki (Ilppari ILM 12829).

Keskimylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Asikkalassa on ollut kirjallisten lähteiden mukaan vesimyllyjä jo 1400-luvun lopulta lähtien. Yksi vanhimmista myllynpaikoista on sijainnut Vääksynvirrassa (Vääksynjoki), joka kulkee Vääksyn keskustaa halkovan Vääksyn kanavan länsipuolella. Vääksynjoen itärannalla sijainneesta nk. Keskimyllystä on jäljellä vain sen perustukset, sillä mylly purettiin 1960-luvulla. Vastapäätä sijaitseva säilynyt mylly toimii Myllymuseona.

Karsillan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Karsillan myllyn paikka sijaitsee Äiniönjoessa Sepänmäen itäpuolella Myllylammen ja tekolampien välissä. Maastossa on näkyvissä puurakenteista patolaitteistoa. Aluetta on muokattu kalankasvatuksen tarpeisiin.

Hallakosken mylly (1000007210) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyn paikka sijaitsee Luhtikylän Myllyojassa, Koskenmäen luoteispuolella. Myllyn rauniot ovat ojan keskellä kalliopohjalla. Mylly on merkitty 1700-luvun kartalle. 1900-luvulla ojan vesivoima oli valjastettu pärehöylää varten.

Mallusjoki Nenäkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Orimattilan Mallusjoen ja Pukkilan Kanteleen kylien välinen rajakivi sijaitsee Nenäkivenkallion lounaisreunalla Murronojan itäpuolella. Kivi on kooltaan 3,6 x 2,6 m. Se on saanut nimensä nenämäisestä ulokkeesta. Kivessä ei ole näkyvissä hakkauksia tai piirroksia. Nenäkivi on mainittu rajapaikkana ainakin vuoden 1653 rajatuomiokirjassa. Tällöin Pakaan ja Malluksen kylän asukkaat riitelivät rajalinjoista.

Karhukivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Karhukivi, joka on suuri siirtolohkare, sijaitsee Kukkaramäen kaakkoisjuurella, mäen kaakkoispuolella. Kivi on 4 x 6 m kokoinen. Korkeutta sillä on kolme metriä. Kivi on toiminut Pakaan, Tönnön ja Viljamaan kylien rajakivenä. Pakaan kylän rajat on määritelty vuonna 1486, jolloin myös Karhukivi mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä. Kivi toimii yhä edelleen kylien rajana.

Köylinkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Köylinjoen Köylinkoskessa on jäänteitä ainakin vuodesta 1586 1900-luvun alkuun jatkuneesta myllytoiminnasta. Alueella on sijainnut ainakin Pennalan ja Leitsamaan kylämyllyt. Joen ja lasku-uoman välissä on maavalli, jonka päällä on myllynkiven kappale. Lisäksi Köyliöjoen länsirannalla 10 m pituinen kivimuuri ja sen takana betonisia mylly- ja sahalaitteita.

Pyssymäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Vuoden 1918 tapahtumiin liittyvä juoksuhauta sijaitsee Pyssymäen laella Vanhan Lahti-Porvoo tien luoteispuolella. Pyssymäki on alueen korkein mäki ja sieltä on hyvä näkyvyys ympäristöön. Mäen länsilaidalla on vielä jäljellä yhtenäistä juoksuhautaa. Mäen itäosan sorakuoppa on tuhonnut siellä mahdollisesti olleet kaivannot. Mäen länsirinteellä on sijainnut punaisten joukkohauta, johon 18.4.1918 taistelussa kaatuneet punaiset haudattiin. Vainajat siirrettiin Orimattilan hautausmaalle vuonna 1952.

Terriniemi Hakoinen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hakoisten myllyn rauniot sijaitsevat Mallusjärvestä Porvoonjokeen laskevassa Vähäjoessa, Hakoisten uuden sillan koillispuolella. Uusi silta on rakennettu 1950-luvulla. Myllyn ensimmäinen patorakennelma sijaitsee aivan vanhan sillan alapuolella ja toinen patorakennelma uuden sillan kohdalla. Myllyn rakenteita on säilynyt joen keskellä olevalla maakaistaleella. Mallusjoella on ollut mylly jo 1586 ja tätä on pidetty Hakoisten myllyn alkuna. Kartoissa mylly näkyy kuitenkin vasta 1700-luvulla, jolloin mylly oli Ruhan kartanon omistuksessa. Paikan käyttö on jatkunut 1920-luvulle.

Terriniemi Rotinkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllynpaikka on sijainnut Rotinojassa kallion juurella. Paikalla on haljennut myllynkivi. Kallion laella on joen uomaan rakennettu patorakennelma. Myllyn ajoitus ja historia on epäselvä. Kyseessä voi olla pieni kotitarvemylly 1800/1900-luvulta.

Tuorakka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vesimyllyn rauniot sijaitsevat Luhdanjoen eteläpuolella Pietarinmäen kohdalla. Luhdanjoessa olevan kosken alapuolista lampea on käytetty myllyn paikkana 1500-luvulta lähtien. Joessa on sulkuportin jäänteitä. Paikalla nykyisin näkyvät myllyn rauniot lienevät peräsin 1900-luvulta. Vesi on johdettu myllylle betonista tehtyä tunnelia pitkin.

Peltola Kaukola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan asuinpaikka sijaitsee Orimattilan keskustan kaakkoispuolella Peltolan kaupunginosassa Alhontien koillispuolella kohoavan mäen takana. Paikalla on ainakin kolme, mahdollisesti neljä, rakennuksen kivijalkaa. Alueen yli kulkevan polun vieressä olevan rakennuksen kivijalan mitat ovat 3 x 7 m. Muiden kivijalkojen ulkomitat ovat 6 x 8 m ja 4 x 4 m. Alueella on myös useita matalia ojia.
Suomen asutus 1560-luvulla kyläluetteloiden mukaan nykyisen Orimattilan keskustan lähistöllä on ainoastaan Tönnön kahden verotilan kylä Porvoonjoen varrella. Kuninkaan kartastossa paikalle on merkitty Kaukolan tai Kankolan tila. Tila on autioitunut 1800-luvun kuluessa.

Myllykulma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Porvoonjoen Virenojan Myllykoskessa on sijainnut mylly 1500-luvulta 1960-luvulle. Joessa on näkyvissä myllytoimintaan liittyviä patolaitteita. Porvoonjoen itärannalla on näkyvissä myllyn, sahan ja sähkölaitoksen pohjakerrosten rauniot. Rakennuksia on ollut ainakin kaksi. Alueella on myös epämääräisiä kivikasoja. Myös joen länsirannalla on näkyvissä myllynrauniot. Heti kosken alapuolella on myllyrakennuksen perustaan kuuluneen kivimuurin jäänteet.

Hyväsaari (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee lähellä Majutvettä Hyväsaaren itäosaan vievän mökkitien mutkan kaakkoispuolella. Kiven vieressä on lähdemäinen lätäkkö, ja paikalla kasvaa lehtipuita.
Kuppikivi ei sijaitse enää alkuperäisellä paikallaan, mutta ilmeisesti hyvin lähellä sitä. Parin metrin korkuinen kuppikivi nojaa toiseen suureen maakiveen. Kiven päällä ja pohjoiskyljessä on havaittavissa ainakin 14 kuppia, joista kuusi kuuluu kahteen kolmen kupin ryhmään kiven päällä ja pohjoissivulla. Kivi on ehjä ja liittyy todennäköisesti lähialueen muinaisjäännöksiin.

Sikala (1000007847) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Sysmän keskustan kaakkoispuolella Ala-Vehkajärvestä Majutveteen laskevan Huitilanjoen itärannalla. Paikka on länteen laskevaa kivikkoista niittyä, jossa muinaisjäännös on saattanut säilyä melko hyvin. Paikan sijainti ja topografia vastaavat seudun muita rautakautisia asuinpaikkoja tai kalmistoja. Samalta niityltä on todennäköisesti löytynyt muitakin esineitä tarkastuksen aiheuttaneen kaularenkaan katkelman (KM 35949) lisäksi. Paikan läheisyydessä on sijainnut Jokiotien rautakautinen kalmisto.
Paikan rajaus on epäselvä. Paikka tarkastettiin vuonna 2009, mutta koekuoppia ei peitteisessä maastossa tehty. Alueella on sijainnut myös Otamon eli Huitulan kylätontti (mj.rek. Otamo).
Vuoden 2013 koekaivauksissa alueelta todettiin sekoittuneen pintamaakerroksen alta historiallisen asutukseen liittyviä jäänteitä sekä alueen pohjoisreunasta myös merkkejä rautakautisesta toiminnasta, jonka luonne ei selvinnyt.

Pirttiranta (1000008715) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hirvijärven länsirannalla, Muinais-Puulan Vannipuula-vaiheen rantatörmän päällä. Maaperä on vähäkivistä hiekkaa, mutta heti asuinpaikan etelä- ja pohjoispuolella se muuttuu kiviseksi. Paikka sijaitsee kallioiden välisessä laaksossa, jossa kasvaa osin lehtomaista sekametsää. Asuinpaikka oli löydettäessä vuonna 2007 täysin koskematon.

Humalasalmi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden pohjoisosassa Humalasalmen rannalla, vastapäätä Humalasaarta, rannasta noin 50 m päässä sijaitsevalla niemekkeellä, mökkitien varrella. Paikalla kasvaa tiheää kuusimetsää, jossa on noin 20 - 30 m matkalla vähäkivinen tasanne.
Asuinpaikka oli löydettäessä vuonna 2006 koskematon.

Taipale 1 (1000008718) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden koillispuolella, Taipaleen lammista noin 350 m pohjoiseen, peltorinteen yläosassa. Kynnöspellossa oli löytöhetkellä vuonna 2006 runsaasti kvartseja selvärajaisella alueella.

Taipale 2 (1000008720) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden koillis- ja Taipaleenlammin pohjoispuolella, Ristelin talosta noin 300 m koilliseen pellolla tilustien varressa. Kynnöspellossa oli löytöhetkellä vuonna 2006 runsaasti kvartseja näkyvissä selvärajaisella alueella.

Ylä-Vehkajärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ylä-Vehkajärven pohjoispään länsirannalla järvelle viettävällä pellolla. Löydöt on talletettu vuonna 2006 pääasiassa alueen eteläosasta. Yksi iskos löytyi pellon keskikohdalta, sähköpylväästä noin 5 m länteen ja yksi pellon koillisreunalta läheltä ulkorakennusta.

Kankaanpää (1000008723) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden itäpäästä noin 630 m pohjoiseen mt 15046 varressa pellolla. Pellon yläosassa ja rinteessä oli löytöhetkellä vuonna 2006 kvartseja selvärajaisella alueella tien länsipuolella, tien itäpuoliselta pellolta sen sijaan löytyi vain yksi kvartsi.

Syrjälä (1000008724) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolassa Kirkjärven pohjoispään koillispuolella, ojan pohjoispuolisella pellolla. Pellossa oli löytöhetkellä vuonna 2006 selvärajaisella alueella kvartseja, joista osa on hieman pyöristyneitä. Kyseessä on mahdollisesti Päijänteen transgression alle jäänyt asuinpaikka.

Peltola (1000008725) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden itäpään eteläpuolella, tien eteläpuolisella pellolla, joka viettää etelään. Pellon pinnalla oli löytöhetkellä vuonna 2006 kvartseja selvärajaisella alueella.

Särkijärvenoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Särkilahdessa Päijänteen Karstanlahden itäpohjukasta noin 500 m koilliseen, pellon koilliskulmassa. Pellossa oli löytöhetkellä vuonna 2006 selvärajaisella alueella kvartseja.

Kärmenniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Liikonlahden eteläpuolella, Kärmenniemen kohdalla, rannasta noin 115 m päässä ja tiestä noin 40 m pohjoiseen, pellon länsipuolisessa metsässä. Paikalla on komea vanha kiuas, joka on sammalen ja heinän peitossa. Sen päällä kasvaa suuria puita.

Ranta-Hakala (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee Karstanlahden pohjukasta noin 350 m eteläkoilliseen ja Ranta-Hakalan tilan rakennuksilta noin 300 m koilliseen, Kylänojan mutkassa olevan niemekkeen korkeimmalla kohdalla. Ranta-Hakalan vanha tontti on autioitunut 1830-luvun jälkeen, ja siellä on säilynyt komea kiviaita.

Kirkjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kirkjärven pohjoispään Soulanlahden koillispuolisella pellolla. Kvartseja oli löytöhetkellä vuonna 2006 sevärajaisella, mutta melko suppealla alueella.

Peltosaari (1000009791) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vanjärven pohjoispäässä, Kirjasalmen itäpuolella olevan Peltosaaren kaakkoiskärjessä.
Paikalla on muinainen etelään pistävä niemi, jonka länsipuolella ollut kapea salmi on järvenlaskussa kuivunut suoksi. Niemen kärjessä on 3 - 4 metriä nouseva rantatörmä, jonka hieman länteen viettävällä laella asuinpaikka sijaitsee. Maaperä alueella on hiekkamoreenia, ja kasvillisuus tiheää kuusimetsää. Vuoden 2006 inventoinnissa löytöjä saatiin useasta tien itäpuolelle 6 - 25 metrin etäisyydelle tehdystä koekuopasta vanhan niemenkärjen alueelta. Asuinpaikka vaikutti vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä koskemattomalta. Vuoden 2007 tarkastuksessa asuinpaikka-alue merkittiin maastoon.

Rantaväentie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee Sukuranlahden pohjukasta noin 300 m koilliseen Sammontieltä Rantaväentielle menevän oikopolun ja Rantaväentien risteyksestä pohjoiseen. Maasto on alavaa ja tasaista kosteikkoa, mutta alkaa nousta ensin loivasti ja sitten jyrkemmin kohti itää ja koillista. Lopulta rinteen päällä on kalliopaljastumia. Maaperä on soramoreenia, paikoitellen on suuria maakiviäkin.
Paikalla on 0,5 - 1 m levyinen kiviaita (noin 200 x 100 m, korkeus 20 - 50 cm), jonka kivet ovat sammalpeittoiset ja vaihtelevan kokoiset. Aidan lisäksi alueella on ainakin kuusi kiviröykkiöitä ja yksi kuoppa, joista röykkiöt ovat aidan sisäpuolella ja kuoppa sen ulkopuolella. Rakenteet viittaavat maanviljelyyn tai laidunnukseen, todennäköisesti kaskeen.

Sukuranlahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee Sukuranlahden lounaisosassa luoteeseen Kollarinselälle pistävän Pitkäniemen itärannalla. Maasto on vaihtelevaa, paikoin sankkaa kuusimetsää ja korkeita kallioalueita.
Alueella sijaitsee asuinpaikka tiheässä kuusikossa harjanteella, jossa on kaksi rakennuksen pohjaa. Molemmissa on kivijalkaa säilyneenä sekä kiviröykkiöt tulisijoista. Toisen rakennuksen koillispuolella on kuopanne, jonka pohja on hyvin kivinen. Rakennusten pohjat saattavat liittyä torppa-asutukseen, joka Heinolassa on alkanut jo 1600-luvulla. Varsinainen torppien perustamisaika on ollut kuitenkin 1700-luvun jälkipuolisko.
Lisäksi alueella on useita kymmeniä röykkiöitä asuinpaikkaharjanteen länsi- ja luoteispuolella. Ne ovat erityyppisiä eivätkä sijaitse järjestelmällisesti. Röykkiöt vaikuttavat kaskiraunioilta, ja ne liittynevät talonpohjiin. Alue on kokonaisuutena hyvin säilynyt.

Pappila (1000009976) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pappilanmäki sijaitsee Porvoonjoen itäpuolella Mallusjoella, ja latomukset ovat mäen luoteisrinteellä. Pappilanmäki on laaja, kuusivaltaista sekametsää kasvava alue, jonka laella on kolmiomittauspiste. Latomukset sijaitsevat mäen päälle johtavalta Huovilantieltä 120 m itään, noin 80 m mpy. Latomukset sijaitsevat loivalla, sammal- ja jäkäläpeittoisella kalliorinteellä.
Latomus 1 on hieman ylempänä, rinteessä olevalla tasanteella. Kivet muodostavat ympyrämäisen kehän, jonka kaakkoispuolella on aukko. Rakenteessa on kolme maakiveä, joiden väliin kivikehä on ladottu. Rakennelman koko on noin 3 x 2,3 x 0,7 m. Kiviä peittää paksu sammal.
Latomus 2 sijaitsee alempana kahden suuren kuusen välissä, noin viisi metriä latomuksesta 1 koilliseen. Kivet eivät muodosta yhtä säännöllistä kehää kuin edellä, vaan kahden maakiven väliin on rakennettu muurimainen rakennelma teräväsärmäisistä kivistä. Latomuksen koko 2,5 x 2,2 x 0,7 m.
Molemmilta latomuksilta on näkyvyys samaan suuntaan, alas Porvoonjokilaaksoon, puut tosin haittaavat näkyvyyttä. Latomusten rakenne viittaa joko näkö- tai tuulensuojiin. Ne voivat olla peräisin esihistorialliselta ajalta, mutta ne voivat olla myös paljon nuorempia, ja niiden liittyminen vuoden 1918 tapahtumiin on myös mahdollista.

Toivola (1000011677) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Toivolan vanha kylätontti sijaitsee lähellä Hämeenkosken rajaa, valtatie 12 eteläpuolella. Kylätontti sijaitsee peltojen ympäröimällä mäellä Toivolantien, Pereentien ja Mäki-Puhtilantien risteyksen etelä- ja itäpuolella. Nykyisin mäellä on vain Mäkelän tila. Uusjaon myötä 1900-luvun alkupuolella autioituneen kylätontin alueella on useita rakennusten perustuksia, kiukaita, kiviaitoja ja kaivoja. Kylätonttia on säilynyt parhaiten Pereentien eteläpuolella ja Toivolantien itäpuolella.
Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1432 ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin Toivolassa oli 9 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä oli 6.

Mäyrä (1000012158) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Sysmän ja Hartolan rajaa, Keihäsjärven länsirannalla, itään ja länteen laskevalla rantapellolla, jonka etelälaitaan johtaa traktoritie.
Pellon leveimmän kohdan halki kulkee harjanne, jolla on kaksi erillistä hiekka-aluetta. Ne erottuvat hyvin muuten savisesta pellosta, ja niillä havaittiin vuoden 2008 tarkastuksen yhteydessä runsaasti kvartsia.
Alue 1 on pohjoisempi, ja se alkaa pellon pohjoislaidasta ulottuen noin 60 metrin päähän pellolle harjanteen suuntaisesti. Löytöalue saattaa ulottua pellon ja rannan väliselle peitteiselle alueelle. Löydöt KM 37343:1-2 (vain osa otettu talteen).
Paikan löytäjän, Voitto Ryyppön (Lempäälä) aikaisemmin keräämät löydöt ovat KM 37343:6-10 (löytökoordinaatit ovat p = 6818541, i = 3439073 löytäjältä 12.8.2008 saadun sähköpostiviestin mukaan).

Lohiniementie (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee laajan peltoalueen länsiosassa, valtatie 4:n länsipuolella. Kuppikivi on Jääsjärven ja Rautaveden välisellä kannaksella, Kirkkolahden rannasta noin 450 metriä itään. Viljellyt pellot ovat kiven ympäristössä jokseenkin tasaisia ja niiden maalaji lähinnä hiekkamultaa. Kiven ympäristössä on hiukan risuja ja pellolta kerättyjä kiviä.
Kuppikivi on kooltaan 1,9 x 2,2 metriä, ja sen suurin korkeus on 1,1 metriä. Pinnaltaan varsin tasaisessa kivessä on 7 varmaa ja 3 epävarmaa kuppia. Kaikki kupit ovat pyöreitä ja suhteellisen pieniä. Niiden halkaisija on 4 - 5 senttimetriä ja syvyydeltään ne ovat 1 - 2 senttimetriä. Kupit ovat kiven korkeimmalla kohdalla, kiven tien puoleisella syrjällä. Kiven ympäristöä ei ole tutkittu.

Hannula (1000012280) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hartolan kirkosta 9 kilometriä pohjoiseen, valtatie 4:n itäpuolella noin 350 metrin päässä tiestä. Kolme hiilimiilua, kaksi tervahautaa/hiilimiilua ja tervaränni sijaitsevat Hannulan talosta noin 250 - 300 metriä itään, suuren hiekkakuopan koillispuolella.
Rakenteista 1, 2 ja 7 sijaitsivat VT4:n tienparannusalueella ja siitä johtuen ne tutkittiin kesällä 2021. Tiealueelle jäävä osa on tutkimusten jälkeen vapautettu rakentamiselle. Rakenne 1 osoittautui luontaiseksi ilmiöksi – mahdollisesti kyseessä on tuulenkaadon aiheuttama kuoppa. Rakenteet 2 ja 7 olivatt todennäköisesti pohjakaavaltaan suorakulmaisten hiilihautojen jäännöksiä. AMS-ajoitusten perusteella ne ajoittuivat historialliselle ajalle

Purnujärvi pohjoinen (1000012296) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Purnujärven pohjoisrannalla, niemen kärjessä, sijaitsee useita hiilihautoja.

Mielenge kaakko (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hartolan kirkosta 16 kilometriä luoteeseen, Mielenge-järven kaakkoisrannalla. Paikalla on hiilimiiluja.

Iso Kalliojärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hartolan kirkosta noin 22 kilometriä luoteeseen, Iso Kalliojärven pohjoisrannalla. Paikalla on tervahauta.

Iso Kalliojärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hartolan kirkosta noin 22 kilometriä luoteeseen, Iso Kalliojärven koillisrannalla. Paikalla on kaksi hiilimiilua.

Liinaliko (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Uuhiveden etelärannalla, Muinais-Puulan niin sanotun Vanni-Puulavaiheen aikaisella muinaisrantatörmällä.

Muurahaismäki (98040014) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Aiemmin löytöpaikka: Vesijärven Vähäselän pohjoispuolelta, Paimelantien eteläpuolta, Muurahaismäen lounaispuoleiselta peltoalueelta löytynyt saviastianpala.
Vuoden 2019 inventoinnissa löytyi mm. rautakuonaa. Metallinilmaisinetsinnällä löytyi mm. hopeakolikon kappale (todennäköisesti rautakautisen itämaisen kolikon neljännes), kupariastian sangan korvake, vyön- tai hihnansolki, toistaiseksi tunnistamaton metalliesine ja huonokuntoinen kolikko. Lisäksi löytyi rautakuonaa. Muinaisjäännösalueen rajaus on tehty pääosin v. 2019 inventointilöytöjen perusteella.

Keijumäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Rautakauden tyypin keramiikka, palanut savi, lukko ja kvartsi-iskoksei löytyivät Vesijärven Vähäselän pohjoispuolelta, Simolantien ja Tynnyrimäen välistä Keijumäen lounaispuoleiselta peltoalueelta 100 x 100 m:n alueelta.

Lepomäki 2 (Alanko) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pätilän kylässä Lepomäen tilalla, Alangon tilan päärakennuksesta 290 m pohjoiskoilliseen. Paikka on alavan peltoaukean kaakkoisosassa, loivasti luoteeseen viettävässä rinteessä matalalla kumpareella, joka on vuonna 1995 raivattu pelloksi. Vuoden 1996 peruskartassa saareke erottui vielä raivaamattomana. Maaperä on hienoa hietaa. Aukean keskellä virtaa Kylmäoja koilliseen kohti Teurojokea.
Maanviljelijä Risto Salli löysi kevätkynnössä 1996 kiviä kerätessään kumpareen lounaisosasta mullan pinnalla hopeiseen ketjulaitteeseen (KM 29474) kuuluvia löytöjä. Löytöpaikka tarkastettiin ensimmäisen kerran kesäkuussa 1996, jolloin metallinetsimen avulla saatiin talteen lähes koko ketjulaite sekä hopeinen hevosenkenkäsolki. Kumpareelle on tuotu maata Alangon navetan kohdalta, noin 190 m paikalta lounaaseen, joten löydön alkuperäinen sijainti jää epäselväksi. Kätkölöydöksi tulkitun paikan ympäristössä ei todettu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Inventoinnin 1999 aikaan pelto oli sängellä eikä aluetta tutkittu tarkemmin. Sen sijaan tuolloin todettiin mahdollisesti rautakautinen kuppikivi samalta Lepomäen tilalta, noin 160 etelään. Aiemmin Lepomäen tilaan kuulunelta nykyiseltä Salomäen tilalta, 180 m kaakkoon, on löydetty soikea kupurasolki (KM 24374). Hopea-aarteen löytymisen jälkeen on 80 m sen löytökohdasta länsiluoteeseen saatu talteen myös kivikirveen katkelma (KM 30330).
Poutiainen inventointi 2014: Kohteelta ei uusia havaintoja. Pelto kohteella ja sen ympärillä oli sängellä.
Keväällä 2020 on löytöpaikan läheisyydessä (varsinkin itäpuolella) tehty myöhäisrautakautisia metallinetsintälöytöjä, jotka on merkitty alakohteiksi. Löytösyvyys 10 - 15 cm.
Kesällä 2020 suoritetussa tarkastuksessa poimittiin peltomultakerroksesta lisää rautakautisia rahoja, kupari/pronssiseospellin kappaleita, vyönhela ja kaksi ketjunkantajaa. Löytöjen levinnnän perusteella Lepomäki 5 (1000038331) kuuluu samaan yhtenäiseen löytöalueeseen. Peltokerroksen alta ei kairauksessa ja koekuopissa havaittu varmoja merkkejä ihmisen toiminnasta. Huomioiden löytöalueen laajuuden ja löytöjen määrän ja sijainnin, on pidettävä mahdollisena sitä, että löydöt ovat peräisin paikalta, eivät pelkästään paikalle tuodusta ja tasatusta täyttömaasta. Muinaisjäännösrajaus on tehty löytöjen perusteella. Tarkempi funktion ja rajauksen määrittely on suoritettava, jos alueelle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa, peltoviljelyä intensiivisempää maankäyttöä.

Koiskalan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koiskalan kartano mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1478. Entisen Koiskalan kartanon tienoilla on keskiaikaisen kyläasutuksen jäänteitä. Alueella on myös kulttuurimaisemallista arvoa ja lukuisia arkeofyyttejä.
Vuoden 2021-2 inventoinnissa kohde paikannettiin vanhojen karttojen perusteella (1692 Forssel) johon merkitty rakennus sijoittunee nykyisen päärakennuksen itäpuolelle, nykyisin rakennetulle ja asutulle kartanon piha-alueelle. Kartanon tonttimaa on merkittynä myös vuoden 1846 kartalle (Stjernvall 1846), vuoden 1842 pitäjänkartalle ja Senaatin kartalle (1875). Alue on rakennettu ja edelleen asuttu, eikä maastotyössä menty kartanon piha-alueelle tai aivan sen lähettyville.
Kartanon paikka on merkitty 1600- ja 1700-lukujen kartoille. Sen ympäristöstä tunnetaan
useita rautakaudelle ajoittuvia löytöjä ja on perusteltua olettaa, että niitä on löydettävissä
myös kartanon alueelta. Tiedossa ei ole syitä, joiden nojalla voisi olettaa kartanon pihapiirin
siirtyneen ensimmäisten keskiaikaisten kirjallisten mainintojen ja 1600-luvun kartta-aineiston välisenä aikana.
Kohteen aluerajaus on tehty vuoden 1846 kartan (Stjernvall), vuoden 1842
pitäjänkartan sekä nykyisen piha-alueen rajautumisen sekä lähialueen metallinetsinlöytöjen (Koiskala 3) perusteella.

Nyystölä Kirkkomäki (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan paikalla on keskiajalla ollut puinen kappelikirkko ja hautausmaa, jonne olisi Nuijasodan loppuvaiheessa joulun alla v. 1596 haudattu viereisellä pellolla teloitettujen talonpoikien ruumit. Luulöytöjä on tiettävästi tehty pellolta ja läheiseltä mäeltä (eivät tallessa).
Padasjoen kirkolle vievän tien parantaminen sekä tien itäpuolella oleva (n. 40 m x 30 m) hiekkakuoppa ovat tuhonneett osan mäkeä ja mäellä mahdollisesti olleita rakennuksenpaikkoja, jotka I. Kronqvist oli tarkastusmatkallaan v. 1924 havainnut. Paikalla on nykyisin v. 1936 pystytetty nuijasodan muistomerkki, jonka pystytys sekä sen eteläpuolisen tilustien pengerrys että pohjoisen pellon laajennus, ovat osaltaan jättäneet jälkensä mäkeen.
2019 tarkastuksen yhteydessä mäenharjalla havaittiin useita noin pari metriä pitkiä, matalia painaumia. Mäen etelärinteessä havaittiin myös matala neliskanttinen kiveys, kooltaan noin 4 m X 4 m (ETRS-TM35FIN -koordinaatit: N 6801413 E 408582). Kiveys on mahdollisesti rakennuksen kivijalan jäännös.

Puolalahti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Taipaleen Vanjärven pohjoispuolella, Puolalahden talosta 220 m pohjoisluoteeseen, Vanjärventien länsireunassa. Paikka on etelään viettävää kivikkoista moreenimäkeä, jossa kasvaa kuusivaltaista sekametsää.
Mäen etelärinteen keskivaiheilta on 1965 havaittu sammaloitunut röykkiö (3 x 3 x 1 m). Röykkiön vierestä on kulkenut vanha polku Taipaleenkylän pohjoisosasta. Perimätiedon mukaan jokainen kulkija heitti yhden kiven röykkiöön. Kyseistä röykkiötä ei vuonna 1999 voitu luotettavasti paikallistaa, mutta tien reunassa on kuvaukseen sopiva rakennelma. Sen sijainti tai rakennustapa ei kuitenkaan vastaa hautaröykkiötä, vaan lähinnä rajamerkkiä. Vuonna 2013 on havaittu kohteen vastaavan vuoden 1965 tilannetta, mutta röykkiön ohi kulkenut polku ei ole näkyvissä.
Paikala oleva röykkiö on tutkittu vuonna 2016, jonka jälkeen hakkuuaukealla havaittiin toinen röykkiö (röykkiö 2). Tämän röykkiön tarkastuksen yhteydessä toukokuussa 2017 alueelta havaittiin vielä mahdollinen röykkiö (röykkiö 3).

Turkumäen poterot (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Turkumäki on asumaton, kallioinen metsäsaareke, jonka koko on n. 150 m x 50 m. Mäen eteläosassa on kolme kuoppaa, joita on käytetty jätekuoppina. Etenkin mäen eteläosassa, mutta myös muualla on paljon suuria maakiviä. Mäen eteläosaan tehdystä koekuopasta löytyi kuusi kiväärin patruunaa. Kuudesta patruunasta neljä löytyi samasta kohdasta, mikä viittaa kätköpaikkaan. Lisäksi löytyi hylsy ja tarkemmin määrittelemättömiä rautaesineitä. Turkumäen itäpuolella on pieni metsäsaareke, jonka lakialueelta löytyi vanha pistooli, joka saattaa olla sisällissodan aikainen (v. 1918). Pistoolin läheisyydestä löytyi myös muutama hylsy sekä sekalaista rautatavaraa kuten nauloja, pari hevosenkengän puolikasta ja veitsenterä.
Sisällissodan loppuvaiheita käytiin Hollolan Vesalassa 30.4. - 1.5. 1918, kun suuri määrä punaisia antautui saksalaisille. Aselöydöt liittynevät vuoden 1918 tapahtumiin. Punaiset saattoivat kätkeä ennen antautumistaan aseita Turkumäelle, sillä aseiden hallussapito pidätettäessä oli raskauttavaa ja saattoi koventaa tuomiota. Eteläosan kuopat ovat mahdollisesti sodan aikaisia ampumahautoja.

Syvälänpelto 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Mahdollinen kuppikivi sijaitsee Virtaan kylässä, Kuhanselkään laskevan Tainionvirran suussa, Linnan talosta 400 m pohjoiseen, rantaan rajautuvan Syvälänpellon länsipuolella. Kivi on jyrkän kalliomäen pohjoisrinteessä. Kuhanlanselän rantaan on matkaa noin 50 m.
Kivi on on 2,5 x 1,5 x 1 m kokoinen siirtolohkare, jonka yläpinta on lähes tasainen ja paikoin rapautunut. Kiven tasaisella pinnalla on kaksi kuppimaista syvennystä, joista ainakin toinen vaikuttaa luontaiselta.
Inventoinnissa 2020 kiven sijainti historiallisella asuinpaikalla, pellon vieressä ja toisen kupin (halkaisija n. 5 cm) piirteiden todettiin viittaavan kiinteään muinaisjäännökseen.

Kolu 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolassa Patajärven länsipuolella pellon rinteessä.
Pellolla oli löytöhetkellä vuonna 2006 kvartseja selvärajaisella alueella eri korkeuksilla, ja paikalla onkin mahdollisesti limittäin kolme eri-ikäistä asutusvaihetta.

Puskurinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pienen Evattujärven itärannalla lounaaseen viettävällä loivahkolla rinteellä, rannan ja kylätien välisellä metsittyneellä vanhalla pellolla. Paikan kasvillisuus on nykyisin vadelmapensaita sekä lehti- ja havupuita. Maaperä peltomullan alla on kivinen hiekka.
Paikalta löytyi vuoden 2008 inventoinnissa kvartsi-iskoksia luodekaakkosuunnassa 10 m ja koillislounassuunnassa 7 m alalta. Alimmasta löytökohdasta on rantaan 8 - 10 m ja ylimmästä tien reunaan 5 m. Tie on osittain leikattu ja pengerretty paikalle. Sen takana idässä on pieni sorakuoppa.
Kohde rajattu vuoden 2021 maastotarkastuksessa topografian perusteella

Salmi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kivijärven länsipuolen rannalla lahdenpohjukassa, Kullankalliosta länteen ja Salmen talosta 200 m etelälounaaseen. Maaperä paikalla on hiesua.
Paikalta löytyi jo vuoden 1998 inventoinnissa kvartseja, esineen teräkatkelma ja kvartsiydin.
Vuoden 2021 tarkastuksen aikana alue oli heinällä eikä sitä voitu tutkimuksin rajata.

Sopenmäki 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivijärven pohjoispään länsirannalla, Sopenmäessä on merkkejä metsittyneistä ja metsitetyistä pelloista, ja siellä on ainakin 9 viljelyröykkiötä, neljä kiviaitaa ja yksi rajamerkki. Maasto on vaihtelevasti kivennäismaata ja kalliopaljastumia.
Kiviaidat (1,2 ja 3) näyttävät kootun tilanrajan tuntumaan. Rajamerkki sijaitsee varsin tarkasti nykyiselläkin rajalinjalla kohdassa, jossa se tekee jyrkän käännöksen. Rajamerkki (d), joka sijaitsee kiviaidan c pohjoispään vieressä, on matala nelikulmainen kivilatomus, jonka halkaisija on 1,2 ja korkeus 0,4 m. Keskellä on pystykivi (30 x 20 x 10 cm).

Vanha Myllytie (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteet sijaitsevat Seestan kartanosta itään, Seestanjoen varressa Kumiantien kahden puolen. Paikalla on myllynpaikka (1), kaksi sillanpaikkaa (2 - 3) sekä rakennuksen perustus (4).
Myllynpaikalla on vanhahkon mökin kohdalla jokirannassa kosken alajuoksulla kivi- ja betonirakenne, ilmeisesti patorakennelmasta. Alueen 1 pohjoispuolella joesta erkanee vesialtaita, joita on aikaisemmin käytetty lohen kasvatukseen.
Vanhojen karttojen ja muiden historiallisten lähteiden perusteella tiedetään, että Seestanjoen varrella on ollut kolme myllyä, joista tämä on ilmeisesti yksi.

Seestan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mylly ja siihen liittyvät rakenteet sijaitsevat Seestan kartanosta itään Seestanjoen vieressä Kumiantien kahden puolen. Paikalla on edelleen myllyrakennus, mutta juoksutuskanava ei ole enää käytössä. Tien pohjoispuolella on mahdollisia jäännöksiä patovallista. Mylly on aina ollut kartanon omistuksessa.

Rakokivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rakokivi sijaitsee Seestan kartanosta pari kilometriä koilliseen lohkareisessa ja kallioisessa metsässä. Paikalla on yli 6 m korkea pystysuora kallioseinämä, joka ylhäällä muodostaa noin metrin korkuisen viittamaisen kärjen. Mannerjäätikkö on muodostanut kallioon siirroksen, luolamaisen ja ihmisen mentävän raon. Kalliossa ei havaittu hakkauksia tai muitakaan ihmisen tekemiä merkkejä, mutta historiallisten lähteiden perusteella on pääteltävissä, että kyseessä on Rakokivenä tunnettu rajapaikka. Nykyisin raja kulkee hieman sivummalla.

Oksjärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Oksjärven länsirannalla vesirajassa olevassa siirtolohkareessa, joka on merkitty peruskartaan. Paikka on matala ja koskea niemeke Vanajan ja Ahtialan kylien rajalla.
Siirtolohkareen korkeus on 1, - 2,4 ja leveys 3,5 - 4 m. Kiven järvelle viettävällä yläpinnalla oli vuoden 1997 tarkastuksessa havaittavissa seuraavat merkinnär: nimikirjaimet IW, JJ, CC, B, JA, IB sekä KGL+ tai numero ja merkit 75+>I, vuosiluku 1760 sekä kolme puumerkkiä.

Mäkelä (1000011545) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Padasjoen Nyystölän kylän Mäkelän tilalta, talon puutarhasta, löydettiin vuonna 2005 pronssinen kupurasolki (KM 35089) sen jälkeen, kun peltoa oli laajennettu kohti asuinrakennusta. Tarkastushetkellä keväällä 2008 löytöpaikka, asuinrakennuksen ja maantien välissä oleva pelto, oli kynnöksellä. Pellon itäreunasta noin 30 m:n matkalta tehtiin esihistoriallisia löytöjä, kuten pronssiesineen katkelma, kaksi saviastian palaa, tuluspiitä, palaneen putkiluun kappale ja kuonapala. Löydöt viittaavat toisaalta asuinpaikkaan (kuona, tuluspii), toisaalta kalmistoon (palanut luu ja pronssikorut).
Todennäköisesti tämä kohde kuluu samaan kokonaisuuteen Mäkelä A - C:n kanssa.

Hollolan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Hollolan seurakunta perustettiin ilmeisesti jo 1200-luvun alkuvuosikymmenillä.
Hollolan kirkko on voinut olla nykyisellä paikallaan 1200-luvun puolivälissä tapahtuneesta pitäjän perustamisesta lähtien. Puukirkosta ei kuitenkaan ole säilynyt tietoja. Kivikirkossa on myöhäiskeskiaikaisia piirteitä, ja se on luultavimmin rakennettu vuosien 1495-1510 välisenä aikana. Kirkon maalaukset sijoittunevat 1510-1520-luvuille. Kirkon ikkunoissa on ollut runsaasti keskiaikaisia lasimaalauksia.

Sysmän kirkko (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Sysmän kirkkopitäjän perustaminen ajoittunee 1300-luvun lopulle. Keskiaikaisesta kivikirkosta on säilynyt vain runkohuoneen itä- ja länsiosa. Keskiaikainen kivikirkko on muurattu 1500-luvun alussa. Kirkko laajennettiin ristikirkoksi 1830-luvulla.
Vuonna 1952 rakennushistoriallisten tutkimusten lisäksi etsittiin pienialaisella koekaivauksella 1830-luvun rakennusvaiheen yhteydessä puretun keskiaikaisen sakariston perustuksia kirkon pohjoissakaran itäpuolelta. Sakariston perustuksia ei saatu paikallistetuksi.
Kirkon ympäristössä suoritettiin erilaisiin rakennustöihin liittyen vuosina 2006 ja 2007 tutkimuksia, joissa kaivettiin koekuoppia kirkkomaan aidan ulkopuolelle pohjoisessa, idässä ja kaakossa (15 kuoppaa, yhteensä 15 neliömetriä, vuonna 2006) ja kirkkomaan itäisen kiviaidan vierelle sen sisäpuolelle kirkon ja kirkkomaan koilliskulman välille (4 kuoppaa, yhteensä 1 neliömetri, vuonna 2007). Näissä löytyi jonkin verran historiallisen ajan löytöjä (KM 35950:1-13). Ainoa esihistoriallinen löytö oli rautakautinen saviastian reunapala, mutta sekin löytyi historiallisen ajan kivirakenteesta.
Vuoden 2017 koetutkimuksissa todettiin keskiajalle-rautakaudelle ajoittunutta kulttuurikerrosta kirkon sakastin koillispuolelta. Vuoden 2018 tutkimuksissa todettiin, että ajoittavan löytöaineiston ja todettujen rakenteiden perusteella paikalla on sijainnut erilaisten rakenteiden tai rakennusten osien jäännöksiä, mahdollisesti niin rautakaudelta kuin historialliselta ajalta. Rautakautisen kulttuurikerroksen päällä on historiallisen ajan kulttuurikerroksia ja niihin liittyviä rakenteita, jotka ovat osittain sotkeneet alempaa kulttuurikerrosta ja rakenteita. Osa niistä oli kuitenkin suhteellisen hyvin säilyneitä. Sakastin seinustalla olevassa kalliossa todettiin viisi uhrikuppia.
Rakenteet, löydöt ja kulttuurikerros jatkuvat kaivausalueen itäseinämään sisään. Kuinka pitkälle ja laajalle ne jatkuvat, sitä ei toteutetun kaivauksen laajuudessa ollut mahdollista selvittää. Kulttuurikerrokset ja rakenteet jatkuivat maanpinnasta niin syvälle, että niitä on voinut säilyä myös pihakäytävän alapuolisissa maakerroksissa.

Tiirismaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on ollut maastoon merkitsemätön. Struve käytti pisteestä nimeä Messilä, nykyiseltä maastonimeltään piste on Tiirismaa. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Vahteristonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on merkintä kalliossa. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu olevan kunnossa. Struve käytti pisteestä nimeä Wahteristo, nykyiseltä maastonimeltään piste on Vahteristonmäki. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Paskakettu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on merkintä lohkareessa. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu olevan kunnossa. Struve käytti pisteestä nimeä Willikkala, nykyiseltä maastonimeltään piste on Paskakettu. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Soidinkangas (1000016397) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Struven ketjun piste, jonka maastomerkinnästä ei ole varmaa tietoa. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu olevan kunnossa. Struve käytti pisteestä nimeä Kakama-vaara, nykyiseltä maastonimeltään piste on Soidinkangas. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Viljamenvuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on merkintä kahdessa kalliossa . Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu olevan kunnossa. Struve käytti pisteestä nimeä Wiljamin-vuori, nykyiseltä maastonimeltään piste on Viljamenvuori. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Huhmarmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on merkintä kalliossa. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu olevan kunnossa. Struve käytti pisteestä nimeä Huhtmar, nykyiseltä maastonimeltään piste on Huhmarmäki. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.
Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.
Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.
Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Tupsuvuori (Taide)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on merkintä kivessä. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu olevan kunnossa. Struve käytti pisteestä nimeä Wirmala, nykyiseltä maastonimeltään piste on Tupsuvuori. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Kiikarmäki (Taide)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on ollut maastoon merkitsemätön. Struve käytti pisteestä nimeä Kurhila, nykyiseltä maastonimeltään piste on Kiikarmäki. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Kammiovuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kammiovuoren huipulla sijaitsee Struven ketjun maanmittauspiste vuodelta 1834, matala poranreikä kalliossa. Keskusmerkki on rautapultti kalliossa, varamerkit löytyvät ympäristön kallioista ja kivistä. Paikalla on jäännöksiä myös kolmiomittaustornista. Lähimmät mittauspisteet ovat Kylmäkangas 17,5 km, Rappuvuori 19 km ja Tammimäki 22 km. Kohde on Metsähallituksen maalla luonnonsuojelualueella.

Kirnusaari 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Päijänteessä Asikkalanselän eteläosassa Vääksyn kanavasta itään Kirnusaaren kaakkoispuolella. Kohteen vieressä ovat hylyt 2067 ja 2068. Kohde 2066 on hylyistä pohjoisin ja heikoimmin säilynyt.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, joka on tasaperäinen ja kooltaan noin 15 x 4 metriä. Puuaines on kulunutta. Kyseessä on suhteellisen hyväkuntoinen hylky, jonka kaaret ovat paikoillaan ja kansilaudoitusta on havaittavissa. Hylky on toisesta päästään katkennut.
Lahden historiallinen museo/Päijät-Hämeen maakuntamuseo teki tarkistuskäynnin hylylle 1997. Hylyn arvioitiin olevan yli sadan vuoden ikäinen.

Kirnusaari 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Päijänteessä Asikkalanselän eteläosassa Vääksyn kanavan pohjoispäästä itään Kirnusaaren kaakkoispuolella. Kohteen vieressä ovat hylkykohteet 2066 ja 2068.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, joka on kooltaan noin 20 x 4 m. Alus on ollut tukevarakenteinen sekä suippoperäinen ja -keulainen. Emäpuun paksuus on noin 35 cm, kaarien paksuus noin 10-15 cm (mitattiin veneestä nivelmitalla). Kiinnitysvälineinä olevat ruuvit ovat 6-kulmaisia ja halkaisijaltaan noin 5,5 cm.

Kirnusaari 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Päijänteessä Asikkalanselän eteläosassa Vääksyn kanavasta itään Kirnusaaren kaakkoispuolella. Kohteen vieressä ovat hylyt 2066 ja 2067.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka koko on noin 18 x 4 metriä. Alus on ollut tukevarakenteinen. Takilanosia, sikoköliä, mastonkenkää tai mastoja ei ole nähtävissä. Lahden historiallinen museo/Päijät-Hämeen maakuntamuseo teki tarkistuskäynnin kohteelle 1997. Hylky arvioitiin sadan vuoden ikäiseksi.

Lautasaari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Päijänteen eteläosassa Vääksyn kanavasta itään Lautasaaren eteläkärjessä noin 30 metrin päässä rannasta. Hylky on kaislikossa.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä. Hylyssä ei ole havaittavissa rautaisia "kiinnitysvälineitä". Hylky on paikoitellen sedimentin peitossa ja lepää pohjassa pohjois-etelä -suunnassa. Lahden museo teki tarkastuskäynnin hylylle 1997.
Lautasaari on liittynyt Päijänteen uittohistoriaan, kuten myös Kirnusaari, ainakin jo vuodesta 1834 lähtien. Lautasaaressa varastoitiin lankkuja taapeleihin saaren lounaisosaan.

Niemen hylky 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärven eteläosan itärannalla Ruoriniementien eteläpuolella viemäriputken kohdalla. Alueella on aikoinaan sijainnut telakka. Sijaintitieto on epätarkka.
Vanha puualuksen ranka, joka suurimmaksi osaksi mudan peitossa, kaaret nousevat pohjan tasosta 30-50 cm. Havainto hylystä on tehty sukeltamalla 1996.

Vesijärvi Teivaala (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärven eteläosassa Lahden Teivaalan edustalla ns. Tehin laiturin lähellä mutapohjalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on jäänyt osittain aallonmurtajan alle. Alus on ollut tasasaumainen. Rakennusmateriaali on todennäköisesti mänty. Hylyn leveys on noin neljä metriä.
Vuonna 1983 hylky oli vielä kokonaan esillä ja tuolloin sen pituudeksi mitattiin 16,20 metriä. Hylkyä dokumentoi sukeltajaryhmä, joka oli saanut tiedon hylystä Lahden palolaitokselta. Aluksen vasen kylki oli painunut mutaan ja oikea kylki nousi esiin pohjasta noin 1,5 metriä. Kylkilautojen leveys havaittiin noin 15 cm:ksi. Osien kiinnittämisessä oli käytetty sekä puutappeja että rautapultteja. Keulassa havaittiin ankkuripelin osia ja ankkurikettinkiä. Hylyn sanottiin olevan noin 30 metrin päässä ns. Tehin laiturista.
Vuonna 1996 lahtelaiset harrastajasukeltajat totesivat, että hylky on jäänyt aallonmurtajan alle ja ainoastaan hylyn keulaosa on näkyvissä. Hylyn identifioinnista ei ole tietoa. Paikalla käyneet sukeltajat ovat esittäneet arvion, että alus olisi peräisin 1900-luvun alusta.

Majakkasaari Käkisalmi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Päijänteessä Pulkkilanharjun ympäristössä Käkisalmen lähellä Majakkasaari -niemen itäpuolella. Alkuperäinen sijaintipaikka ennen vuotta 2008 oli Majakkasaari -niemen länsipuolella.
Limisaumaisen puuveneen hylky. Veneen pituus on 663 cm ja leveys 135 cm. Hylyssä on säilynyt perä- ja keularanka sekä 15 kaarta (alunperin 17 kpl) ja styyrpuurin puoleinen alin laitalauta. Keularangan korkeus on 95 cm, perärangan 90 cm. Veneessä on käytetty tiivisteenä kölipuun ja alimpien laitalautojen välissä kankaita, joista on otettu kaksi kangasnäytettä. Kankaat ovat peräisin eri tekstiileistä. Toisessa loimi on puuvillaa ja kude villaa, toisessa lomi on hamppua ja kude villaa. Veneen säilyneen laitalaudan puuaines on mäntyä puulajianalyysin mukaan.
Syksyllä 2008 kalastajat siirsivät veneen sen alkuperäiseltä sijaintipaikalta Majakkasaaren länsipuolelta rantaan, koska heidän verkkonsa olivat tarttuneet siihen kiinni. Museovirastolle ilmoitettiin veneestä ja meriarkeologian yksikkö kävi venettä katsomassa. Venettä kuvattiin ja mitattiin, ja se päätettiin sijoittaa takaisin veteen sellaiseen paikkaan, ettei se tartu uudestaan kalaverkkoihin. Venettä ei ajoitettu, mutta sen arvioitiin olevan peräisin 1800-luvulta.

Kelvenne (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Päijänteessä Padasjoen kirkolta noin kymmenen kilometriä itäkaakkoon Kelvenne -saaren eteläosan itäreunalla olevassa lahdessa, kaislikon reunassa noin 10 metrin päässä rantaviivasta.
Kyseessä on limisaumaisen puualuksen hylky, joka on 19,7 metriä pitkä ja 4,5 metriä leveä. Hylystä on jäljellä pohja sekä molempien kylkien alaosat. Oletettu keula on kaislikkoon päin. Ylimmät laitalaudat puuttuvat molemmilta puolilta, laitojen suurin korkeus pohjasta mitattuna on noin 25-30 cm. Kylkilaudat ovat 19 cm leveitä ja 2 cm paksuja. Hylyssä on nähtävissä sekä puutappien että rautanaulojen jäänteitä. Puutappien halkaisijaksi on mitattu 3 cm, rautanaulojen 1 cm. Kaaret ovat 9-10 cm paksuja ja keskimäärin 30 cm:n etäisyydellä toisistaan. Oletetun perärangan paksuus on noin 35 cm. Alus vaikuttaa olleen avonainen kuljetusalus. Hylyssä tai sen lähiympäristössä ei tarkastussukelluksella havaittu irtoesineitä.
Löytäjä havaitsi hylyn veden pinnalta käsin ollessaan heinäkuussa 2006 liikkeellä höyryaluksellaan. Museovirasto teki tarkistuskäynnin hylylle 2009.

Kajaanselkä Kuivaharju (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärven Kajaanselällä Vääksyn kanavasta lounaaseen, Kuivaharjun itäpuolella, saaren keskikohdalla n. 10 metriä rannasta, Kuivaharjun ja Littin välissä.
Kyseessä on puisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka pituus on 20,5 metriä ja leveys 6,3 metriä. Aluksen on oletettu olleen höyryalus. Kylkilautojen leveys on 20 cm ja paksuus 6 cm. Melko tiheässä olevien kaarien halkaisija on 15 x 15 cm. Rakenneosia on kiinnitetty rautapultein. Kölin paksuus on 20 cm. Kölipuussa on noin 5 m pohjoispäästä mastonkenkä 12 x 20 cm. 1960-luvulla hylystä todetaan: Hylky makaa suunnilleen pohjois-eteläsuunnassa, kunto kohtalainen, masto sekä mahdollinen kansi poissa, samoin peräsin sekä koneisto, keula ja perä hajonneet, kyljet melko hyväkuntoiset, hylky makaa liejupohjassa lännenpuoleinen kylki liejun peitossa. Hylystä ei ole nelihaaraista varppausankkuria lukuun ottamatta tehty esinelöytöjä.
Hylky on tunnettu jo 1960-luvulla. Alunperin hylyn paikansi kalastaja. Löytöpaikan tarkistivat Museoviraston Juhani Peltonen ja Olli Koskinen kesällä 1966 sekä Juhani Grönhagen ja Tero Mäkelä keväällä 1983. Hylystä on nostettu nelihaarainen varppausankkuri.
Perimätiedon mukaan hylky on entinen Lahden ja Vääksyn välillä kulkenut siipirataslaiva, joka upposi 1800-luvun puolivälin tienoilla. Aluksen kerrotaan olleen kiinnittyneenä Vaaniansalmeen, jossa sen ankkuri petti myrskyssä ja alus ajautui Kuivaharjun rantakalliota vasten upoten lähelle saaren rantaa.

Vierun ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vierun ruukki on sijainnut Miestämäjärvestä Alajärven, Tarposen, Ruokojärven, Yläjärven ja Kirkkolammin kautta Päijänteeseen laskevan vesireitin varrella. Noin kilometrin päässä Vierun ruukista sijaitsi Arrakosken ruukki. Hämeen läänin kuvernööri myönsi 1853 privilegion harkkohytin, kankirautavasaran ja kahden ahjon rakentamiseen Padasjoen Vierunkoskelle, sekä viikate- ja nippulaitoksen perustamisen läheiselle Arrakoskelle. Vierunkoskella sijaitsi ennestään vuonna 1848 perustettu öljytehdas. Vierun ruukki rakennettiin joen länsirannalle öljytehdasta vastapäätä 1853. Vierun sulattama malmi nostettiin etupäässä Jämsän Kankarisjärvestä ja Rautavedestä, Asikkalan Äiniönlahdesta, Sysmän Palvanlahdesta ja Kuhmoisten Karkjärvestä. Lisäksi harkkorautaa kuljetettiin taottavaksi Vieruun Saaninkosken ruukilta Pihtiputaalta. Vierun harkkohytti lopetti toimintansa jo vuonna 1859. Vierun ruukki jatkoi toimintaansa vuosisadan vaihteeseen. Lopettamisvuodeksi mainitaan eri lähteissä vuodet 1896, 1901 ja 1905. Myös öljytehdas oli toiminnassa vuosisadan lopulle asti. Ruukkitoiminnan loputtua Vieru autioitui ja rakennukset siirrettiin muualle.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkka alueen sijainti ja laajuus ei ole tiedossa.
Vierun ruukinpaikalla on säilynyt lohkokivistä rakennettu pato. Raudantuotantoon liittyvät rakennukset sijaitsivat pääosin kosken länsirannalla. Puretusta vasarapajasta on säilyyt perustukset. Lisäksi paikalla on tiilikasoja ja kivisen voimakanavan raunio. Myös muiden rakennusten pohjia erottuu pellon laidassa. Kosken itärannalla ruukkia vastapäätä on sijainnut öljytehdas ja hiilihuone.

Arrakosken ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Arrakosken ruukki on sijainnut Miestämäjärvestä Alajärven, Tarposen, Ruokojärven, Yläjärven ja Kirkkolammin kautta Päijänteeseen laskevan vesireitin varrella. Noin kilometrin päässä Arrakosken ruukista sijaitsi Vierun ruukki. Hämeen läänin kuvernööri myönsi 1853 privilegion harkkohytin, kankirautavasaran ja kahden ahjon rakentamiseen Padasjoen Vierunkoskelle, sekä viikate- ja nippulaitoksen perustamisen läheiselle Arrakoskelle. Arrakoskella sijaitsi ennestään suurehko verosaha ja mylly. Vuonna 1878 Vierun ruukkiyhtiö sai privilegion kankirautavasaran, naulavasaran, francecomtéahjon ja puhalluslaitteen rakentamiseen Arrakosken rannalle ja Arrakoskesta tuli virallisesti oma itsenäinen ruukki. Arrakosken ruukin toiminta jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä yleinen lamakausi pakotti ruukin lopettamaan toimintansa vuonna 1885. Arrakoskella teollista toimintaa jatkoivat harjatehdas, saha, mylly, sähkölaitos ja osuusmeijeri.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkka alueen siajinti ja laajuus ei ole tiedossa. Arrakosken ruukista on säilynyt rakennusten ja voimakanavien pohjia. Tiilikumpujen (ahjojen?) lähellä on pajakuonaa ja erilaisia rautaesineitä.

Laavionsuo (Maarakenteet)
Historiallinen; Laavionsuo sijaitsee moreenipeitteisten kalliomäkien välissä savikolla. Suonkuivatusojat sijaitsevat suon pohjois- ja eteläpuolella kulkien idästä länteen ja kaakosta luoteeseen. Suonkuivatusojat rakennutti Ratulan kartanon isännäksi vuonna 1778 tullut Berndt Magnus Stackelberg saadakseen lisää viljelysmaata. Työt aloitettiin 1700-luvun viimeisinä vuosina. Ojien valmistuttua suo ei kuitenkaan kuivunut. Paikallisten mukaan suota on yritetty kuivata myöhemminkin, mutta yritykset hyödyntää suota ovat epäonnistuneet.
Suonkuivatusojat ovat pitkiä ja kulkevat useiden tilojen läpi. Eteläisempi oja (oja 1, N6742103, E447067) sijaitsee Laavionsuon eteläpuolella ja kulkee pääsääntöisesti itä-länsisuuntaisena. Oja on 840 m pitkä ja sen leveys vaihtelee 10 ja 30 m välillä. Oja päättyy Litinojaan. Länsipäässä oja näkyy maastossa laakeana, maljamaisena syvänteenä, joka kaventuu jyrkästi juuri ennen Litinojaa. Itäpäässä oja päättyy Laaviontiehen.
Pohjoisempi oja (oja 2 N6743514, E447819) sijaitsee Laavionsuon pohjoispuolella, noin 1,5 km päässä ojasta 1. Oja 2 on noin 270 m pitkä ja sen leveys vaihtelee 2 ja 30 m välillä. Oja 2 on lähinnä luode-kaakko-suuntainen ja päättyy luoteessa Lanskinojaan. Kaakossa oja päättyy suohon.

Evajärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken.

Evajärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken.

Evajärvi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Täyttö kesken.

Sammalinen (1000018760) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaskiröykkiöalue ja naurishaudat sijaitsevat Sammalisen järvestä noin 300 metriä
länteen, karttaan merkitystä metsätiestä noin 50 metriä länteen ja siihen kuuluu 8 kaskiröykkiötä ja 3 nauriskuoppaa.
Kaskiröykkiöt on pääsääntöisesti kasattu maakiven päälle tai ympärille. Niiden halkaisija vaihtelee 1 - 2 metrin, korkeus 0,4 - 0,7 metrin välillä. Suurin naurishauta sijaitsee niitystä noin 10 metriä luoteeseen. Se on kooltaan 2 x 4,4 x 0,3-0,7 metriä.
Kohde on täysin säilynyt.

Lintula (1000019110) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllypadon jäänteet ja siihen liittyvät rakenteet sijaitsevat Virtaan kylässä Majutveden ja Auhjärven välillä, Lintulanojassa ja sen rannoilla, lähellä ojan suuta.
Noin 12 m pitkä, korkeimmillaan noin 1,8 m korkea ja paksuimmillaan noin metrin levyinen, muotoilemattomista graniittilohkareista kylmämuurattu kivimuuri sijaitsee myllypadon jäänteiden eteläpuolella ja Lintulanojan itäpuolella. Tuolla kohdalla oja jakautuu patomuurin jälkeen kahdeksi virtaukseksi, ja ojan keskellä on vastaavista kivilohkareista tehdyn saaren jäännökset.
Lintulanojan mylly on merkitty jo 1700-luvun pitäjänkarttaan (Pehr Kjellman, Erik tulindberg 1748).

Juuristonharju (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Arrakoskella, Kauratteenraitin ja Juuristonharjun välissä, loivasti etelään laskevan notkelman ylätasanteella. Etäisyyttä Kauratteenraitilta haarautuvan, soramontulle vievän tien risteykseen on vajaat 50 m (kaakkoon). Alueella kasvaa sekametsää, ja sitä on osittain koneellisesti raivattu.
Moreenipohjalla sijaitseva röykkiö on pohjois-eteläsuuntainen ja muodoltaan soikea (3,9 x 2,6 x 0,65 m). Se on tehty päänkokoisista (n. 25 x 30 cm) kivistä, joiden välissä ei ole maata. Röykkiön päällä on paksu sammalkerros.
Röykkiön tarkoitus ja ikä ei selviä ilman tarkempia tutkimuksia, mutta kyseessä voi olla esim. hauta- tai kaski-/viljelyröykkiö. Lähistöltä ei ole tiedossa muita röykkiöitä.

Alho (1000019184) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alhon kartano sijaitsee noin 15 km Padasjoen kirkosta luoteeseen, kunnan pohjoisosassa, lähellä Kuhmoisten rajaa ja Lummene -järven etelärannasta puolikilometriä etelään. Kartanon alue on kaakkois-luoteissuuntaisen loivan harjanteen luoteispäädyssä.
Ensimmäinen kirjallinen maininta paikasta on vuodelta 1492, jolloin tilasta tuli rälssitila. Kartanon oletetulla alkuperäisellä paikalla on nykyisin holvattu kellari ja 1930-luvulla palaneen, mutta 1400-luvun loppua nuoremman asuinrakennuksen kivijalka. Nykyinen rakennus on luultavasti peräisin 1800-luvulta, ja se on myöhemmin puolitettu.
Kartanotonttia ympäröi selvästi topografiassa havaittava suorakaiteen muotoinen pengerrys länsi-, pohjois- ja itäsivulla. Topografiasta johtuen pengerrykselle ei ole ollut tarvetta eteläsivulla. Ainakin osittain kylmämuurattu pengerrys on hahmotettavissa jo ainakin vuoden 1847 kartalla. Pengerrysmuurin kivet ovat pääosin muotoilemattomia ja vaihtelevan kokoisia, mutta sen ajoittaminen pelkästään muuraustavan ja kivien perusteella on mahdotonta. Kellari on tynnyriholvattu, itä-länsisuuntainen (4,2 x 4,2 m) ja 2,2 m korkea. Muuraus on tehty pääosin renessanssilimityksellä, joka ajoitetaan 1600-luvulta 1800-luvulle. Kartanon on 1600-luvulla omistanut Krakau -niminen henkilö, joka on omistanut myös Somerolla Härkälän kartanon. Härkälän kartanon holvattu kellari on ajoitettu 1600-luvulle.
Terassi, terassimuuri (pengerrys) ja kellari osana Alhon kartanoa ovat nykyisellään varsin hyvin suojattuja ja niistä pidetään hyvää huolta.
Vuoden 2017 kaapelikaivannon valvonnan perusteella Alhon kartanon muinaisjäännösalue ei ulotu maantien 3255 länsipuolen pellolle.

Hannunsuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Hannunsuolla, Orimattilasta Niinikoskelle vievän Niinikoskentien (172) pohjoispuolella, noin 7 km Lahdentien liikenneympyrästä. Paikalla on uudehko metsäautotie, jota pitkon pääsee varsin lähelle röykkiötä. Röykkiö on itään loivasti viettävällä rinteellä, ja se erottuu selkeästi kohoavana kiveyksenä ympäristöstään. Lähistöllä ei ole muita muinaisjäännöksiä.
Kallion päällä oleva röykkiö on halkaisijaltaan noin 4,5 x 5 ja korkeudeltaan 0,7 m, ja se on tehty noin 25 x 30 cm kokoisista kivistä. Sitä peittää paikoin paksu sammal, ja sen ilmeisesti metsätöissä osittain hajoinnut. Keskellä röykkiötä on painauma ja kaatuneelta vaikuttava muita isompi, mahdollinen silmäkivi. Röykkiö voi olla rautakautinen hauta, mutta ilman tutkimuksia sen ikää ja tarkoitusta ei voi määritellä.

Kutajärvi 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Kutajärven pohjoispuolella, Pyhäniemen vanhainkodista noin 250 m etelään olevalla metsäsaarekkeella. Metsäsaareke on loivapiirteisen, noin 150 m pitkän kaakkoon pistävän niemekkeen kaakkoiskärjessä. Niemekkeen juurelle tulee lännestä Pätiäläntie, josta lähtee luontopolku järven rannassa olevalle lintutornille. Noin 50 m päässä sijaitsee Kutajärvi -niminen kivikautinen asuinpaikka.
Niemkkeessä on useita maansekaisia tai pelkästään kivistä ladottuja matalia röykkiöitä, joista varmasti ainakin osa on viljelyraunioita. Rautakautiset esineet paljastuivat metallinilmaisimella metsäsaarekkeen kaakkoiskärjen läheltä, kivikosta tai maansekaisesta röykkiöstä. Paikan tarkastuksen yhteydessä samasta paikasta lödettiin lisää esineitä.
Muinaisjäännöksen luonteen ja laajuuden selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia ja dokumentointia, mutta löydöt ja havainnot viittaavat rautakautiseen kalmistoon tai hautaukseen.

Herneniemi (1000005126) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kärkjärven etelärannalla, Kymijärven ja Kärkjärven välisellä kannaksella. Asuinpaikka löytyi keväällä 2005, kun hakkuuaukealta oli löytynyt piinuolenkärki, keramiikkaa, kvartsia ja palanutta luuta. Löytöjä oli tuolloin esillä melko runsaasti.
Asuinpaikalla oli todettu kolme erillistä löytöaluetta, joiden rajoja määriteltiin vuonna 2010, ja joita tutkittiin kaavoitusta varten kesällä 2011. Alueella 2 ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä, ja pääalueen rajaus muuttui huomattavasti aikaisempaa pienemmäksi.

Virmailansaari 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kummeli on merkitty seuraavaan karttaan: "Purjeväylän kartta Päijänteen vesillä Kirkonsalmesta Padasjoen ja Kuhmoisten kirkolle sekä Tehinniemeen, valmistanut luutnantti F.W. Selin 1880-1881." Kummeli on edelleen samassa paikassa Virmailansaaren kivikkoisella etelärannalla, pienellä niemellä, Päijänteen Salonsalmessa. Kummelin halkaisija on noin neljä metriä ja sen korkeus on noin 1,5 metriä. Kummeli on koottu kivistä ja se on maalattu järven puolelta valkeaksi. Kummelin keskellä on puupaalu, jossa on heijastelevyt. Kummelin ympäriltä on raivattu risukkoa.

Virmailansaari 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaskialue sijaitsee Virmailansaaressa, Vahtervuoresta länteen olevassa vanhassa kuusimetsässä, vajaan 200 metrin päässä Päijänteen Salonsalmen rannasta. Paikalle johtaa vanha metsätie Virmailansaaren kylätieltä. Keskeisin osa kaskialuetta muodostuu sammaleisessa, avoimessa kuusimetsässä olevista noin 30:stä kaskiröykkiöstä, jotka ovat osin epämuotoisia, osa pyöreähköjä ja osa pitkulaisia raunioita. Osa on selkeitä kiviröykkiöitä, osa taas isoja maakiviä, joiden päälle tai vierelle on kerätty kiviä. Alueen maapohja on hiekkaa ja pintamaa tummaa kaskimaata. Kuusen lisäksi alueella kasvaa jonkin verran koivua ja haapaa, aluskasvillisuutena mm. sinivuokkoja. Röykkiöalueen eteläpuolella on em.
metsätie ja sen eteläpuolella havaittiin pieni aukea, jonka läntisessä päässä
kuoppa, mitoiltaan noin 1 x 0,8 m ja itäisessä päässä halkaisijaltaan noin 4 - 5 m oleva kivikasa nuoren taimikon keskellä ja siitä kaakkoon epämääräistä kivikasaa muodostaen aukealle/niitylle siten kaakkoisreunan. Tämä niittyalue on noin 15 m leveä ja 35 m pitkä tasanne metsätien ja jyrkän alarinteen välillä. Niittyaukean maaperä on tummanruskeaa, lähes kivetöntä hiekkaa, jonka pinnassa on tumma,
hieman hiiliä sisältävä pintamaa. Mahdollisesti tämäkin on kaskimaata. Vuonna 1871 piirretyssä kartassa (G.W. Flinckman) tälle alueelle on merkitty pieni pelto ja sen ympärille kaskimaata.

Vanha Pulkkilanharjuntie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pulkkilanharju on aina tarjonnut luontaisen kulkureitin Asikkalasta Sysmään ja paremman yhteyden saamiseksi harjujonon saaria on yhdistetty toisiinsa ja mantereeseen niin silloin kuin penkereinkin. Tie oli alkuaan ratsutie, jota 1740-luvulla alettiin laajentamaan kärrytieksi ja Käkisalmeen rakennettiin silta. Pulkkilansalmessa oli ylitystä varten lautta. 1800-luvun puoliväliin mennessä tien käyttö väheni, silta sortui ja lautta jäi pois käytöstä. Vasta 1940-luvulla Käkisalmeen tuli uusi silta, Pulkkilansalmeen lossi ja harjulle rakennettiin maantie. 1970-luvun alussa Pulkkilansalmen lossi poistui ja tilalle tuli silta. Samalla Karinsalmi ruopattiin laivoille ja tähänkin salmeen tuli silta. Nykyisen Pulkkilanharjuntien itäpuolella olevalla kapealla kankaalla Käkisalmesta etelään havaittiin vajaan 100 metrin pituinen vanha tienpohja, joka toimii nykyisin kävelypolkuna. Tämä on selvästikin pois käytöstä jäänyt lähinnä kärryjen mentävä ura, jonka ylärinteen puolen reunasta on paikoin otettu hiekkaa ja sillä ilmeisesti pengerretty alarinteen puolta tiestä. Hiekanottopaikat ja koko ura ovat sammaloituneet.

Ykskoivu (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Pronssikautinen asuinpaikka sijaitsee Ykskoivun saaren koillisessa niemessä, havaintojen perusteella kokonaan kansallispuiston alueella. Keskeisin osa asuinpaikkaa on ilmeisesti 10 - 15 m leveällä pohjoiseen suuntautuvalla tasanteella kivikkoisen harjun pohjoispuolella noin 6 - 7 m Päijänteen pinnan yläpuolella. Tänne tehdyssä koekuopassa oli varsin runsaasti löytöjä (kvartsia ja palanutta luuta) noin 10 - 20 cm turpeen alapuolella olevassa ruskeassa likamaakerroksessa. Toisessa koekuopassa oli neljä saviastian palaa, ilmeisesti pronssikautista tekstiilikeramiikkaa, tummassa, soraisessa likamaassa, noin 20 cm syvyydellä. Koekuoppien välille tehdyssä koepistossa oli myös likamaata. Asuinpaikka lienee laajempi, sillä alemmalle terassille tehdyssä koepistossa oli palanut kivi. Asuinpaikka on rajattu muinaisjäännökseksi koekuoppahavaintojen ja topografian perusteella noin 150 x 100 m alueelta. Kohde on hyvin säilynyt. Ympäristö on harjua, tasanteella hiekkamaata ja ylempänä soramaata, mäntykangasta, välillä
taimikkoa.

Iso Kärppäsaari 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Historiallisissa kartoissa merkittyjen Ison Kärppäsaarten kahden kaskialueen pohjoisempi sijaitsee saaren keskiosassa, laaksossa, jonka etelä- ja pohjoispuolella kohoavat hieman ylävämmät kukkulat. Alue on nykyään jokseenkin tavallista mäntymetsää, eikä kaskialue erotu ympäristöstään esim. puuston perusteella. Alueen länsilaidassa on kuitenkin joukko kuoppia, jotka vaikuttavat ns. nauriskuopilta, jotka liittyvät kaskialueisiin. Läntisimmät havaituista kuopista on tehty vanhaan rantavalliin ja niiden mitat ovat noin 3 x 1 m, vastaavia kuoppia on
ainakin kolme kappaletta lisää tasaisella kankaalla vallilta itään. Osaa
kuopista ympäröi selvä valli. Kuoppiin tehdyissä koepistoissa ei ollut hiiltä, vaan ruskeaa soraa. Vaikuttaa siltä, että kuopat on tehty varsinaisen kaskialueen länsireunalle.

Iso Kärppäsaari 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Iältään ja tarkoitukseltaan tuntematon kiveys sijaitsee Ison Kärppäsaaren eteläisemmän harjanteen korkeimmalla kohdalla, harvaa männikköä kasvavalla kalliolla. Kallion pinnalle on rakenneltu pieni kiviympyrä ja sen viereen on toisilla kivillä tuettu pystyyn kaksi kiveä. Rakennelmat ovat pienellä, noin 2 x 2 m alueella.

Herrainpöytä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Neitsaaren itäpuolella olevalla Herrainpöytä-nimisellä saarella. Lapinraunio sijaitsee saaren pohjoisosassa, sen korkeimmalla kohdalla. Se on rakennettu kalliopohjalle vaihtelevankokoisista kivistä, rantakivikon lohkareitakin on käytetty. Raunio on jäkälöitynyt vahvasti ja sen keskellä kasvaa mänty, reunoilla
useampiakin mäntyjä. Lapinraunion koko on noin 7 x 6 m, ja se on maisemallisesti erittäin edustavalla paikalla. On mahdollista, että se on ollut alkuaan suorakaiteen muotoinen, koska sen pohjoisosassa on nurkantapainen kohta.

Nimetön (1000019941) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Nimetön -niminen saari sijaitsee Hirvisaaren kaakkoispuolella, lähellä Sysmän rajaa. Saari on korkeahko ja kivinen männikkösaari. Lapinraunio sijaitsee saaren itärannalla, se on kokonaan sammalen peittämä eikä sitä olisi havaittu, jos sen päältä ei olisi kävelty. Raunio on lähes vastapäätä etelässä vähän yli kilometrin päässä sijaitsevaa Herrainpöydän lapinrauniota. Lapinraunion vieressä on lohkarekivikko, johon raunio ei selvästikään kuitenkaan kuulu. Se on koottu pienistä kivistä ja sen keskellä on pieni kuoppa, mahdollisesti joskus pengottu. Raunion halkaisija on noin viisi metriä ja se on lähes säännöllisen pyöreä. Kivet ovat sammalen alla irtonaisia.

Kyyränlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Historiallisissa kartoissa (1839) Kurtinsalmen kohdalle Kelventeen saaren länsirannalle Kyyränlahden kaakkoisrannalle on merkitty kaskialue, joka todennettiin kansallispuiston inventoinnissa. Kyyränlahdella on yksi kansallispuiston nuotiopaikoista, ja kaskialue sijaitsee lahdella olevan pienen poukaman eteläpuolella. Kaskialue on sammalmaastoa, kuusikkoa tai sekametsää ja maaperältään hiekkaa, koepistoista päätellen hiilinen. Aivan lahden poukaman etelärannalla on noin 2,5 x 1 m kokoinen kuoppa noin 1,5 metrin korkeudella veden pinnasta. Se saattaa olla nauriskuoppa tai joku tuoreempi kuoppa. Kyyränlahden eteläniemen harjanteella noin 50 metriä rannasta on pieni kivikeko, noin metrin halkaisijaltaan, mahdollinen kaskirröykkiö. Toinen kiviröykkiö on syvemmällä saaressa, Kelventeenlammelle kulkevan polun eteläpuolella, harjanteen korkealla kohdalla hyvin kivisen rantavyöhykkeen ja vähemmän kivisen sisämaan rajalla sekametsässä. Röykkiö on mitoiltaan noin 5 x 3 m. Tästä noin 50 m koilliseen, vielä lähempänä polkua hiekkatasangolla on kolmen kuopan ryhmä, muutaman kymmenen metrin etäisyydellä toisistaan, lähellä suppaa, sen luoteisreunalla. Ensimmäinen on suhteellisen nuoressa männikössä ja kooltaan noin 3,5 x 1,5 m, se on melko syvä. Toinen kuopista on pyöreä ja matala, halkaisijaltaan noin 4,5 m. Sen keskelle kaivetussa koepistossa oli tummaa hiekkaa ja hiiliä. Kolmas kuoppa on matala, mutta muuten ensimmäisen kaltainen.
Vuoden 2022 inventoinnissa Kyyränlahden eteläpuoleisen niemen kärjen tuntumasta havaittiin kuoppa, joka vastaa kuoppa 1:n kuvausta. Kuvauksessa mainitusta kuopparyhmästä pystyttiin erottamaan kaksi vierekkäistä kuoppaa, kuvauksessa mainitut ensimmäinen ja toinen kuoppa, kolmatta ei havaittu. Röykkiö löytyi kohteen pääkoordinaattien osoittamasta sijainnista, se on kuvauksen mukainen. Myöhemmin tarkemmasta vinovalovarjosteesta havaittiin lisäksi pari muuta kuoppaa, jotka ovat jo selvästi alueen ulkopuolella, ja joita ei ole tarkastettu..

Kelveneenlampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1839 kartassa Kelventeenlammen luoteispuolella on merkitty pieni
kaskialue välittömästi lammen rannalle. Inventoinnissa lammen pohjoisluoteisrannalla laaksossa ja ylempänä rinteellä todettiin ilmeinen vanha
kaskialue: kuusikkoa, sammalta ja kuopanteita, todennäköisiä nauriskuoppia. Viimeksimainitut sijaitsivat jyrkän törmän päällä lammen luoteispuolella. Pohjoisempana yhdessä rykelmässä sijaitsevat neljä kuoppaa ovat muodoltaan epämääräisiä, mutta eteläisin erillään sijaitseva on selkeä, 2 x 1 m kokoinen soikea kuoppa. Kohde on rajattu vuoden 1839 kartan sekä kuoppahavaintojen perusteella.
Inventointi 2022: Kohde tarkastettiin inventoinnissa. Eteläisin kuoppa erottui selvästi, muinaisjäännöspiste osoittaa sitä. Pohjoisemmat kuopat ovat niin epämääräisiä, että niitä ei dokumentoitu ollenkaan.

Kelvenne 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin viisimetrinen hiilihauta sijaitsee Kelventeen saaressa, Kyyränlahden pohjoisrannalla, tulipaikasta 125 metriä luoteeseen noin 50 m rannasta. Hiilihautaa on käytetty roskakuoppana. Haudan ympärillä on vallit ja hautaan tehdyssä koepistossa oli runsaasti hiiliä.

Papinsaari 2 (1000019946) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Papinsaaren kaskialue sijaitsee saaren länsiosassa, saaren keskikohdalla olevan kalliopaljastuman lounaispuolella. Alueelta löytyi kaksi todennäköistä nauriskuoppaa, joista läntinen kooltaan noin 2 x 0,8 m, syvähkö kuoppa, joka lienee kaskialueen lounaisreunalla. Toinen, itäisempi kuoppa, on kooltaan noin 2 x 1 m. Mahdollisesti osa kohteen Papinsaari 1 hiilimiiluista on itse asiassa nauriskuoppia (pisteet 163-165), ainakin kaskialue on ulottunut täällä ännemmäksi kuin mikä on tässä kertomuksessa kaskialueeksi rajattu.
Inventoinnin 2022 perusteella Papinsaari 1 ja 2 ovat sama kohde. Kuoppajäännösten funktion erottaminen pelkästään muodoilla ja maakairauksella ei ole täysin luotettavaa. Alueella on runsaasti kuoppia, joista suurin osa vaikuttaisi kuitenkin olevan hiilimiiluja, mutta niiden lisäksi on muita, joiden tarkoitus on epäselvä.

Huhtsaari 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaskialue sijaitsee Huhtsaaren lounaisessa pitkässä niemessä. Koko niemi on todennäköisesti ollut kaskimaana. Alue on hyvin matala, kasvillisuudeltaan lehtomainen, haapaa ja koivua kasvava niemi. Luultavastii saaren nimikin johtuu kaskeamisesta. Alueella on yksi todennäköinen nauriskuoppa noin 120 m niemen kärjestä, etelärannan puolella, matalalla rantavallilla. Kuoppa on halkaisijaltaan noin 1,5 m, ja siihen tehdyssä koepistossa oli normaali maannos, ei
hiilihautaan viittaavia hiiliä. Toinen, todennäköisesti resentti kuoppa, metrin
halkaisijaltaan, havaittiin tästä 100 m koilliseen.
Vuoden 2022 inventoinnissa ed. mainittu kuoppa tarkastettiin. Lisäksi löydettiin 1 x 0,5 metrin kokoinen, noin puoli metriä syvä läheltä niemen kärkeä. Kuoppaa ympäröi matala valli, siinä ei havaittu hiiltä, vaan normaali maannos. Kuopan luonne ei käynyt selville (ETRS-TM35FIN P: 6808586, I: 416848). Tasaista kaskimetsältä vaikuttavaa aluetta on niemen laajuudelta.

Kelvenne pohjoinen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kelventeen saaren pohjoisella, itään kurkottavalla kapealla niemellä. Niemen etelärannalla on yksi kansallispuiston rantautumispaikoista. Kohde on metsärinteessä tämän pohjoispuolella. Maastossa havaittiin yksi todennäköinen nauriskuoppa, rinteeseen kaivettu ja mitoiltaan noin 2 x 1,5 m. Kasvillisuus on lehtomaista sekametsää - sen ja nauriskuopan perusteella kohteen voi arvioida vanhaksi kaskialueeksi.

Anttisaari (Kulkuväylät)
Historiallinen; Anttisaari sijaitsee Sysmän Rapalanniemen pohjoispuolella, noin 400 m niemen rannasta. Saari on halkaisijaltaan vain noin 60 m, ja muodoltaan se on lähes pyöreä. Kummeli sijaitsee saaren kaakkoisessa kulmassa. Se on suhteellisen pienistä kivistä alustalle koottu ja kalkittu keko, korkeudeltaan noin 2 m ja halkaisijaltaan noin kolme metriä. Alustan halkaisija on noin viisi metriä. Kummelin keskellä on puupaalu ja siinä heijastinlevyt. Kummelin vieressä on moderni nuotionpaikka. Kummelin lisäksi saarella on muitakin linjamerkkejä: kiveen maalattuja viivoja, maalattu kivikeko sekä kiviin pultattuja, maalattuja puupaaluja. Osa paaluista on taivutettu. Tällaisia merkintöjä on saarella kaikkiaan seitsemän
kummelin lisäksi. Kummeli on samalla paikalla kuin vuoden 1880-1881
purjehdusväyläkartassa (F.W. Selin).

Sammalsaari 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sammalsaaren länsirannalla sijaitsee kummeli ja kaksi siihen liittyvää linjamerkintää. Koko saari on hyvin kallioinen ja kasvaa enimmäkseen mäntymetsää. Kummeli on koottu isoista kivenlohkareista ja se on halkaisijaltaan noin 4 ja korkeudeltaan 1,5 m oleva kartio, jonka keskusta on täytetty pienillä kivillä. Keskellä on puupaalu ja siinä heijastinlevyt. Kummelista joitakin kymmeniä metrejä pohjoiseen on kaksi kiviin tehtyä linjamerkintää, alempana olevassa kivessä isoon kiveen on maalattu viiva ja ylempänä rinteellä olevan ison kiven lisäksi on maalattu kaksi sen päälle nostettua pientä kiveä sekä edessä oleva kivi. Kummeli esiintyy vuosina 1880-1881 tehdyssä purjehdusväyläkartassa (F.W.Selin).

Sammalsaari 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Sammalsaaren lapinraunio sijaitsee kallioisen saaren länsikärjessä, pienen poukaman lounaispuolella, kallion päällä. Kyseinen poukama on paras
rantautumispaikka koko saarella. Lapinraunio on pienehköistä kivistä kasattu, kooltaan 4 x 2,5 m, hyvin matala röykkiö. Toisessa päässä on pystyyn tuettu vähän isompi kivi. Lapinraunio on kalliopohjalla, hyvin luonnonkauniilla paikalla, röykkiön toisessa päässä kasvaa iso mänty.

Sammalsaari 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Sammalsaaren korkeimmalla kohdalla, avokallion laella, jossa kasvaa vain harvakseltaan mäntyä. Ladelma on osin sammaleen peitossa oleva suorakaiteinen, noin 3 x 1,5 m kokoinen kaakko-luodesuuntainen, mahdollisesti ihmisen kasaama kivirakennelma. Latomuksen luoteispääty ei ole sammalen alla.
Kohde tarkastettiin vuoden 2022 inventoinnissa ja todettiin vastaavan 2009 tietoja. Luoteispäädyssä näyttäisi olevan olleen laakakivi pystyasennossa. Kivisestä rakennelmasta tulee mieleen hauta-arkku.
Kohde on luokiteltu aiemmin mahdolliseksi muinaisjäännökseksi, mutta luokittelu on syytä muuttaa kiinteäksi muinaisjäännökseksi, koska rakennelma on selvästi kasattu ja voi olla iältään vanha.

Paatsalo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Paatsalon saaren itärannalla, rannasta noin 100 m sisämaahan, nousevassa ylärinteessä, sekametsässä. Paikalla on parisenkymmentä kaskiröykkiötä, joiden ympärille muinaisjäännös on rajattu. Kaskiröykkiöissä on sekä ison kiven päälle nostettuja pikkukiviä että kokonaan pienistä kivistä kasattuja röykkiöitä. Vuosina 1856 - 1857 piirretyssä kartassa (A.F. Hirn) Paatsaloon on merkitty kaksi kaskialuetta, joista suuremman kohdalle tämä alue osuu. Toinen kaskialue on sijainnut saaren lounaisrannalla, mutta sitä ei inventoinnissa havaittu.
Vuoden 2022 inventoinnissa kaskiröykkiöitä havaittiin 25 kpl. Röykkiöt ovat erikokoisia ja mallisia. Osassa röykkiöitä on vain muutamia raivattuja kiviä asetettuna isomman kiven päälle, osa on huolellisemmin kasattuja ja halkaisijaltaan 2–3 metriä ja osassa kiviä on heitelty vain kasaksi isomman
kiven viereen.

Virmailansaari 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Virmailansaaressa, Vahtervuoren länsirinteellä ja laaksossa vuoren rinteen sekä länsipuolella olevan kukkulan välissä. Maisema on kuusivaltaista sekametsää, aluskasvillisuutena mm. ketunleipää, saniaisia ja kuusamaa. Kohteessa havaittiin kaksi mahdollista kaskeamiseen liittyvää nauriskuoppaa, hyvin lähellä toisiaan. Toinen on ojamainen, mitoiltaan 5,5 x 1 m ja toinen noin 3 x 0,8 m, rinteessä poikittain. Todennäköisesti alueella on vanha kaskimetsä. Vuoden 1871 kartalla tälle alueelle, Vahtervuoren länsipuolelle on merkitty pieni pelto ja sen ympärille kaskimaata.

Pyykkikallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vahtervuori on yli 160 m mpy korkeimmillaan oleva vuori Virmailansaaren
eteläosassa, osittain kansallispuiston alueella. Kansallispuiston raja yhtyy vuoren lakialueen eteläkärjessä vanhaan kolmen kylän (Virmaila, Jokioinen, Nyystölä) rajaan. Kallion nimi onkin Pyykkikallio. Avokalliolle on rakennettu halkaisijaltaan noin 2,5 metriä oleva kiviladelma, jonka keskelle on nostettu kivi pystyyn. Kivessä ei näytä olevan hakkauksia.

Hietasaari 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Hietasaaren lounaisessa niemessä, korkeahkon törmän päällä, harjun lounaisimmassa kärjessä. Paikalle tehtiin koepisto pieneen (halkaisija noin 1,5 m) törmällä olevaan kuopanteeseen. Siinä oli pinnalla vahva turvekerros ja sen alapuolella tuhkanharmaanruskea sorainen hiekkakerros. Turpeen seassa oli mm. tinapaperia, mutta turpeen ja soran rajapinnassa myöskin pyöristynyt piiiskos sekä pyöristymätöntä kvartsia. Piin pyöristyneisyys viittaa siihen, että kohde olisi jäänyt transgression alle. Koekuopassa oli myös hiiltä ja mahdollisesti palamisen rapauttamia kiviä. Törmän korkeus on tällä kohdalla vesirajasta noin 4 m ja kuoppa on pari metriä törmästä sisämaahan. Vieressä on vanha törmään koverrettu hiekkakuoppa. Muuten alue on kaunista mäntykangasta, ja retkeilykäytössä. Muinaisjäännöksen laajuus on arvio topografian perusteella.

Kelvenne 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Kelventeen saaressa, itärannan korkealla rantatörmällä, joka laskee koilliseen harjun kupeessa, kauniilla mäntykankaalla. Harjun vastakkaisella rannalla on yksi kansallispuiston venesatamista. Hiilimiilu on halkaisijaltaan noin neljä metriä ja siinä on vallit ympärillä. Koepistossa turpeen alla havaittiin suhteellisen runsaasti hiiltä. Tervahaudalle tyypillistä juoksutusaukkoa ei ollut havaittavissa, joten kyseessä lienee hiilimiilu. Alue on avointa mäntykangasta, ehjää maastoa.

Kelventeenhoikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanha veneenvetopaikka ja kylänraja (Nyystölän ja Hinttolan raja) on piirretty 1800-luvun alun karttoihin (N. Lilius et al.) , joissa paikan nimenä on Kelvännän Kouku Råpunkt ja selityksenä lisäksi, että tästä veneet vedetään kesällä yli. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen nimiarkistossa paikka tunnetaan nimellä Kelventeenhoikka ja lahti nimellä Koukunmutka. Jälkimmäinen nimi johtuu siitä, että lahden suulla on erittäin matalaa paitsi yhdessä kapeassa kohdassa, joten veneellä lahdenpohjukkaa kuljettaessa täytyy tehdä kulkusuunnassa mutka.
Nykyisin kannaksen halki kulkee polku ja Koukunlahdessa on venesatama. Polku on kohtalaisen kivinen ja pari metriä leveä ja se kuuluu Kelventeen polkureittiin. Polku nousee melko tasaisesti länsirannalta saaren keskiharjalle ja laskee siitä hieman jyrkemmin Koukunlahden poukamaan. Vetouraa ei varsinaisesti erotu.

Kelvenne 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kelventeen saaren länsirannalla, laguunimaisen venepoukaman itärannalla, nuotiopaikasta 150 m kaakkoon. Paikalla on kaksi tervahautaa hiekkaisessa rinteessä, mäntykankaalla. Molemmat ovat kooltaan noin 6 x 5 m ja ne ovat muodoltaan hevosenkenkämäisiä, ja niissä on aukko rantaan päin. Vallit ovat suhteellisen matalat. Toista tervahautaa on hieman pengottu, toinen on ehjä, mutta sen sisään on tuotu romua, joka on jo maatunut. Koepistossa oli hiiliä.

Pyydysniemi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Päijätsalon kummeli sijaitsee länteen suuntautuvan Pyydysniemen kärjessä.
Kummeli on rakennettu pienistä kivistä ja sen keskellä on heijastinpaalu. Kummelin halkaisija on noin kolme metriä, korkeus 1,5 m. Kummeli on kalkittu valkoiseksi. Sen lähellä on Päijätsalon huvila-asukkaiden raivaamia rakennelmia: kivipöytä ja raivattu polku. Kummeli on samalla paikalla vuonna 1880-1881 laaditussa purjehdusväyläkartassa (F.W. Selin 1880-1881).

Heiskelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Padasjoen rannikolla, Hirtniemen koillisosassa. Kohde käsittää kokonaisuudessaan luonnonsuojelualueeksi erotetun Heiskelän lehtometsän, Heiskelän talosta noin 300 m itään. Alue on kuusivaltaista sekametsää ja maa on hiekkaista, muhevaa. Alueella havaittiin liki 50 kaskiröykkiötä, joista osa koostuu maakiven päälle ladotuista pikkukivistä, ja osa on maantasaisia pieniä kiveyksiä, osa on selviä kiviröykkiöitä. Lisäksi alueella havaittiin kolme mahdollista nauriskuoppaa (3 x 1, 3 x 1,5 ja 4 x 0,8 m). Alueelle kaivetuissa koepistoissa oli hiiliä. Heiskelän metsä on komea ja hoidettu, alueella on tehty hienovaraista
harvennusta.

Vähä-Haukkasalo (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kummeli sijaitsee Vähä-Haukkasalon kallioisen ja kivisen saaren etelärannalla. Kummeli on kivistä kasattu, valkeaksi kalkittu, halkaisijaltaan noin 2,5 m oleva rakennelma. Kummelin korkeus on noin kaksi metriä. Vähä-Haukkasalossa on venesatama ja nuotiopaikka saaren länsikärjen pohjoisrannalla. Vähä-Haukkasalon kummeli on merkitty 1800-luvun lopun purjehdusväyläkartoilla mahdollisesti erheellisesti Paljaskallion nimellä. Tämä luoto sijaitsee saaren länsipuolella.

Vähä-Kalainsaari (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kummeli sijaitsee Vähä-Kalainsaaren kaakkoisen niemen kärjessä, se on
korkeudeltaan noin kaksi metriä, valkeaksi kalkittu kummeli, jossa on puupaalu ja heijastinlevyt keskellä. Maan puolella kummelin vieressä on lisäksi vanhan kummelin rauniot, halkaisijaltaan noin kaksi metriä oleva kiviraunio. Saarella on hirsirakenteinen kesämökki, rantasauna, laitureita ja vaja. Kummeli on merkitty v. 1880-1881 purjehdusväyläkartastoon nimellä "Papin Kalainsaari".

Hanhikallio (Kulkuväylät)
Historiallinen; Hanhikallion kummeli on pienellä kallioluodolla Padasjoenselällä, Lietsaaren
koillispuolella. Kummeli on merkitty jo 1800-luvun lopun purjehdusväyläkartoille.

Lammassaarenluoto (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kummeli sijaitsee pienellä luodolla Ison Lammassaaren länsipuolella, saaren ja Seittenpään välisessä salmessa. Kummeli on koottu pienehköistä kivistä, ja se on kalkittu valkoiseksi. Kummeli on mainittu 1880-luvulla tehdyssä purjehdusväyläkartassa.

Taimiston torppa 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kalliomuodostuman eteläpuolelta pellolta on kerätty metallinilmaisimen
avulla rautakautisia esineitä, jotka viittaavat kiinteään muinaisjäännökseen.
Rajaus on tehty aiempien havaintojen perusteella (löydöt ja tumma värjäymä pellolla). Vuonna 2009 alue oli nurmella.

Käenmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talotontti 1707 kartalla (nro 8, Käenmäki) paikantuu tälle alueelle. Kartan perusteella sijaintipaikka olisi noin 80 m pohjoisempana, Käenmäen talon kohdalla. Muualla ei havaittu merkkejä vanhasta talopiiristä. Pelto on hiekkamulta. Pellon länsipäässä on keskittymä, jossa oli vanhaa tiiltä, punasavikeramiikkaa, fajanssia ja vihreää ikkunalasia. Rajaus on tehty pintalöytöjen perusteella. Kylätontti saattaa jatkua laajemmalle alueelle nurmettuneen pihaalueen puolelle. Talojen itäpuolella rakentamiselta säästynyt hakamaa-alue. Viereisessä pihapiirissä on vanhaa kiviaitaa, jota on ilmeisesti kunnostettu ja ylläpidetty.

Vanhainkoti (1000020073) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee vanhainkodin itäpuolella noin 100 m, ja sinne paikantuu 1709 kartan talo nro 9 ("Lipperi" oik. Lopperi). Paikalla on selvä kulttuurikerros, ja koekuopista löytyi punasavikeramiikkaa, tiiltä, fajanssia, palanutta savea ja palamattomia luita. Alue on suhteellisen tasainen, nurmettunut maakumpare, joka erottuu selvästi ympäristöstään. Rajaus koekuoppien ja maanäytekairausten sekä maastonmuodon perusteella. Paikallinen numismatiikan ja arkeologian harrastaja kertoi löytäneensä paikalta useita rahoja, joista vanhimmat ovat 1500-luvulta.

Leppäkorventie 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Paikka on kallioinen metsäsaareke viljapellon ja kerrostalon takapihan nurmikon välissä. Kuppikivi on maakivi (1 x 1 x 0,4 m), jossa on yksi pyöreä ja säännöllisen muotoinen, sileäpohjainen kuppi (halk. 9 x 8 , syv. 2 cm).

Jyrtinlampi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pienialainen asuinpaikka sijaitsee tasanteen yläosassa, mutta ei aivan sen laella. Paikka on kallioisen moreenimäen vieressä pellolla, jossa maalaji on kivinen hietamoreeni (muualla ympäristössä hiesu). Löydöt kerättiin pintapoiminnalla pienen ja maantasaisen kalliopaljastuman ympäriltä.

Ruoskuenniittu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsässä on enimmillään 1 m leveä ja 1 m korkea kiviaita, jolla on pituutta 35 m. Paikalla ei näy muita rakenteita, joihin se voisi liittyä. Aita on kylmämuurattu.
Kohde on parista kohdasta sortunut. Kiviaita sijaitsee mäntypuuvaltaisessa metsässä, aivan kiviaidan vieressä on tukkipuuikäisiä mäntyjä. Vuoden 1842 pitäjänkartalla ja v. 1969 peruskartalla (3121 06 Sysmä) kiviaita osuu kahden tilan väliselle ja myös nykyiselle rajalle. Kohde sijaitsee Otamossa Sysmän kirkosta 2,5 km kaakkoon.

Hietasaari 2 (1000021005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hietasaaren eteläkärkeen kaivetuista koekuopista löytyi kvartsi-iskoksia (KM 39263). Alueella sijaitsee myös Hietasaari-niminen maakuoppakohde. Asuinpaikka on todennäköisesti Muinais-Päijänteen transgressiomaksimia (6000 BP) nuorempi.

Horminkärki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Horminkärkeen kaivettiin kallioiden väliselle tasanteelle kaksi koekuoppaa,
joista molemmista tuli löytöjä (KM 39264:1–3, kvartsi-iskoksia, palanutta luuta). Asuinpaikka rajautuu luonnollisten esteiden takia kallioiden väliselle alueelle. Paikka on Muinais-Päijänteen transgressiomaksimia (6000 BP) nuorempi.
Alueella on lisäksi joitakin kaskiraunioilta vaikuttavia pieniä röykkiöitä sekä suurten kivien päälle nostettuja pieniä kiviä.

Kurjenniemi (1000021015) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kurjenniemen länsipuolella. Paikalla on kolmen pienen tervahaudan rykelmä. Tervahautojen päällä runsaasti hakkuujätettä, mutta kohde oli silti varsin hyvin säilynyt. Pienempien kuoppien säde noin 2 m, syvyys noin 80 cm. Reunavallin leveys noin 0,5 m. Suurin kuoppa hieman tätä suurempi. Reunavallit eivät kaikkialla täysin selkeitä. Suurimmassa kuopassa mahdollisesti laskuoja länsiluoteeseen.

Rapalanniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Rapalanniemen etelärannalle kaivetuista kahdesta koekuopasta toisesta löytyi kvartsi-iskoksia (KM 39266:1–2). Asuinpaikan arvioidaan rajautuvan topografian
perusteella niemekkeelle 85 metrin käyrän yläpuolelle.

Salonniemi (1000021021) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Koekuopasta löytyi kvartsiydin ja -iskoksia. Kohdesijaitsee Muinais-Päijänteen transgressiorajalla. Voi ajoittua tätä (6000 BP) sekä vanhemmaksi että nuoremmaksi. Muinaisjäännösalue on rajattu topografian perusteella.

Isosaari (1000021022) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalkkiuuni sijaitsee Isosaaren eteläosassa, Kettukallio -nimisen kalliojyrkänteen länsipuolella. Uuni on rakennettu luoteeseen laskevaan rinteeseen. Uunin etuosa on tehty kivistä, joiden välejä on tilkitty toisilla kivillä. Kalkkiuunin sivuseinät ja takaseinä ovat ainakin osittain kivetty. Uuni on romahtanut sisäänpäin ja sen päälle on kasattu romua. Etuosan korkeus on ulkopuolelta mitattuna 1,5 metriä. Kalkkiuunin muoto on pyöreähkö ja halkaisija on 4 - 4,5 metriä.
Kesällä 2016 kalkkiuunille tehdyssä tarkastuksessa todettiin, että kalkkiuuniin liittyvä kalkkilato oli tuhoutunut päätehakkuun yhteydessä. Lisäksi varsinaisen kalkkiuunin rajaus oli puutteellinen eikä muinaisjäännöksen rajausta ollut pyydetty Päijät-Hämeen maakuntamuseolta.

Salalammi (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Lahden, Hollolan ja Nastolan kuntien rajalla olevan Salalammen lounaaseen suuntautuvan lahden rannasta, noin 50 metrin päästä, on tuulenkaadosta löytynyt pari palaa keramiikkaa.

Niemelänniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Niemelänniemen lounaisrannalta on löytynyt kvartsi-iskoksia sekä palanutta luuta. Kiinteään muinaisjäännökseen liittyviä havaintoja on tehty koekuopista yli 300 metrin matkalta. Palaneen luun löytöpaikan (alakohde) länsipuolella on kiviröykkiö. Lisäksi niemessä on torpan kivijalka ja mahdollinen tervahauta (Niemelänniemi 2).
Vuoden 2021 tarkastuksessa havaittiin niemen lounaisrannan tuntumassa, nykyrannasta 25 – 50 m etäisyydellä on paikoin kapeahkoja tasanteita noin 95 – 100 m mpy tasolla, vanhan rantamuodostuman ja jyrkähkön rinteen välisellä osalla. Maalaji niillä on lähes kivetöntä hiekkaa, mutta siellä täällä on joitain maakiviä. Tasanteiden välillä on suhteellisen jyrkästi järvelle päin viettäviä, kivisiä ja lohkareisia rinteitä. Ainakin paikoin on ylemmällä tasolla kalliopaljastumia.
Asuinpaikkalöydöt tulivat hiekkaisille tasanteille kaivetuista koekuopista, lisäksi yhdestä
tuulenkaadosta löytyi palanutta luuta. Löytöjä ei otettu talteen. Kun otetaan huomioon maaston topografia, lohkareisuus ja maalajit, on ilmeistä, että lounaisrannan
tuntumassa on muutamia erillisiä asuinpaikkoja. Lounaisrannan luoteispuoliskolla ne eivät em. seikkojen takia voine olla laajoja. Saman rannan kaakkoiskulmalla on maaperältään hiekkamoreenia oleva, selvästi laajempi tasainen kolkka; ainakin periaatteessa potentiaalista asuinpaikka-aluetta. Vaikka edellä mainitut hiekkaiset tasanteet ovat suhteellisen pienialaisia, ne voivat Kymijärven vesistöhistorian perusteella olla pitkäikäisiä tai eri-ikäisiä
Kokekaivausryhmä tarkasti alueen rajauksen vuonna 2023. Tarkastuksessa havaittiin, että löydöt jakautuvat kahdelle erilliselle tasanteelle. Molemmat tasanteet ovat melko kapeita ja niiden ylä- ja alapuolella on jyrkkiä ja osittain myös kivikkoisia rinteitä. Läntisin asuinpaikka-alue on pääosin hieman ylempänä olevalla tasanteella (noin 97–101 m mpy) ja se on arvioltaan noin 240 m pitkä. Sen kaakkoispuolella on pienempi ja jonkin verran alempana oleva tasanne (95–98 m mpy), jonka kohdalla saatiin löytöjä noin 70 m matkalta. Tältä tasanteelta havaittiin myös oletettavasti esihistoriallista likamaata. Ennestään tunnetun asuinpaikka-alueen kaakkoispuolelta löytyi kaksi uutta asuinpaikka-aluetta, joista niemen eteläkärjen kohdalla oleva vaikuttaisi olevan melko löytörikas. Sen sijaan sen itäpuolella olevasta pienemmästä löytöalueelta saatiin vain kaksi kvartsi-iskosta. Lisäksi tämä itäisimpänä oleva asuinpaikka-alue on vanhaa peltoa, joten sen suojelustatus kiinteänä muinaisjäännöksenä on tulkinnanvarainen.
Tarkastuksessa 2023 koekuopista tehdyt löydöt ovat esihistoriallisia asuinpaikkalöytöjä (saviastian paloja, kvartsia ja palanutta luuta), joista valtaosa lienee kivikautisia. Alustavan arvion mukaan ainakin yksi saviastian pala lienee kuitenkin rautakautinen.

Ylinen Viipurintie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Soratie, nykyiseltä nimeltään Vanhatie, rajaa inventointialueen pohjoisessa. Tielinja kulkee valtatien 12 ja Teuronjoen välissä, ja se risteää päällystetyn Mieholantien kanssa inventointialueen pohjoisnurkassa. Inventointialueen pohjoisosassa, lähellä Mieholantienristeystä, tietä on pengerretty enemmän. Peltoja halkoessaan inventointialueen pohjois- ja kaakkoispuolella, tie kulkee lähes peltojen tasossa.
Tielinjaus on liikennehistoriallisesti merkittävä, ja sen alimmat kerrostumat saattavat sisältää historiallisia kerrostumia ja rakenteita. Tielinjaa ei tutkittu tarkemmin inventoinnin yhteydessä.
Vuoden 2014 inventoinnissa Ylinen Viipurintie kyettiin paikantamaan osayleiskaava-alueella käytössä olevia tieosuuksia noudattavaksi, lukuun ottamatta käytöstä jäänyttä noin 160 m osuutta aivan tutkimusalueen itäreunassa. Käytöstä jääneen osuuden voi havaita nykyiseltä pellolta, ilmakuvista, maanmittauslaitoksen laserkeilausaineistosta sekä vanhoista peruskartoista. Toisin kuin edelleen käytössä oleva tielinjaus, on käytöstä jäänyt osuus kiinteä muinaisjäännös. Pistekoordinaatit kohteelle tulee muuttaa nyt todetulle osuudelle, pois aiemmasta pistemäisestä sijainnistaan.

Lakikallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lakikallio sijaitsee eteläisessä Hollolassa, Vanhan Helsingintien ja Helsinki - Lahti moottoritien sekä Luhdantaustan ja Miekkiön kylien välisessä sekametsässä.
Lakikallion päällä sijaitsee linkkimasto, jonka juurelle pääsee huoltotietä pitkin. tarkastus paikalle tehtiin kivikompassia koskeneen ilmoituksen vuoksi. Kivikompassi sijaitsee linkkimaston pohjoispuolisella kalliotasanteella.
Lakikallion kivirakenteessa on jatulintarhamaisena piirteenä sen keskiosan spiraalimuoto, mutta kivikompassiksi sen tekee keskiosan pieni koko sekä ilmansuuntia merkkaavat kivijanat ja -nuolet. Kivikompassin kehän halkaisija vaihtelee 5,7 ja 6,2 metrin välillä. Kehä on spiraalimainen ja siinä on kolme toisiaan kiertävää kehää. Ennen päättymistään spiraali jatkuu kivikehästä luoteeseen ristimäisenä muotona, jonka päästä jatkuu suoraan luoteeseen osoittavana kivijanana. Selkeimmät ja näyttävimmät kompassin nuolet
osoittavat kehästä kaakkoon ja luoteeseen. Luoteeseen osoittava kivijana sekä -nuoli ovat yhteensä noin 20 metrin mittaisia. Kaakkoon osoittava, vähemmän ehjä jana-nuoli linja on pituudeltaan noin 10 metriä. Kivikompassista osoittavat kivijanat ja -nuolet myös pohjoiseen ja etelään. Nämä kivinuolet ja -linjat eivät ole yhtä näyttävät kuin kaakko-luode linjalla. Pohjoiseen osoittava linja on noin 4 metrin mittainen. Etelään osoittava linja on noin 18 metrin mittainen.
Kivikomnpassin ulkopuolelle on merkattu myös itä-länsi suunnat. Nämä kivijanat
vaikuttavat olevan tehdyt eri aikaan kuin suuremmat kaakko-luode suuntajanat. Itä-länsi linjojen eriaikaisuuden puolesta puhuvat niissä käytettyjen kivien erilaisuus verrattuna muualla kivikompassissa käytettyihin kiviin, sekä linjojen pieni koko: itään osittava jana on tehty neljästä pienestä kivestä ja länteen osoittava jana on vain 1,3 metriä pitkä.
Kivikompassin keskelle on tehty samanlaisista pienistä vaaleista kivistä linjat, jotka
osoittavat pääilmansuuntiin. Kivikompassia on "paranneltu" muiltakin osin pienillä
vaaleilla kivillä niiltä kohdin, kun alkuperäiset kompassin kivet ovat hävinneet, mikäli niitä on koskaan paikalla ollutkaan.

Lipanmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lipanmäen tilan alueella Suopellon maantien pohjoispuolella aivan Suopellontien
luiskan juurella neljän metrin päässä Suopellon maantien reunasta on noin 3,8 x 3,8 x 0,35 m kokoinen kivijalka, joka on ilmeisesti osittain tuhoutunut Suopellontien rakentamisen yhteydessä. Kivijalka sijaitsee kuusimetsässä. Sen viereen tehdystä koekuopasta ei löydetty mitään ajoittavaa.

Suurikylä Pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Päijänteen Majutveden Kirkkolahden rannalla. Vanhan pappilan rauniot sijaitsevat pienellä sora- ja kalliopohjaisella mäellä, joka on nykyisin metsittynyt. Historiallisten lähteiden mukaan Sysmän pappila on sijainnut paikalla 1800-luvun alkuun saakka, mahdollisesti jo keskiajalta lähtien. Paikalla on useita pappilaan liittyviä rakennusten pohjia, jotka ajoittunevat 1700-luvulle tai 1800-luvun alkuun. Selkein rakennuksenpohja lienee vuonna 1820 palaneen päärakennuksen kivijalka. Alueen rajaus on tehty näkyvien rakenteiden ja löytöjen perusteella. Aluetta on tutkittu koekuoppien avulla vuoden 2001 koekaivauksessa. Paikalla on ilmeisesti käyty tämän jälkeen metallinilmaisimen kanssa (havainto vuoden 2009 inventoinnissa). Alueelle on kaivettu neljä koekuoppaa myös vuoden 2013 inventoinnissa. Löydöt olivat historiallisen ajan asuinpaikkalöytöjä (TYA 904:1-5).
Vanhaa pappilan tonttia ympäröivät pellot, joilta on tullut paljon historiallisen ajan löytöjä, mm. 1600-1800-lukujen rahoja, pronssinappeja, lyijykuulia, heloja, hihnansolkia ym. Esineet ovat löytyneet metallinilmaisimella. Myös vuoden 2000 tarkastuslöydöt KM 32292:1-6 ja vuoden 2001 koekaivausten luetteloidut löydöt KM 32998:1-5 ovat peräisin pappilan vanhan tontin länsipuolisilta pelloilta.
Rannasta noin 100 m, nykyisen Pappilan päärakennuksen ja rannan väliseltä pellolta, rantaan vievän tieuran läheltä raivattiin vuosien 1993 ja 1994 tienoilla matala ja pienehkö kiviröykkiö tai kiveys. Kivien alueelta oli löytynyt neljä viikinkiaikaista hopearahaa (kaksi dirhemiä, bysanttilainen raha ja saksalainen raha, KM-RA) sekä hopeasormus KM 32292:1 (luetteloitu rautakautisena, todettu myöhemmin 1700-luvun esineeksi ja palautettu löytäjälle). Koekaivaustulosten perusteella kiveys lienee ollut peltoröykkiö. Rahat kuulunevat viikinki- ja ristiretkiajan taitteessa tehtyyn kätköön, joka on hajonnut myöhemmän maankäytön yhteydessä. Kätkölöytöpaikka on alakohteena.

Kankaanpää (1000023915) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta ja maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 3 tilaa. Kylä liitettiin vuosien 1543-44 välillä Kirkkolaan.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa sen paikka on määritelty 1840-luvun pitäjänkartan perusteella. Karttaan on merkitty Kankaanpää rusthåll. Tällä kohdalla ei ole Kuninkaan kartastossa kylänpaikkaa, mutta hieman etelämpänä nykyiselle Tollinmäen kartanolle vievän tien läheisyydessä on taloja, joihin ei ole merkitty mitään. On mahdollista, että kyläpaikka on tällä kohdalla. Samalla alueella on vuonna 2004 todettu historiallisen ajan muinaisjäännös, Kirkkola 2.
Kohteen paikkatieto on siirretty vuoden 1748 pitäjänkartan, jossa kohde on nimellä Canganpä, perusteella Kirkkola 2 aluerajauksen sisäpuolelle.
Inventointi 2020: Kankaanpään mahdollinen muinaisjäännös on yhtenevä Kirkkola 2:n (1000001435), joka käsittää kuppikiven sekä rautakaudelle ja historialliseen aikaan ajoittuvan asuinpaikan. Tästä syystä nämä on syytä tulkita samana muinaisjäännöksenä.

Hankala (Hangala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hankalan kylätontti on kaksiosainen, jota jakaa nykyinen Vanhatie, entinen Ylinen Viipurintie. Kaksiosaisen kylätontin läntinen osa rajautuu Vanhantien ja Teuronjoen lisäksi kahden asuintontin väliin. Kaksiosaisen kylätontin itäinen puoli on jäänyt vt:n 12 alle. Vain itäosan kaakkoiskulma olisi voinut asemoinnin perusteella olla säilynyt modernilta maankäytöltä, mutta kohteen tarkastuksen yhteydessä tämäkin kohta todettiin täysin myllätyksi.
Vuoden 1783 (H40:2/1) asemoidun kartan perusteella, kylätontin läntisen osan itälaita on kokonaan nykyisin rakentamattomalla alueella. Kylätontin läntisen osan läntinen puoli on jyrkähkön, jokeen viettävän rinteen alla, kosken partaalla. Kylätontin alavampi osa vaikuttaa myllätyltä vesijätöltä.
Hankalan kylätontin läntisen osan itäpuolen rakentamattomalla alueella kasvaa vanhoja puita ja alue vaikuttaa joutomaalta ja tällä alueella on todennäköisesti säilynyt jäänteitä vanhasta asutuksesta ja sitä on pidettävä kiinteänä muinaisjään-nöksenä.
Hankala (Hangala) kylätonttiin on vuoden 1783 kartan perusteella kuulunut myös kaksi vesimyllyä. Kylätontin länsilaitaa ei tämän inventoinnin perusteella pidetä kiinteänä muinaisjäännöksenä, joten Hankala (Hangala) kylätonttia ja Hankalankosken vesimyllyjä on pidettävä erillisinä kohteina. Kohteiden rajaus saattaa muuttua myöhempien tutkimusten yhteydessä.

Koski (1000024095) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuoden 1539 maakirjassa, jolloin kylässä oli 6 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä oli noussut yhdellä, mutta vuonna 1571 niitä oli jälleen 6. Vanha kylätontti on sijainnut Pyhän Laurin kirkon raunioiden pohjoispuolella. Kylän ja kirkon väliseltä alueelta tunnetaan myös Tervalähde -niminen muinaisjäännös, joka mainitaan lähteissä jo 1600-luvulla ja on merkitty vuoden 1773 Lukkarin virkatalon karttaan. Suurin osa vanhasta kylätontista on peltoa, mutta sen keskiosa on rakennettu.
Kosken kylätontti asemoitiin vuoden 1747 (H40:10/1) kartan perusteella. Kylätontin koillisosa on nykyisen rakentamattomalla alueella, joka on peltona. Pelto oli inventointihetkellä kynnetty: pintapoiminnassa tuli tyypillistä kylätonttiajan löytömateriaalia, kuten tiilen kappaleita, hieman hiiltä, lasin kappaleita sekä posliinia ja fajanssia. Löydöt jätettiin peltoon. Pellossa voi olla säilyneitä kylätonttiajan kerrostumia viljelykerroksen alla. Kosken kylätontti sijaitsee välittömästi keskiaikaisen rauniokirkon pohjoispuolella.
Kuninkaan kartastoon on merkitty myös toinen kylätontin paikka (Koski B 1000040306), joka sijaitsee Linnakallion koillispuolella joen mutkan molemmin puolin. Tontin luoteispuolella on nykyinen kirkko. Tämä alue on melko rakennettua.

Toijala (1000024106) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Toijalassa oli 1560-luvulla kaksi tilaa, mutta vuoteen 1571 tilojen määrä kaksinkertaistui.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Toijalan kohdalle, mutta on mahdollista, että se on sijainnut myös hieman pohjoisempana Nummenmäen kaakkoisosassa. Sijainnin määrittäminen on epävarma.
Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Poutiainen et al. inventointi 2014: Muinaisjäännösrekisterissä oleva Kuninkaan kartaston perusteella tehty asemointi osoitti Toijalan kylätontin paikan olevan nyt tehtyyn asemointiin nähden yli kilometrin lounaaseen, nykyiselle Toijalan kylän kohdalla.
Syksyllä 2014 paikannettu Toijalan vanha kylätontti on täysin autioitunut ja se sijaitsee Nummenmäen ja Pihlajamäen puolivälissä olevan pienen mäen itälaidalla. Mäen pohjois- ja koillislaidalla kasvaa koivikko, joka muuttuu mäen laelle noustessa sekapuustoksi. Aluskasvillisuus paikalla on sakea: inventointihetkellä lehtien jo lakastuttuakin havaintoja oli hankala tehdä tiheän varvikon vuoksi.
Kohteella havaittiin kahden rakennuksen perustusta. Toisen rakennuksen mitat 5 x 6 m ja toisen 7 x 5 m. Rakennuksista on näkyvissä kivijalan osia, jotka ovat suurelta osalta kasvillisuuden peitossa. Suuremman rakennuksen sisällä on romahtanut uuni, jonka koko noin 2 x 2,5, korkeus 40 cm. Mäen tasaisella laella on epämääräinen kivien sekainen maakasa (3 x 5 m). Mäen itäpuolella kulkee metsittynyt tie, jonka leveys on 3 - 4 metriä.
Alueen muinaisjäännösrajaus perustuu vuosien 1690 (H41:6/1-1a) (punainen vii-va) ja 1787 (H41:6/2-19) (vihreä viiva) kartta-asemointeihin sekä maastossa tehtyihin havaintoihin.

Koiskala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koiskalassa on ollut vuonna 1539 19 tilaa ja vuonna 1571 tilaluku on ollut 13. Kylätontin koillispuolella on sijainnut Koiskalan kartano (398500002), josta varhaisimmat lähteet ovat vuodelta 1478.
Kohde on rajattu Kuninkaan kartaston perusteella. Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa on annettu Koiskalan kartanon koordinaatit, nämä on muutettu vastaamaan kylätontin paikkaa, joka on kylmärakennusta lukuun ottamatta rakentamaton. Kylätonttia ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.
Vuonna 2015 kohteen länsi-, pohjois- ja itäreunoilta on löytynyt metallinetsinnässä pronssiriipus, rannerenkaan katkelma, pronssiketjun katkelma, pronssikello ja raha (1/2 äyri, 1566) (KM 40923: 1-5, ks. alakohteet). Riipus ja rannerenkaan katkelma ovat mahdollisesti rautakautisia löytöjä. Esineiden löytösyvyys pellon kyntökerroksessa oli noin 5-25 cm.
Vuoden 2021-2 inventoinnissa kylänpaikka paikannettiin vanhempien karttojen (1692, 1846,1842, 1776-1805, 1875 perusteella. Vuoden 1940 kartan ja 1946 ilmakuvan perusteella em. isomman kylätontin alue on tuolloin ollut tiiviisti rakennettu. Paikalla on oletettavasti ollut talousrakennuksia.
Tutkimushetkellä em. joutomaakumpareella oli yksi suuri talousrakennus. Maastossa oli todettavissa runsaasti lähinnä betonisia mutta myös lohkokivisiä rakennusten perustusten
jäännöksiä.Tälle alueelle tehdyissä koekuopissa todettiin hieman tiiltä ja hiiltä. Selvää kulttuurikerrosta ei voitu tunnistaa. Heinittynyttä kumparetta ympäröiville pelloille tehtiin koekuoppia. Näissä ei kuitenkaan todettu mitään viitteitä kulttuurikerroksesta. Myöskään pintapoiminnassa ei tehty uusia havaintoja.
Kumpareen korkeimman kohdan kaakkoispuoleisella pellolla, Siperiantien eteläpuolella, todettiin pintapoiminnassa palanutta savea ja rapautuneita kiviä. Tälle kohdin tehdyissä koekuopissa todettiin takonaula ja rautakuonaa sekä selvä tumma kulttuurikerros. Löytöjen perusteella kulttuurikerrosta ei saatu ajoitettua, mutta löytöalue sijoittuu 1846 kartalla (Stjernvall 1846) ja vuoden 1842 pitäjänkartalle merkitylle tonttimaalle. Löytöjä ei otettu talteen.
Koiskalan kylänpaikka on merkitty 1600- ja 1700-luvun kartoille ja alueen lähistöltä tunnetaan useita rautakauden löytöjä. Inventoinnissa kylätontille tehdyissä koekuopissa todettiin löytöjä sekä kulttuurikerrosta. Rajaus perustuu vanhoihin karttoihin sekä maastossa tehtyihin havaintoihin ja lähialueen metallinetsin löytöihin.

Käristenniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylätontista on vuodelta 1464. Kylä mainitaan Storbyn eli Suurkylän ja Liikolan yhteydessä. Kylätontin sijainti on epävarma, se on luultavasti sijainnut Mynnilän suunnalla. Kohteen paikannus on tehty Kuninkaan kartaston (1766-1805) perusteella (asutuksen nimenä kartalla ...rstniemi).
Tarkastuksessa 4.5.2021 alueella todettiin asutusjäännöksiä, jotka eivät ole aivan uusia ja saattavat jopa suoranaisesti liittyä Kuninkaan kartastossa näkyvään asutukseen. Mitään tätä vanhempaan asutukseen selvästi viittaavaa ei kuitenkaan havaittu, eikä Kuninkaan kartastossa näkyvän asutuksen paikannuskaan ole niin tarkka, että sen voisi varmasti sanoa sijainneen juuri havaittujen asutusjäännösten kohdalla. Tarkastuksen perusteella kohdetta on syytä pitää muinaisjäännöksenä. Kohteen rajaus on maaston mukaisesti asetettu melko laajaksi siten, että se suurella todennäköisyydellä sisältää Kuninkaan kartastossa näkyvän asutuksen.

Ämmälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ämmälä mainitaan ensimmäistä kertaa vasta vuonna 1702, mitä ennen Ämmälä ilmoitettiin osana Renkomäen tai Simolan kylää.
Tällä hetkellä alueen vanhimmat rakennukset ovat Heikkilän tilan riihi, joka on mahdollisesti 1700-luvun lopusta, ja luhtiaitta vuodelta 1832. Aholan tilan luhtiaitta on puolestaan rakennettu vuonna 1841.
Vuonna 2017 havaittujen kulttuurikerrosten ja mahdollisen rakenteen perusteella Ämmälän historiallisen ajan kylätonttia on syytä pitää lain suojaamana kiinteänä muinaisjäännöksenä. Säilyneitä kerroksia ja rakenteita on edelleen mahdollisesti kantatilojen pihapiirissä sekä kylän poikki kulkevan Hakostentien alla.
Nykyinen (2018) aluerajaus ja muinaisjäännösasema perustuu kartta-aineistoon (pitäjänkartta, isojakokartta ja senaatinkartta) sekä em. valvonnassa tehtyihin havaintoihin.

Sorvanen (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Sorvasen harjun päältä löytyi maastotarkastuksen yhteydessä yli 30 kiviröykkiötä, joista 23 on mitattu paikoilleen. Näiden lisäksi alueen länsilaidalla havaittiin lisää kivikasoja, joita ei ehditty mittaamaan. Kivikasojen koko vaihteli kekomaisista, noin metrin halkaisijaltaan olevista mataliin, halkaisijaltaan noin viisimetrisiin kivilatomuksiin. Muutama dokumentoitu kivikasa oli venemäisen muotoinen. Kasojen korkeus vaihteli noin 30 – 80 senttimetrin välillä ja ainakin kaksi kivikasaa oli koottu isompien maakivien ympärille.
Kivikasat saattavat olla kaski- tai viljelyröykkiöitä tai myös hautaröykkiöitä. Kiveysten iän määritys vaatisi lisätutkimuksia, mutta tiettävästi ne ovat ainakin 1950-lukua vanhempia.
Kohde sijaitsee Vähäselän itärannalla ja sen eteläpuolella on vajaan 500 metrin päässä Kukkilan historiallisen ajan kylätontti.
Tarkastuksen 21.5.2018 perusteella röykkiöitä on runsaasti aiempia havaintoja laajemmalla alueella, ja ne ovat maaston sekä rakennustavan perusteella todennäköisesti kaskiröykkiöitä.

Sylvöjärvi 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sylvöjärven luoteisrannalla, itään työntyvän niemen
etelälaidalla. Paikalla on tasainen rantaterassi, johon on tehty kolme koepistoa 10 metrin välein. Kahdesta koekuopasta löytyi kvartsi-iskoksia, yhteensä kolme kappaletta.
Kohteen laajuutta ei ole arvioitu siellä tehdyn inventoinnin yhteydessä, joten sen rajaus on suuntaa antava.

Immilänkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta Immilänkosken myllyistä on myllyluettelossa 1500-luvun puolivälistä. Nastolan erä- ja rajahistorian mukaan Immilän ensimmäinen mylly olisi ollut koskessa jo 1300-luvulla. Vanhin kosken neljästä myllystä on ilmeisesti ollut juuri Immilän kylän mylly, joka sijaitsee yläkosken pohjoisrannalla. Yläjuoksun etelärannalla on puolestaan sijainnut Arrajoen mylly. Alakoskessa sijaitsivat Toivonojan ja Uudenkylän myllyt. Näistä ensimmäinen sijaitsee kosken alakosken etelärannalla ja jälkimmäinen pohjoisrannalla. Osa myllyistä on ollut käytössä vielä 1900-luvulla ja alueella on ollut pitkään myös pienteollisuus- ja käsityöläistoimintaa sekä asutusta.
Koskessa on edelleen näkyvillä useita juoksutuskanavia, rantojen vahvistuskiveyksiä sekä myllyjen mekaanisia osia. Immilänjoen ylä- ja alakoskessa olevat eri-ikäiset myllyjen jäännökset ovat hankalasti erotettavissa toisistaan, mutta luultavasti tarkemmissa tutkimuksissa voitaisiin rakenteissa erottaa eriaikaisia vaiheita.
Kohteen rajaus perustuu kenttähavaintoihin selkeistä rakenteista. Rajauksen ulkopuolelle jää lohkottuja kiviä, joita on näkyvissä enemmän ja vähemmän myös ylä- ja alakosken välisessä suvannossa.

Lepomaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Lepomaa sijaitsee Pietarin radan pohjoispuolella Salpausselän päällä mäntymetsässä. Paikalla on noin 65 x 350 metrin kokoinen kiviaidalla rajattu hautausmaa, jonne on haudattu Pietarin radan rakennustöissä menehtyneitä vainajia. Pietarin rata valmistui vuonna 1870 ja radan rakennustyöt osuivat ajallisesti yhteen suurien nälkävuosien (1866–68) kanssa. Raskas radanrakentaminen yhdistettynä ruokapulaan ja sitä seuranneisiin kulkutauteihin aiheutti radanrakentajien keskuudessa suurta tuhoa.
Hautauksien lukumäärästä, sijainnista ja säilyneisyydestä ei ole varmaa tietoa.
Radanrakentajien hautausmaan kiviaita on tuhoutunut muutamista kohdin. Lepomaata ympäröivä kiviaidan eteläsivu on samaa kivilatomusta kuin junarataan liittyvä kipinäaita.

Kipinäaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nastolan kohdalla Salpausselkää pitkin kulkee Pietarin rata. Junarata valmistui vuonna 1870. Kipinäaita ajoittunee samaan aikaan Pietarin radan valmistumisen kanssa. Kipinäaidat ovat kivistä ladottuja aitoja, joiden tarkoitus oli rajata rata vapaaksi karjasta ja toisaalta estää junan rattaista lentävien kipinöiden pääsy maastoon.
Kipinäaita on säilynyt paikoitellen hyvin kilometrien pituisella alueella. Se jatkuu radan varressa Nastolan nykyisen keskustan puolelle sekä idässä Iitin puolelle. Lahden ja Kouvolan välisellä rataosuudella on säilynyt kipinäaitaa jopa yli 10 kilometrin matkalla. Rakennetta ei ole kartoitettu.

Kuurin ratavartijan tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontilla on sijainnut pituusprofiilin mukaan yksinkertainen vahtitupa. Senaatin kartastossa
vuodelta 1875 tontilla näkyy kolme rakennusta: yksi radan vieressä tontin lounaiskulmassa, yksi sen takana sekä yksi tontin pohjoissivulla. Mitään rakennuksista ei ole merkitty
asuinrakennukseksi (kartassa merkitty normaalisti punaisella), mutta ratavartijan tupa on
luultavasti ollut lähinnä rataa oleva rakennus. Tontin autioitumisen ajankohta on epäselvä, mutta se on tyhjä jo vuoden 1964 kartassa. Tontin vierestä on kulkenut keskiajalta lähtöisin oleva Ylinen Viipurintie, jonka linjausta on säilynyt esimerkiksi viereisessä Ylämaantiess
Uudenkylän ja Mankalan välille rakennettu luonnonkivistä rakennettu kipinäaita kiertää tontin ja rajaa sen selkeästi ympäröivästä maastosta. Kiviaidan vieressä tontin sisäpuolella on vanhaa piikkilanka-aitaa, jonka puiset aidantolpat ovat myös jäljellä, tosin selvästi lahonneena. Tontti kasvaa heinikkoa ja niittykasvillisuutta, sekä esimerkiksi katajaa. Heinikon seassa on muutamia kantoja, ja tontin luoteiskulmassa on kaksi kelottunutta puuta. Rautatieharrastajien ottamissa kuvissa kesältä 2020 tontilla näkyy myös koristekasveja. Rakennusten kivijalat eivät ole enää selkeästi nähtävissä. Tontilta löytyy kuitenkin kivijalan kappaleita rakennusten sijaintipaikoilta. Tontin luoteiskulmassa on joko kaivon tai maakellarin paikka.

Immilänjoki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pienellä peruskartassakin näkyvällä niityllä Immilänjoen koillispuolella. Paikka on ollut vuonna 2014 hevoshakana. Niitty eroaa sitä ympäröivistä viljellyistä
pelloista noin 40 cm korkeampana kivikkoisena alueena. Paikalle tehtiin viisi koepistoa, joista neljästä tuli rautakauteen ajoittuvaa materiaalia.
Niityn itäkulmassa olevasta kalliopaljastumasta n. 15 m säteeltä on löytynyt elokuussa 2023 viikinkiaikaisia metallinetsintälöytöjä; F-tyypin kupurasolki, rannerenkaan katkelma ja punnus (kts. alakohteet asuinpaikkahavainnot D-F). Löydöt ovat peräisin sekoittuneesta peltomultakerroksesta n. 5–15 cm syvyydestä. Löytöpaikalle tehtiin maastotarkastus kesäkuussa 2024.
Maastotarkastuksessa kaivettiin kuusi koekuoppaa niityn koillisosaan n. 30–40 m etäisyydelle läntisestä muinaisjäännösrajasta. Neljästä koekuopasta saatiin löytöinä palanutta luuta, palanutta savea ja yksi kuonapala sekoittuneesta peltomultakerroksesta (kts. alakohteet asuinpaikkahavainnot A-C).
Koekuopista saadut löydöt viittaavat, että jo tunnettu asuinpaikka Immilänjoki on mahdollisesti laajempi kuin mitä aiemmassa vuoden 2014 inventoinnissa havaittiin. Koko niitty lienee asuinpaikka aluetta. Tarkastuksessa ei kuitenkaan saatu viitteitä selkeästä kulttuurikerroksesta tai muista rakenteista. Kohteen tarkempi tutkiminen vaatisi kattavamman arkeologisen kenttätutkimuksen.

Immilä Taarasti (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde on löytynyt metallinilmaisinharrastajan löytämien rautakautisten löytöjen perusteella. Paikalta on löytynyt mm. ketjunkantaja, hela ja rannerenkaan katkelma. Paikalle on tehty vuonna 2014 useita koepistoja, joissa havaittiin hiiltä, muttei rakenteita. Löytöalueella kasvoi arkeofyyttejä.
Alue on nykyisin peltona ja sen länsipuolella on kapea mäntyjä kasvava kallioperäinen niemeke. Kyseessä on mahdollisesti hautapaikka, jonka tarkka laajuus ei ole tiedossa. Kohde on rajattu nykyisten löytökohtien perusteella.

Henriksdalin manufaktuuripaja (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Henriksdalin manufaktuuripaja on sijainnut Hämeenkoskella Teurojoen etelärannalla. Ruukin perusti seppä Henrik Johan Jufva omistamansa Aakalan tilan maille. Privilegio yhtä nippu- ja kahta naulavasaraa varten myönnettiin lokakuussa 1867. Vasarapaja oli kuitenkin ollut jo toiminnassa vuodesta 1864. Raaka-aineena ruukki käytti Vierun ruukin valmisteita ja romurautaa (mm. Viipurista). Henriksdalissa valmistettiin etupäässä manufaktuurituotteita, mutta paljon myös nauloja sekä nippu- ja pulttirautaa. 1880-luvun alussa Henriksdalin tuotanto supistui. Vuonna 1884 ruukki myytiin lähellä sijainneen Kosken verkatehtaan omistajalle Antti Korhoselle. Manufaktuuripajan toiminta loppui vuonna 1888. Vasarapajarakennus säilyi osana Kosken verkatehtaan kutomorakennuksia. Noin 100 m päässä ruukinpaikalta etelään on vuonna 1888 rakennettu Jokelan tehtaankartano. Ruukin paikalta kartanolle johtaa puukuja.
Vuonna 1980 manufaktuuripajasta ja verkatehtaan kutomorakennuksesta on ollut näkyvissä kiviperustuksia. Karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kohdetta ja raudanjalostukseen liittyviä rakenteita on voinut säilyä joen rannalla.
Vuonna 2014 rekisterin koordinaattipisteen paikalta paikannettiin lohkokivinen rakennuksenperustus sekä tästä noin 60 m lounaaseen toinen lohko- ja luonnonkivistä muurattu suurempi, ilmeisesti kaksiosainen rakennuksenperustus , jonka luonne jäi epäselväksi. Manufaktuuripajan tarkka sijainti on tarkistettava 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun kartta- ja asiakirjalähteistä. Rajaukseen on sisällytetty molemman havaitut lohkokivirakenteet, kosken ylittävä ja käytössä oleva patorakennelma sekä osia rannasta molemmin puolin koskea. Johtuen kohdekokonaisuuden laajuuden hankalasta määrittelemisestä käytössä olleiden inventoinnin metodein, muinaisjäännösalueen rajaus on suuntaa antava.

Hankala (1000022967) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee tasalakisen niemekkeen päällä, ja niemeke laskee jyrkähkösti sen länsi- ja eteläpuolella olevan Teuronjoen rantatasanteelle. Kohteen pohjois- ja luoteispuolella kulkee Mieholantie. Ympäristö on tasaista kivetöntä hiekkamaata. Alueella kasvaa koivikkoa sekä yksittäisiä tammia ja kuusia. Alueella on suoritettu hiljattain harvennushakkuita, ja maanpinta on osin rikkoontunut, mutta itse kohde on ehjä.
Paikalla on pyöreä, suppilomainen kuoppa, jossa on matalat ja laakeat vallit. Kuopan luoteispuolella, vallin vieressä, on suorakaiteen muotoinen matala kuoppa, ilmeisesti tervanjuoksutuskuoppa. Tervahaudan halkaisija valleineen on noin 6,5 metriä ja se on noin 2 metriä syvä. Vallit ovat vain noin 0,2 metriä, suorakaiteenmuotoinen kuopa on kooltaan 3,2 x 2,30 x 0,5 m. Sisäpuolelle tehdyissä maaperäkairauksissa ei havaittu hiiltä, maa oli harmaata, hieman savimaista hiekkaa. Vallin päältä kairauksissa sen sijaan todettiin hieman hiiltä ja nokea. Hiiltä ja nokea havaittiin myös suorakaiteen muotoisesta kuopasta sekä sen ja pyöreän kuopan välistä.
Kohde on ehjä. Sen syvyys on noin 1,4 m ja pohjan halkaisija noin 0,7 m, seinämän vietto noin 40 astetta. Tervahauta on keskussäiliöllistä tyyppiä. Luoteispuolen painauma ei vaikuta juoksutuskuopalta, koska sijaitsee 1 m ylempänä kuin tervahaudan pohja. Kohteen rajaus 2 m ulospäin näkyvistä rakenteista. Kohteen rajaus on tarkka.

Hankalankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteella on sijainnut vuoden 1783 isojakokartan perusteella Hankalan (Hangala) ja Pätilän vesimyllyt. Myllyistä ei ole maanpäällisiä rakenteita näkyvissä. Nykyisten kalaportaiden paikalla on saattanut olla myllyjen juoksutuskanavat. Myllyjen oletetusta paikasta noin 30 m etelään veden rajassa havaittiin lohkokiviportaiden jäännökset vastapäisillä rannoilla: länsipuoli (N 6765361 E 401080), itäpuoli (N 6765358 E 401089). Länsipuolen portaan kohdalta noin 4 m rannasta alkaa noin 1,7 m syvä ja noin 3 m leveä kaivanto, joka jatkuu koskelle päin. Kaivannon ikää tai tarkoitusta ei inventoinnin metodein kyetty selvittämään. Kaivannon läpi kulkee rantaan kuitenkin moderni hulevesi/viemäriputki. Hankalan Pellavaloukun nimellä tunnetulta rakennusperintökohteen pellavanpuhdistusrakennukselta noin 10 m etelään todettiin myös noin 5 m x 4 m kokoinen ja 1 m korkea rakennuksen lohkokiviperustus (N 6765384 E 401064).

2. kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Hämeenkosken viimeistään vuonna 1736 käytöstä poistuneen kirkon ja kirkkomaan paikka sijaitsee kirjallisten lähteiden (Jurva [1942] 1999) sekä informantin tietojen perusteella Hämeenkosken kotiseutumuseota ja Engelin piirtämää jyvämakasiinia vastapäätä maantien toisella puolella pellolla sekä ilmeisesti osittain maantien alla. Kirkko on rakennettu kirjallisten lähteiden mukaan ennen vuotta 1650 (Jurva [1942] 1999). Informantin mukaan maasta on tullut 1970-luvun alussa ylös ihmisen jäänteitä, liitupiipun varsia ja ehkä hopeinen vanha raha. Lisäksi maakaapelikaivannon yhteydessä vastaan tuli hyväkuntoisia ihmisen pääkalloja vielä parikymmentä vuotta sitten. Kohteen rajaus on suuntaa antava (informantin antamien tietojen sekä kirjallisten lähteiden perusteella).

Kiukkala 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Poutiainen et al. inventointi 2014: Inventoinnin yhteydessä Kiukkalan kylätontin kaakonpuoleiselta pellolta tavattiin kuppikivi. Pellolla sijaitsevan kiven (halkaisija noin 2,2 m, korkeus noin 1,1 m) tasaisella laella on yksi kuppi, jonka halkaisija on noin 6 cm ja syvyys noin 2 cm.

Anttilanrinne (Löytöpaikat)
Historiallinen; Röykkiöalue sijaitsee Nastolan Rauhaniemen länsipuolella, noin 740 metriä Nastolan kirkosta itään olevalla metsäalueella.
Paikalta on löytynyt kesäkuussa 2014 metallinetsinnän yhteydessä tulusraudan pronssisen yläosan kappale (KM 40485). Sen löytösyvyys oli noin 10 cm.
Päijät-Hämeen maakuntamuseo teki löytöpaikalle tarkastuksen 12.6.2018, jolloin alueella havaittiin useita kiviröykkiöitä.

Haarankylä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 16 metriä oleva tervahauta sijaitsee tiheässä nuoressa koivikossa. Tervahaudan vallit ovat noin 1,2 m korkeat ja noin 5 m leveät. Tervahaudan keskellä on reilun metrin kokoinen neliön muotoinen kuoppa. Valleissa ei ole näkyvissä halssia, eikä haudan läheisyydestä havaittu tervapirtin tai siihen kuuluvan kiukaan jäännöksiä.

Sikalantaus (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pyhän Laurin kirkolta (283500001) 1,5 km pohjoiseen, Kurjalan kartanosta noin 150 metriä itään. Peltoalueelta on löytynyt metallinetsinnässä toukokuussa 2016 yli kolme sataa hopearahaa. Suurin osa rahoista on viikinkiajan lopulta, 1000-luvun alusta. Löytökeskittymän arvioitu koko on noin 30 x 60 metriä.
Kohteelta noin 50 metriä länteen sijaitsee Kurjalan keskiaikainen kylätontti (1000024096).

Keromäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pyhän Laurin kirkolta (283500001) 1,8 km pohjoiseen, Kurjalan kartanosta noin 350 metriä koilliseen. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä toukokuussa 2016 rautakautista esineistöä (diar. KM 42043, 42044).
Kohteelta noin 300 metriä lounaaseen sijaitsee Kurjalan keskiaikainen kylätontti (1000024096). Noin 300 metriä etelään sijaitsee Sikalantaus (1000028399), josta on metallinetsinnässä löytynyt 1000-luvun alun hopearahoja.

Koiskala 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Koiskalan kartanon lännenpuoleisella peltoalueella, pellon halki kulkevan tien ja tilan läpi vievän tien risteyskohdan lounaispuolella. Paikalta on löytynyt kesä-heinäkuussa vuonna 2015 metallinetsinnässä raha (1/2 äyri, 1561-1568), pyöreän kupurasoljen kappale, kanta - ja sarasormus sekä kaksi pronssihelaa (KM 40922: 1-6). Löydöt tehtiin noin 50 x 50 m laajuiselta alueelta. Esineiden löytösyvyys pellon kyntökerroksessa oli noin 5-25 cm.
Löytöpaikan pohjoispuolelta, tien toiselta puolelta on löytynyt 16.10.2015 metallinetsinnässä mm. rautakautinen rannerenkaan katkelma ja linturiipus sekä historiallisen ajan sarasormus (KM 41037: 1-4, ks. alakohteet). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 10-25 cm.
Löytöpaikasta noin 100 metriä itää sijaitsee Koiskalan kartano (398500002) ja noin 150 metriä etelään Koiskala (1000024125).
Vuoden 2021 -2 tutkimusajankohtana peltoalueet oli kynnetty ja pellolla saattoi vapaasti kävellä, sillä kylvöjä ei olut vielä tehty. Peltoalueella oli siten hyvät olosuhteet pintapoiminnalle. Muinaisjäännösrekisterin mukaisen Löytötihentymän kohdalla (n. 100 m mpy.) pelto on kivisempää ja hiekkaisempaa kuin peltoalueella muutoin, jossa maa on savisempaa. Osa kivistä vaikutti kuumuuden rapauttamilta. Pellon pinnalla oli pala palanutta savea tai tiiltä (N 6762333 E 434474). Pellolla kairatessa ei kyseisellä kohdella kuitenkaan todettu mitään viiteitä kulttuurikerroksesta. Noin 30 cm tasaisen multaisen hieman
tummemman muokkauskerroksen alla oli puhdas keltainen hiekka.
Vaikuttaa siltä, että pitkään jatkunut ja jossain vaiheessa syvällekin ulotettu peltojen muokkaus on myllännyt mahdolliset paikalla olleet varhaisempia asutusten tai muun maankäytön kuten hautausten jäännökset. Asutuksesta jäljellä on lähinnä pellossa tavattavia irtolöytöjä.
Vuoden 2021-2 inventoinnin perusteella metallinetsinkohteet on liitetty Koiskalan kartano- kohteen (398500002) aluerajaukseen.

Kisatulikukkula (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskustan länsipuolella, nykyisen urheilukeskuksen alueella. Urheilukeskuksen alue kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin (RKY) ja tämän aluerajaus kattaa suurimmalta osin myös Kisatulikukkulan. Kisatulikukkula kuuluu Salpausselän reunavyöhykkeeseen ja on puustoltaan mäntyvaltaista sekametsää. Nykyisin kukkulalla on sekä kaupungin ylläpitämiä latupohjia, ulkoilureittejä ja muita polkuja.
Kisatulikukkulan länsi- ja eteläreunalla on sisällissodan aikaiseen Lahden taisteluun liittyvä puolustusasemaketju, joka muodostuu erikokoisista ampumapoteroista sekä taisteluhaudoista, joista jälkimmäiset sijaitsevat kukkulan länsiosassa. Taisteluhaudat erottuvat maastossa vieläkin selvästi, joskin kesällä niiden havaitsemista haittaa sekä korkea heinikko että runsas vesakko. Lisäksi etelärinteen matalat poterot erottuvat kesällä heikosti.
Poterot on kartoitettu ensimmäisen kerran vuonna 1996, jonka jälkeen kolme (poterot 40, 41 ja 42) tuolloin havaituista poteroista on tuhoutunut laturakentamisen takia. Latu-urien levennyksessä osa poteroista on myös vaurioitunut. Kesällä 2016 taisteluhaudan 54 kohdalla tehtiin arkeologinen tutkimus, jonka yhteydessä siihen avattiin koeoja haudan rakenteen selvittämiseksi. Lisäksi alueella tehtiin prospektointia metallinilmaisimen avulla. Tästä tutkimuksesta tehtävä raportti valmistuu vuoden 2017 aikana.
Lahden taistelujen alkuvaiheessa Kisatulikkukkula oli ensin punaisten aluetta, mutta saksalaisten vallattua Lahden kaupungin se siirtyi saksalaisten haltuun. Suurin osa alueella nyt havaittavista puolustusasemista on saksalaisten rakentamia ja tämä koskee etenkin alueella olevia taisteluhautoja, jollaisia punaiset eivät rakentaneet.
Kokonaisuudessaan Kisatulikukkulan voi katsoa olevan osa sisällissodan aikaista taistelumaastoa.

Mytäjäistenharju (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskustan länsipuolella, aivan nykyisen urheilukeskuksen tuntumassa. Mytäjäistenharjun länsipuolella on Kisatulikukkula ja itäpuolella Radiomäki, joissa on myös sisällissodan aikaisia puolustusvarustuksia. Mytäjäistenharjun koillisrinteeseen on rakennettu jäähalli ja etelärinteeseen Salapausselän koulu. Mytäjäistenharjun ja Kisatulikukkulan välissä kulkee rautatie, joka on aiemmin jatkunut aina Vesijärven rantaan asti, mutta joka nyt loppuu urheilukeskuksen eteen. Rata on valmistunut samaan aikaan Riihimäki-Lahti -rataosuuden kanssa vuonna 1896.
Mytäjäistenharju on puustoltaan sekametsää, jossa valtapuuna on mänty. Alue on pahoin vesakoitunutta, mikä haittaa näkyvyyttä ja havainnointimahdollisuuksia. Harjanteella kulkee puolustusketju, joka muodostuu 56 erillisestä poterosta. Poterot erottuvat paikoin selvästi, mutta suurin osa sijaitsee nykyisin vesakoituneella alueella. Paikoin poteroketjun päällä kulkee polku, joka on kuluttanut poteroita.
Poterot ovat saksalaisten rakentamia ja käyttämiä. Alueella ei tiedetä olleen punaisten asemia.
Aluerajaus perustuu maastossa tehtyihin havaintoihin, poterojen sijaintiin sekä siihen seikkaan, että koko Salpausselkien alue on toiminut taistelumaastona huhti-toukokuun vaihteessa 1918.

Radiomäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Radiomäki sijaitsee aivan Lahden keskusta-alueen lounaisosassa. Sen itälaidassa on Lahden vanhin hautausmaa, urheilukenttä sekä nykyinen Radio- ja TV-museo. Radiomastot on rakennettu mäelle vuonna 1927. Radiomäki on osa Salpausselän reunamuodostumaa ja nykyisin se on merkitty kaavaan lähivirkistysalueeksi. Alueella risteilee kuntoilureittejä ja polkuja. Puustoltaan Radiomäki on mäntyvaltaista sekametsää, jossa aluskasvillisuus on paikoin hyvinkin runsasta. Sekä aluskasvillisuus että etenkin Radiomäen pohjoisrinteen vahva vesakko vaikeuttivat maastossa tehtäviä havaintoja.
Vuonna 1996 tehdyssä inventoinnissa alueelta havaittiin kaikkiaan 19 sisällissodan aikaista taistelukaivantoa, joista yksi on taisteluhauta muiden ollessa poteroita. Vuoden 2016 kartoituksessa alueelta havaittiin 17 poteroa ja yksi taistelukaivanto. Poteroista kaksi on uusia. Kartoituksessa ei havaittu kolmea vuonna 1996 havaittua poteroa (poterot 22, 23 ja 25).
Radiomäen eteläreuna rajautuu valtatie 12:teen ja sen rakentamisen yhteydessä harjun eteläistä reunaa on leikattu voimakkaasti. Eniten mäkeä on muokattu sen lounaisreunasta, nykyisen Mannerheiminkadun ja Hollonkadun risteyksen alueelta. Mäen eteläreunassa oleva iso hiekkakuoppa puolestaan näkyy jo vuoden 1946 ilmakuvassa. Valtatie 12 rakentaminen on tuhonnut sisällissodan aikaisia poteroita ja taistelumaastoa. Hiekkakuopan itäpuolella, alueella joka pohjoisessa rajautuu museoalueeseen ja idässä paikoitusalueeseen, ei havaittu selkeitä poteroita tai muita kaivantoja. Alueelta havaittiin kuitenkin erilaisia matalia painanteita, joten alue on syytä tarkastaa myöhemmin uudestaan esim. metallinilmaisimen avulla. Punaiset eivät nimittäin juurikaan kaivaneet poteroita tms. vaan käyttivät maaston muotoja ja suuria kiviä suojina ja ampuma-asemina. Radiomäki oli punaisten hallussa ennen saksalaisten Lahden valtausta.
Aluerajauksen laajuus perustuu maastossa havaittuihin poteroihin sekä tietoon siitä, että mäki on ollut punaisten hallussa saksalaisten Lahden valtauksen aikana. ja siten on ollut kokonaisuudessaan taistelumaastoa. Radiomäen itäreunalla on sijainnut mm. punaisten tykistöä. Tämä alue on kuitenkin jäänyt myöhemmän rakentamisen alle. Alueella on kuitenkin syytä tehdä tarkempi selvitys taistelumaaston säilyneisyydestä.
Radiomäen länsipuolella on Mytäjäistenharju, jossa on myös sisällissodan aikaisia puolustusvarustuksia.

Kenttävartio 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella, nykyisen urheilukeskuksen alueella. Rinteen itäreuna on leikattu viereisen suurhallin rakentamisen yhteydessä. Mäellä risteilee erilaisia polkuja, jotka ovat osin kuluttaneet laella havaittuja poteroita. Alueella kasvaa pääasiassa mäntyä mutta myös lehtipuuta, minkä lisäksi alue on vesakoitumassa. Alue on merkitty asemakaavaan sm2 merkinnällä.
Vuoden 1996 inventoinnissa havaitut kaivannot havaittiin myös vuoden 2016 kartoituksessa. Havaitut kaivannot ovat saksalaisten rakentamia ja ovat heidän puolustusketjun kenttävartio 2, mistä kohde on saanut myös nimensä.

Teivaanmäki 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella, Vesijärven rannalla. Kohteen lounaispuolella alkavat Salpausselän maastot, ja urheilukeskus sijaitsee heti kohteen eteläpuolella. Alue on suhteellisen avointa, mutta kesällä paikalla kasvaa runsaasti heinää sekä vattua, mikä haittaa havaintojen tekoa. Nykyisin aluetta hallitsevat hiihtoladut, joita on myös levennetty talven 2017 MM-kisoja varten. Lisäksi alueen topografiaan on vaikuttanut voimakkaasti kohteen länsipuolella sijainnut ja nyttemmin purettu tanssilava. Sekä latu-urat että tanssilava ovat tuhonneet sisällissodan aikaista taistelumaastoa ja poteroita.
Kirjallisten lähteiden perusteella nykyisellä Teivaanmäellä on sijainnut sekä punaisten että saksalaisten taisteluasemia. Teivaanmäki 1 koostuu kahdesta poterosta mäen itäosassa. Alueelta on vuoden 2010 kaava-alueinventoinnissa havaittu yksi potero ja vuonna 2015 vielä kuusi muuta poteroa. Vuoden 2016 kartoituksessa alueelta ei havaittu kuin kaksi poteroa. Vuoden 1996 inventoinnissa nyt rajatulta Teivaanmäki 1 alueelta ei havaittu poteroita, mutta alueesta 50 metriä ja 100 metriä länteen oli havaittu kaksi poteroa, jotka todettiin jo vuonna 2010 tuhoutuneeksi (poterot 56 ja 57).
Koska saksalaiset ovat vuonna 1918 piirtäneen omiin kenttäkarttoihinsa sekä omat puolustuslinjansa sekä punaisten asemat nykyiselle Teivaanmäelle, on aluetta syytä pitää osana Lahden taistelujen taistelumaastoa.
Kohteen länsipuolella sijaitsee Teivaanmäki 2 ja lounaispuolella Kenttävartio 2, joissa on myös säilyneitä taistelukaivantoja.

Teivaanmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella, Vesijärven rannalla. Kohteen lounaispuolella alkavat Salpausselän maastot, ja urheilukeskus sijaitsee heti kohteen eteläpuolella. Alue on havumetsää, jossa risteilee erilaisia ulkoilureittejä ja polkuja. Alueen kaakkoisosan topografiaan on vaikuttanut voimakkaasti paikalla sijainnut ja nyttemmin purettu tanssilava.
Vuoden 1996 inventoinnissa alueelta havaittiin kaikkiaan neljä poteroa. Vuoden 2010 kaava-alueinventoinnissa näiden neljän lisäksi havaittiin yksi uusi potero ja vuonna 2015 alueelta havaittiin vielä 13 uutta poteroa. Vuoden 2016 kartoituksessa alueelta havaittiin kaikkiaan 33 poteroa, joskaan kaikkia vuonna 2015 löydettyjä poteroita ei havaittu maastossa.
Kirjallisten lähteiden perusteella nykyisellä Teivaanmäellä on sijainnut sekä punaisten että saksalaisten taisteluasemia. Koska saksalaiset ovat vuonna 1918 piirtäneen omiin kenttäkarttoihinsa sekä omat puolustuslinjansa sekä punaisten asemat nykyiselle Teivaanmäelle, on aluetta syytä pitää osana Lahden taistelujen taistelumaastoa.

Löytynharju 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella olevan urheilukeskuksen alueella, aivan hyppyrimäkien eteläpuolella. Kohteen pohjoispuolella on edelleen pystyssä oleva vanha mäkihyppykilpailuiden tuomaritorni. Alue on itää laskevaa rinnettä, jonka laki on tasainen. Lakea on osittain tasattu tuomaritornia rakennettaessa. Pohjoisessa alue rajautuu vanhaan tuomaritorniin ja muilla sivuilla ulkoilureitteihin. Urheilukeskuksen alue kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Alue on osin melko kivistä mäntykangasta, jossa aluskasvillisuutena on varpuja ja heinää. Vuonna 2015 suoritetussa tarkastuksessa alueelta havaittiin poteroista sekä löydettiin hylsyjä sekä piikkilankaa. Vuonna 2016 tehdyssä kartoituksessa kaikkia edellisenä vuonna havaittuja poteroita ei kuitenkaan löydetty. Vuonna 2016 alueella tehtiin myös systemaattista metallinilmaisinetsintää, jonka avulla alueelta kyettiin löytämään useita selviä ampuma-asemia.
Kirjallisten lähteiden perusteella alue on kuulunut punaisten puolustuslinjaan. Näiltä asemilta onkin hyvä näkyvyys mm. kohteen kaakkoispuolella sijaitseville Kisatulikukkulan asemille, jotka olivat osa saksalaisten puolustuslinjaa. Kokonaisuudessaan tämä sekä sitä ympäröivät alueet ovat olleet osa Lahden sisällissodan aikaisten taistelujen taistelumaastoa.

Löytynharju 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella olevan urheilukeskuksen alueella, aivan suurmäen eteläpuolella. Urheilukeskuksen alue kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin (RKY). Kohde rajautuu maastossa alueella risteileviin ulkoilureitteihin ja kohteen pohjoispuolella on mäkihyppääjien huoltorakennuksia. Maasto on kuivaan mäntykangasta.
Alueelta on vuoden 1996 inventoinnissa havaittu neljä poteroa. Vuoden 2016 kartoituksessa näistä yhden (potero 74:1) todettiin tuhoutuneen. Kartoituksessa alueelta havaittiin yksi uusi potero (potero 74:5).
Kirjallisten lähteiden perusteella alue on kuulunut punaisten puolustuslinjaan. Näiltä asemilta onkin hyvä näkyvyys mm. kohteen kaakkoispuolella sijaitseville Kisatulikukkulan asemille, jotka olivat osa saksalaisten puolustuslinjaa. Kokonaisuudessaan tämä sekä sitä ympäröivät alueet ovat olleet osa Lahden sisällissodan aikaisten taistelujen taistelumaastoa.

Löytynharju 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella olevan urheilukeskuksen alueella, aivan hyppyrimäkien kaakkoispuolella. Urheilukeskuksen alue kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Alue on kivikkoista kuivaa mäntykangasta, joka rajautuu joka suunnilta latu-uriin.
Alueelta oli vuoden 1996 inventoinnissa havaittu yksi potero, mutta vuoden 2016 kartoituksessa alueelta havaittiin kaikkiaan kuusi poteroa. Todennäköisesti vuoden 2016 kartoituksen potero 72:6 on Takalan vuonna 1996 havaitsema potero.
Kirjallisten lähteiden perusteella alue on kuulunut punaisten puolustuslinjaan. Kokonaisuudessaan tämä sekä sitä ympäröivät alueet ovat olleet osa Lahden sisällissodan aikaisten taistelujen taistelumaastoa.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella, urheilukeskuksen lounaispuolella olevan kamppailuareenan ja Hämeenlinnantien (valtatie 12) välisellä rinteellä. Alue on mäntykangasta, joskin rinne heti poteroiden kohdalla on vesakoitunutta. Aluetta on muokattu voimakkaasti eikä alkuperäistä maastoa ole juurikaan säilyneenä. Alue on ollut vuoden 1918 taisteluissa punaisten puolustuslinjaa.
Alueelta oli vuoden 1996 inventoinnissa havaittu kaksi poteroa. Vuoden 2016 kartoituksessa näiden kahden lisäksi havaittiin yksi uusi potero.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella olevan urheilukeskuksen alueella. Kohteen länsipuolella sijaitsee vanha ravirata, eteläpuolella laaja kenttä ja itäpuolella hyppyrimäet. Alueella risteilee erilaisia polkuja, reittejä sekä idässä latu-uria. Alue on kuivaa mäntykangasta.
Vuoden 1996 inventoinnissa alueelta oli havaittu kaikkiaan kuusi poteroa, joista vuoden 2106 kartoituksessa yhden (potero 87) todettiin tuhoutuneen. Kartoituksen yhteydessä alueelta havaittiin 7 uutta poteroa.
Kirjallisten lähteiden mukaan alue on kuulunut punaisten puolustuslinjaan. Käytännössä kaikkia urheilukeskuksen alueella sijaitsevat sisällissodan aikaiset poterokohteen muodostavat yhtenäisen taistelumaaston, jota myöhempi maankäyttö on rikkonut.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella olevan urheilukeskuksen alueella, heti hyppyrimäkien takana. Urheilukeskus on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö. Alue on mäntykangasta.
Kohde rajautuu lännessä ja etelässä latu-uraan, minkä lisäksi alueen lävitse kulkee yksi latu-ura. Alueelta havaittiin vuoden 1996 inventoinnissa 18 kapeaa poteroa, joista kaksi (poterot 75:1 ja 75:16) on myöhemmin tuhoutunut latu-uria levennettäessä. Potero 75:13 ei tunnistettu maastossa, mutta se ei kuitenkaan liene tuhoutunut. Poterot sijaitsevat jyrkänteen päällä vieri vieressä ja ne erottuvat maastossa matalina painaumina. Poteroiden alapuolella havaittiin raivattu ja hieman terassoitu rinteensuuntainen maatunut kulkuväylä.
Kirjallisten lähteiden mukaan poterot kuuluvat punaisten puolustuslinjaan ja muodostavat yhdessä muiden alueen poterojen kanssa yhtenäisen sisällissodan aikaisen taistelumaaston.

Karpalonmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella olevan urheilukeskuksen alueella. Urheilukeskus on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö. Kivistä koottu vallimainen ampumapesäke sijaitsee hyppyrimäkien ja hiihtomuseon viereisen katsomorakennuksen pohjoispuolella olevalla kuusikkorinteellä. Kohteen pohjoispuolella kulkee yksi alueen monista ulkoilureiteistä.
Paikalla havaittiin vuoden 1996 inventoinnissa kivivalli ja sen lähellä matalia painanteita. Vallin pituus on 4,5 metriä, leveys 3 ja korkeus 0,8 metriä. Vuoden 2016 kartoituksessa todettiin, että paikalla on tehty metsähakkuita, joiden yhteydessä ampumapesäke ja sen välitön ympäristö oli vaurioitunut. Kohde on poikkeuksellinen verrattuna alueen muihin punaisten hallussa olleisiin poteroihin ja ampuma-asemiin.
Kirjallisten lähteiden mukaan alue on ollut punaisten puolustuslinjaa. Kohteen eteläpuolella, hyppyrimäkien toisella puolella, on samaan taistelumaastoon kuuluvia poterokohteita. Kohteen koillispuolella on puolestaan saksalaisten hallussa ollut kohde Kenttävartio 2. Sen ja Kisatulikukkulan välissä on myös ollut saksalaisten hallussa ollut kukkula, joka nyttemmin on kaivettu pois: sen paikalla on nykyinen urheilukeskuksen parkkipaikka.

Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella olevan urheilukeskuksen alueella, aivan hyppyrimäkien takana, niiden länsipuolella. Kohde rajautuu idässä ja koillisessa latu-uriin kun taas lännessä on laajempi yhtenäinen metsäkaistale. Alue on mäntykangasta. Aivan kohteen itäpuolella sijaitsee kohde Löytynharju 6, joka on 15 matalan poteron muodostama yhtenäinen kokonaisuus.
Löytynharju 7 muodostuu neljästä poterosta, joista kolme (81:1-3) sijaitsee yhtenäisenä ryppäänä lähellä toisiaan ja neljäs (82) näistä 50 metriä pohjoiseen.
Kesällä 2017 kohteella tehtiin prospektointitutkimusta metallinilmaisimen avulla. Tutkimuksessa ei saatu selville kaivantojen tarkoitusta tai ajoitusta, mutta alueelta löydettiin neljä kiväärin luotia. Sijaintinasa perusteella kohde on osa sisällissodan rintamalinjaa, mikä puoltaa kohteen suojelua muinaisjäännöksenä.

Pallas 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskusta-alueen länsipuolella olevan urheilukeskuksen alueella. Kohteen kaakkoispuolella sijaitsee Häränsilmä ja kohteen koillispuolella sijaitsee Teivaanmäki, jossa on myös sisällissodan aikaisia taistelukaivantoja. Kohteen eteläpuolella sijaitsee kohde Pallas 2 ja lounaispuolella Pallas 3, joissa on myös sisällissodan aikaisia taistelukaivantoja.
Havaitut neljä poteroa sijaitsevat mäntykankaalla jonomaisessa muodostelmassa, ja poteroiden välinen etäisyys on noin 20 metriä. Rajatun muinaisjäännösalueen läpi, poteroiden 67 ja 68, välistä kulkee latu-ura. Poteroiden pohjoispuoliselta alueelta, joka maastoltaan on kivistä, on metallinilmaisinharrastajien toimesta ison kiven vierestä löydetty hylsykeskittymä. Löydetyt hylsyt oli jätetty kiven päälle. Alueella käytiin loppukesästä 2016, jolloin ilmoitettua aluetta käytiin läpi, mutta hylsykeskittymää ei löydetty.
Syy poteroiden sijoittumiselle alueelle voi olla reitissä, joka kulkee nyt puheena olevan mäen ja Teivaanmäen välissä ja yhdistää Jalkarannan ja nykyisen urheilukeskuksen alueen. Kyseinen reitti näkyy ainakin yhdessä saksalaisten piirtämässä kenttäkartassa.

Ursanharju (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee aivan Lahden keskusta-alueen kaakkoislaidalla. Nykyisin harjun länsipää on täysin rakennettu, siellä ovat sekä Tiirismaan koulu että Ursankenttä. Ursanharjun itäpään nykyinen leikkaus on syntynyt nykyistä Iso-Paavolankatua rakennettaessa. Vuoden 1946 ilmakuvassa näkyy miten avonainen alue on ollut ja miten se on ollut yhteydessä nykyiseen Ruolan harjuun. Tässä vaiheessa harjun eteläreunalla on vielä laaja hiekanottoalue, minkä lisäksi mykyisen Mannerheiminkadun ja Iso-Paavolankadun risteysalueella on ollut pienempi hiekkakuoppa. Tämäkin Salpausselän jakso on siis kokenut voimakkaan muodonmuutoksen sitten vuoden 1918. Nykyisin alue on mäntykangasta, jossa aluskasvillisuus on paikoin hyvinkin voimakasta. Ursanharjun reunoilla kulkee ulkoilureitti, minkä lisäksi alueella risteilee lukuisia polkuja.
Vuoden 1996 inventoinnissa alueelta havaittiin kaikkiaan 54 poteroa. Vuoden 2016 kartoituksessa alueelta havaittiin näiden 54 lisäksi 15 uutta poteroa.
Ursanharjun poterot ovat olleet punaisten käytössä huhtikuussa 1918 ja niistä on tulitettu kaupungin vallanneita saksalaisia sotilaista.

Kullankukkula 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskustan eteläpuolella, Launeen perhepuiston länsipuolella. Kohde on terävähuippuinen mäki, joka etelässä rajautuu Kullankaareen ja Yläportinkatuun. Kullankukkulan länsipuolella on Länsiharjun koulu ja pohjoisessa Starkin vanha teollisuusalue. Alue on kuivaan mänty- ja kuusimetsää, jossa aluskasvillisuutta on suhteellisen vähän, joskin kukkulan itärinne alkaa olla pahoin vesakoitunut.
Kullankukkula 1 muodostuu kolmesta taisteluhaudasta ja kahdesta poterosta, jotka sijaitsevat kukkulan etelärinteessä. Kohde on ensimmäisen kerran dokumentoitu vuoden 1996 inventoinnissa. Vuoden 2016 kartoituksessa todettiin poteroiden ja taisteluhautojen näkyvän edelleen maastossa, joskin hyvin matalina. Kullankukkulan eteläpuolelle on juuri valmistunut uusia kerrostaloja ja niiden sekä kukkulan välissä kulkee kevyenliikenteenväylä. Kevyenliikenteenväylää rakennettaessa Kullankukkulan rinteeseen on tehty leikkaus, jonka reuna on hyvin lähellä paikalla olevia taistelukaivantoja. Leikkaus on myös tällä hetkellä paljas ja siten herkkä eroosiolle. Sekä itse leikkaus että sen eroosioherkkyys ovat vaaraksi taistelukaivantojen säilyvyydelle. Leikkauksesta ei havaittu hylsyjä tms merkkejä taisteluista.
Vuonna 1918 Kullankukkula on ollut eteläinen osa Starkin paikalla ollutta Santamäkeä. Kullankukkulalla ja Santamäellä on ollut punakaartin asemia huhtikuussa 1918, mutta saksalaiset valtasivat nämä asemat heti hyökkäysvaiheensa alussa. Nykyinen Asemantausta ja Laune ovat tuolloin olleet avonaista peltoa ja siten maisema on ollut täysin erilainen nykyiseen nähden. Kullankukkula 1 kuuluvat taistelukaivannot ovat saksalaisten tekemiä. Kukkulan itärinteessä olevat matalat poterot ovat puolestaan punakaartin tekemiä ja muodostavat kohteen Kullankukkula 2.

Kullankukkula 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden keskustan eteläpuolella, Launeen perhepuiston länsipuolella. Kohde on terävähuippuinen mäki, joka etelässä rajautuu Kullankaareen ja Yläportinkatuun. Kullankukkulan länsipuolella on Länsiharjun koulu ja pohjoisessa Starkin vanha teollisuusalue. Alue on kuivaan mänty- ja kuusimetsää, jossa aluskasvillisuutta on suhteellisen vähän, joskin kukkulan itärinne alkaa olla pahoin vesakoitunut.
Kohde muodostuu kolmesta kukkulan itärinteessä sijaitsevasta poterosta. Poterojen vieressä, niiden itäpuolella, menee polku. Vuoden 1996 inventoinnissa alueelta oli havaittu kaikkiaan kuusi poteroa (poterot 15:1-6), mutta vuoden 2016 kartoituksessa havaittiin vain kolme mahdollista poteroa (poterot 15:4-6). Havaitut poterot ovat hyvin matalia ja tasanteenomaisia. Rinteessä kasvava matala vesakko haittasi selvästi havaintojen tekoa. Aluetta olisi syytä tutkia tarkemmin esim. metallinilmaisimen avulla.
Vuonna 1918 Kullankukkula on ollut eteläinen osa Starkin paikalla ollutta Santamäkeä. Kullankukkulalla ja Santamäellä on ollut punakaartin asemia huhtikuussa 1918, mutta saksalaiset valtasivat nämä asemat heti hyökkäysvaiheensa alussa. Nykyinen Asemantausta ja Laune ovat tuolloin olleet avonaista peltoa ja siten maisema on ollut täysin erilainen nykyiseen nähden. Kullankukkula 2:n poterot ovat punakaartin tekemiä kun taas etelärinteen taistelukaivannot ovat saksalaisten tekemiä ja muodostavat kohteen Kullankukkula 1.

Pekanmäki 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Pekanmäki sijaitsee Lahden länsipuolella, Joutjärven etelärannalla. Pekanmäki on osa Salpausselän reunamuodostumaa, jota nykyinen rakentaminen on Lahden alueella pirstonut. Pekanmäen länsipuolella on Ruola, joka myös on sisällissodan aikaista taistelumaastoa. Pekanmäki 1 rajautuu etelässä Viipurintiehen ja pohjoisessa Pekantiehen. Kohteen länsipuolella on Pekanmäki 2, joka on myös sisällissodan aikaista taistelumaastoa. Alue on mäntyvaltaista sekametsää, jossa aluskasvillisuus on lähinnä heinää. Alue on suhteellisen avointa sillä nuorta puustoa on vähän. Itään päin rinne jyrkkenee ja rakentamisen vaikutus näkyy yhä enemmän - mm. valtatie 12 rakentamisen sekä Joutjärvelle menevä pistoraide ovat muuttaneet voimakkaasti rinteen jyrkkyyttä ja alkuperäistä maanmuotoa on vaikea erottaa.
Vuoden 1996 inventoinnissa tältä alueelta havaittiin viisi poteroa tai kaivantoa. Vuoden 2016 kartoituksessa mahdollisia poteroita havaittiin kaikkiaan kolme, joista kaksi (150:1-2) on havaittu jo vuonna 1996 ja yksi (150:3) on uusi. Vuonna 1996 havaittua poteroa 149 ei tässä kartoituksessa havaittu, mutta poteron oletetun sijainnin läheisyydessä havaittiin kyllä useita matalia painanteita. Poterot 147 ja 148 todettiin tässä kartoituksessa hiekkakuopiksi.
Havaitut poterot ovat muodoltaan ja sijainniltaan hieman eriskummallisia poteroiksi, niissä ei ole mm. lainkaan vallia ja näkyvyys niistä on korkeintaan 20–30 metriä. Niiden varmistaminen poteroiksi vaatii lisätutkimuksia esimerkiksi metallinilmaisimen avulla. Aluetta on kuitenkin kirjallisten lähteiden perusteella pidettävä yhtenä Lahden taistelujen taistelukenttänä. Alueella on taisteltu 19. huhtikuuta, jolloin saksalaiset joukot aloittivat Lahden valtaamisen mm. idästä käsin liikkumalla sekä Joutjärven pohjoispuolitse että Ruolaa pitkin kohti kaupungin keskustaa.

Pekanmäki 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Pekanmäki sijaitsee Lahden länsipuolella, Joutjärven etelärannalla. Pekanmäki on osa Salpausselän reunamuodostumaa, jota nykyinen rakentaminen on Lahden alueella pirstonut. Pekanmäen länsipuolella on Ruola, joka myös on sisällissodan aikaista taistelumaastoa. Pekanmäki 2 rajautuu pohjoisessa, etelässä sekä idässä Viipurintiehen ja Rekolankadun varrella oleviin omakotitaloihin, lännessä puolestaan on Ruolantie. Alueen etelärinteellä ja idässä on vanhoja hiekkakuoppia ja osa alueen taloista onkin rakennettu vanhan hiekkakuopan pohjalle. Nykyisin alue on mäntyvaltaista sekametsää ja siellä risteilee erialaisia pieniä polkuja.
Vuoden 1996 inventoinnissa alueelta oli havaittu kaikkiaan 13 poteroa (151:1–13). Tässä tarkastuksessa kaikkia tuolloin havaittuja kaivantoja ei löydetty, mikä lisäksi maastossa havaittujen kaivantojen tunnistaminen aiemmin havaituiksi poteroiksi oli vaikeaa. Poterot 151:5–10 havaittiin maastossa, joiden lisäksi havaittiin kolme uutta kaivantoa. Havaitut kaivannot muistuttavat muodoltaan enemmän pieniä kotitarvehiekanottokuoppia kuin aseelliseen taisteluun kaivettuja poteroita. Lisäksi alue on ollut jo pitkään pientalojen ympäröimä, mikä lisää pienten hiekkakuoppien todennäköisyyttä alueella – pieni määrä hiekkaa on ollut helppo hakea takapihan rinteeltä kuin ottaa omalta tontilta.
Nyt havaittujen kaivantojen varmistaminen sisällissodan aikaisiksi taistelukaivannoiksi vaatii lisätutkimuksia. Aluetta on kuitenkin kirjallisten lähteiden perusteella pidettävä yhtenä Lahden taistelujen taistelukenttänä. Alueella on taisteltu 19. huhtikuuta, jolloin saksalaiset joukot aloittivat Lahden valtaamisen mm. idästä käsin liikkumalla sekä Joutjärven pohjoispuolitse että Ruolaa pitkin kohti kaupungin keskustaa.

Ruola (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ruola sijaitsee Lahden keskusta-alueen itäpuolella ja on osa Salpausselän reunamuodostuma. Nykyisen Ruolan harjun voi katsoa alkavan Upon sillan kohdalta ja jatkuvan aina Joutjärvelle asti. Ruola ja nykyisin sen länsipuolella oleva Ursanharju ovat olleet samaa harjua aina 1960-luvulle asti, jolloin Salpausselän tässä kohdin katkaiseva Iso-Paavolankatu ja Upon silta rakennettiin. Nykyisen Ruolan muotoon on vaikuttanut niin sen eteläpuolelle rakennettu valtatie 12, joka on tuhonnut harjun eteläpuolista rinnettä, kuin harjun itäosaan rakennetut kerrostalot ja niille vievä Ruolankatu. Jo ennen valtatie 12 rakentamista harjun etelärinteessä on ollut sekä suuria että pieniä hiekkakuoppia sekä pientalorakentamista. Rakentamaton osa Ruolaa on pääasiassa sekametsää, jossa valtapuuna on mänty. Alueella risteilee erikokoisia polkuja ja käytöstä jääneitä kärryteitä, jotka liittyvät etelärinteessä olleisiin pientaloihin sekä alueella olleisiin hiekkakuoppiin. Ruolan länsiosa on hyvin kivistä kun taas itäosa on kivettömämpää.
Vuoden 1996 inventoinnissa Ruolan länsipäästä havaittiin yhdeksän poteroa tai kaivantoa (155:1–9). Vuoden 2016 kartoituksessa poteroiden 155:2–9 katsotaan olevan hiekkakuoppia tai muita nuorempia kaivantoja. Poteroa 155:1 ei kartoituksessa havaittu. Kivisyytensä perusteella alue ei ole otollista poteroiden ja muiden taistelukaivantojen tekemiselle kun taas alueen isoja kiviä ja lohkareita voidaan käyttää helposti luontaisina suojina.
Ruolan itäosasta oli vuonna 1996 havaittu seitsemän poteroa tai kaivantoa (potero 153, 152:1–4 ja 154:1–2). Näistä kaivanto 153 on todennäköisesti kellarikuoppa tai muu vastaava uudempi kaivanto. Tämän lisäksi alarinteessä olevat kaivannot 152:1–4 ovat todennäköisimmin uudempia kaivantoja; etenkin kaivanto 152:1 muistuttaa kellaria. Ylempänä rinteessä olevat poterot 154:1–2 todettiin myös vuoden 2016 kartoituksessa. Näiden lisäksi ylärinteestä, aivan läheltä nykyistä Ruolankatua havaittiin 20 uutta poteroa kahdessa eri ryppäässä.
Kirjallisten lähteiden mukaan saksalaisten hyökkäys Lahteen tapahtui osin idästä käsin. Lähteiden mukaan yksi saksalaisten komppanioista kiersi Joutjärven pohjoispuolitse, jossa se kohtasi punakaartin tykkitulta ja yksi eteni Ruolaa pitkin aina keskustaan asti. Tämän perusteella koko Ruolan harjun voi katsoa olevan osa Lahden taistelujen taistelumaastoa vaikka Ruolan länsiosaan selviä poteroita ei olekaan tehty, todennäköisesti taistelujen lyhytaikaisuudesta ja maaston tarjoaman luonnollisen suojan takia.

Miilukaski 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde näkyi laserkeilausaineiston vinovalovarjokuvassa ja käytiin sen perusteella tarkastamassa inventoinnissa 10.9.2014. Miilukaski -nimisen ison mäen lakialue, jolla on paikoin kalliopaljastumia. Maaperä on melko kivinen. Puustona kuusitaimikko ja sen yläpuolella lehtipuita. Saniaisia on paikoitellen tiheänä ja runsaana kasvustona. Kyseessä on pahoin hajonnut hiilimiilukumpare. Kohde on kärsinyt vaurioita metsän uudistukseen
liittyneessä maan muokkauksessa. Kumpareen kohdalla hiiltä näkyy runsaasti rikkoutuneessa maaperässä. Miilukumpareen halkaisija on kymmenen metriä ja korkeus noin puoli metriä. Kohde erottuu kauemmas hyvin heikosti, sillä se on tiheän saniaiskasvillisuuden alla. Ikää lienee yli sata vuotta. Mäen kaakkoisreunalla on toinen miilu, Miilukaski 2.

Miilukaski 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde näkyy laserkeilausaineston vinovalovarjokuvassa ja käytiin sen perusteella tarkastamassa inventoinnissa 10.9.2014. Maasto on Miilukaski -nimisen laajan mäen kaakkoisrinteen juuri, avohakkuualue, joka on juuri muokattu. Kyseessä on hiilimiilukumpare, jonka halkaisija on kymmenen metriä ja korkeus noin puoli metriä -
metrin. Miilukumpare on maanmuokkauksessa pahoin rikkoutunut, mutta sen muoto on edelleen erotettavissa. Miilukumpareen alueella on runsaasti hiiltä näkyvissä rikkoutuneessa maanpinnassa. Ikä luultavasti yli sata vuotta. Mäen laella on toinen miilu, Miilukaski 1.

Karttavuori 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Padasjoen, Kangasalan ja Kuhmoisten kuntarajan liitos- ja taitekohta käytiin tarkastamassa inventoinnin yhteydessä 10.9.2014 oletuksella, että siellä voisi olla vanha rajamerkki. Kyseessä on Karttavuoren lakialue, josta on hyvät näkymät joka suuntaan. Rajapyykki on Kangasalan, Padasjoen ja Kuhmoisten rajalla. Lisäksi Padasjoen raja taittuu ko. kohdassa sekä lounaaseen että itään. Rajamerkki on rakennettu pyöreäksi kivilatomukseksi, joka on noin puoli metriä korkea ja metrin halkaisijaltaan. Sen päälle on asetettu pystykivi, joka kohoaa noin metrin korkeuteen. Pystykiveen on kaiverrettu vuosiluku 1799 ja sen yläpuolelle isoin kirjaimin E I : C HM. Vanha pitäjien välinen rajamerkki. Karttanimet Karttavuori ja sen eteläpuolella oleva Pyykinmaa viitannevat siihen, että kyseessä on vanha rajapaikka historialliselta ajalta, ehkä jopa keskiajalta.

Valkeistenkärki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi inventoinnissa 11.9.2014. Maasto on vanha kuusimetsä, aluskasvillisuutena sammal ja käenkaali. Kyseessä on suorakulmainen sammalen peittämä kiviröykkiö, kooltaan 1,5 x 2 metriä, korkeudeltaan 0,3 metriä. Poistettu hieman sammalta kivien päältä, mistä näkyi, että röykkiö on maansekainen. Palaneita kiviä ei näkynyt eikä hiiltäkään. Röykkiötä ei tutkittu tämän enempää. Kohteesta muutamia kymmeniä metrejä pohjoiseen on muutaman ison maakiven päälle kasattu muutamia kiviä. Tämä viittaisi siihen, että aluetta on joskus kaskettu tai muutoin raivattu. Luultavimmin kaskiröykkiö. Kohteen vieressä on nauriskuopan jäännös (Valkeistenkärki 1), ks. alakohde. Vuoden 1965 peruskartassa paikalla on kuusimetsää.

Lotakonlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hartolan pohjoisosassa Jääsjärven luoteispäässä. Lotakonlahden länsipuolella Huiskanharjun eteläpäässä on vanhalla rantatörmällä kaksi kuoppajäännöstä. Alue on rehevää kuusivaltaista varttunutta metsää. Kuoppien halkaisija on noin 2 m ja syvyys noin 0,5 m. Kuoppien pohjilta otetuissa kairanäytteissä esiintyy turpeen alla mineraalimaassa 15-20 cm paksu hiilinokimaakerros. Kuopat lienevät pieniä hiilimiiluja.

Huiskanharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Huiskanharju sijaitsee Jääsjärven luoteispuolella, järven ja Joutsasta etelään kulkevan
nelostien välissä. Harjun pohjoispäässä on Kurkostenlampi, jonka eteläpäässä olevalla rantatasanteella on hiilimiilu. Alue on hiekkapohjaista kuivaa mäntykangasta. Kuopan halkaisija on noin 2 m ja syvyys 0,5 m. Kuopan pohjalla on kairaamisen perusteella turpeen alla noin 15 cm paksu musta hiilinokimaakerros.

Iso Jalkokangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Iso Jalkokangas on Hartolan koillisosassa Iso Suojärvi-nimisestä vesistöstä etelään sijaitsevan Isosuon soidensuojelualueen kaakkoispuolella. Kankaan länsireunalla metsäautotien itäpuolella, on tervahauta, jonka halkaisija vallilta vallille on noin 4 m ja syvyys 1 m. Haudan vieressä tien puolella on matala kuopanne, joka saattaa olla mahdollinen halssin jäännös. Tervahaudasta n 5 m pohjoiseen on pieni kuoppa, halkaisijaltaan noin 2 m. Kairatessa pohjalta tuli n 30 cm hiilimaata, joten kyseessä lienee pieni kuoppamiilu. Osa miilun vallista on tuhoutunut viereistä lanssia tasatessa. Alueen valtapuuna on varttunut kuusi. Miilun kohdalla kasvaa nuori kuusitiheikkö.

Kommerinkangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heinolan koillisosassa Kuijärven eteläpuolella Kommerinkankaalla. Kankaan itäosassa, metsäautotiestä 80 m länteen ja noin 100 m mpy, on syvä tervahauta. Haudan halkaisija vallin harjalta vallin harjalle on noin 8 m ja syvyys 2 m. Hauta kasvaa koivua ja leppää, ja pohjakasvillisuutena on kieloa ja saniaista.

Kommerinkangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heinolan koillisosassa Kuijärven eteläpuolella Kommerinkankaalla. Kankaan itäosassa, metsäautotiestä noin 30 m itään on, suuri tervahauta. Haudan halkaisija vallilta vallille on noin 11 m ja syvyys noin 2,5 m. Haudan ympäristössä on useita pienehköjä ja laakeita hiekkakuoppia.

Kommerinkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heinolan koillisosassa Kuijärven eteläpuolisella Kommenrinkankaalla. Kankaan itäreunalla, noin 150 m metsäautotien kääntöpaikalta luoteeseen, on noin 3 m halkaisijaltaan oleva kuoppamiilu. Alue on maaperältään hiekkaa ja paikalla on tehty päätehakkuita. Miilu on kärsinyt osin muokkauksesta. Kääntövaosta on paljastunut hiiltä, jota on miilun reunassa noin 15 cm paksu kerros.

Pitkäkorpi (1000029210) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heinolan koillisosassa Sonnasesta noin 2 km koilliseen. Pitkäkorpi-nimisen suon koillispuolella olevan mäen länsirinteellä on tervahauta. Alue on hiekkapohjaista kuusikkoa kasvavaa metsää. Tervahaudan halkaisija on vallin harjalta vallin harjalle noin 13 m ja syvyys noin 1 m. Keskellä olevassa kuopassa on sammaloitunut kansimainen puurakenne noin 2 x 2 m alalla ja sen keskellä on noin 1 metrin levyinen aukko.

Tehvanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heinolan koillisosassa Vilpiänjärveltä noin 0,4 km pohjoiseen hiekkaisella Tehvanmäellä. Maasto on mäntyä kasvavaa kasvatusmetsää, jonka maapohja on muokattu. Tehvanmäen länsireunassa metsäautoteiden risteyksestä noin 60 m itäkaakkoon sijaitsee tervahauta sekä hiilimiilukumpu. Miilu sijaitsee kiinni tervahaudan länsiosassa. Tervahaudan koko vallin päältä vallin päälle on noin 4 x 4 m ja syvyys noin 0,8 m. Muodoltaan hauta vaikuttaa neliskulmaiselta, mutta tämä voi olla metsäaurauksen aiheuttama muutos. Hiilimiilukummun halkaisija on noin 5 m. Turpeen alla on noin 40 cm paksu nokimaakerros.

Terrijärvi 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Terrijärvi sijaitsee Heinolan koillisosassa Sonnanen-järven koillispuolella. Terrijärven länsipuolella nousee mäki, joka on yläosastaan avokalliota. Metsäautotien itäpuolelta on louhittu kiveä pienimuotoisesti. Alue on kooltaan noin 20 x 10 m. Paikalla on sekä rakennusten kivijalkakiviksi sopivia lohkoja että pienempää terävää murskaa. Osa rakennuskiviksi sopivista lohkoista näyttää asetellun mahdollisesti muokkausta varten. Iskujälkiä kivissä ei kuitenkaan ole juuri näkyvissä. Myöskään porausjälkiä kivissä ei näkynyt. Alue on sammaloitunut ja stabiloitunut. Louhinta ei liity viereisen metsätieuran kulkuun, joka kulkee paljaalla esteettömällä avokalliolla, ja jota varten alueella ei ole tarvinnut louhia.

Terrijärvi (1000029213) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Terrijärvi sijaitsee Heinolan koillisosassa Sonnainen-järven pohjoispuolella. Terrijärveltä noin 150 m itään on tervahauta, joka on kaivettu hiekkaiseen rinteeseen. Haudan halkaisija vallilta vallille on noin 14 metriä ja syvyys noin 1,8 m. Haudan lounaispuolella on alarinteessä tervanlaskukuoppa, josta on tullut kairatessa noin 40 cm nokimaata. Haudassa kasvavan paksuimman kuusen ikä on lustokairauksen perusteella noin 60 vuotta.

Paljahisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Puusto paikalla on mäntyvaltaista sekametsää, kuusten osuus kasvaa rantaa
kohti mentäessä. Maaperä on kivistä hiekkaa. Löydöt (saviastian paloja) tehtiin pienestä kaatuneesta juurakosta kahden supan välistä, noin 6 metriä suppien välissä kulkevasta tiestä etelään. Löydöt olivat varsin lähellä maanpintaa.

Tähtiniemi (1000029342) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatien 4 tuntumassa niin tiheässä metsässä, että tarkka kartoitus ei onnistunut. Röykkiöistä osa oli tehty maakivien päälle, osa suoraan maanpinnalle. Pienimmät röykkiöt ovat halkaisijaltaan noin metrin ja korkeudeltaan noin 25 cm. Suurimmat vuorostaan ovat halkaisijaltaan yli 2,5 m ja korkeudeltaan useita kymmeniä senttejä. Röykkiöt ovat joko pyöreitä tai soikeita muodoltaan. Ne ovat sammalpeitteisiä, ja kahden röykkiön kiviä on levitelty ympäristöön. Röykkiöalueen keskellä on lisäksi syvä, selvästi ihmisen tekemä kuoppa (3,5 x 4,1 x 1 m). Kyseessä lienee nauriskuoppa.
Alueella tehdyn avohakkuun hakkuutähteiden jättäminen maastoon hankaloitti havaintojen tekoa.

Kiviportinmäki (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Urat sijaitsevat Kiviportaanmäessä Työtjärven lounaispuolella Kiviportin ja Tanhuan taloista itään huvila-alueella. Kiviportinmäen pohjoispuolella on Työtjärvi ja eteläpuolella Hollolan vainion laaja peltoaukea. Urat kulkevat mäen poikki lounais-koillissuuntaisina. Ne ovat yläosastaan noin 5 m leveitä, pohjasta vain 2 m. Niiden syvyys on paikoitellen jopa 2 m. Suurin ja selvin on koillispäästään kaksihaarainen, haarauomat ovat vain noin 0,5 m syviä.
Kohteesta noin 0,5 km lounaaseen on Hälvälän (Ojumäen) rautakautinen kalmisto ja noin 0,5 km etelään on myös vanhana kauppapaikkana pidetty Turkumäki (vrt, vuoden 2004 inventointi).

Koivusillanjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koivusillanjoen sivupuron varrella, Rajalan tilan länsipuolella sijaitsee hiilihauta. Paikalla on pieni länteen pistävä niemeke noin 30 metrin etäisyydellä purosta, ja hiilihauta on tällä niemekkeellä. Maaperä on hiekkamoreenia ja ympäristö sammalpeitteistä kuusimetsää. Muodoltaan pyöreähkö hiilihauta on halkaisijaltaan noin 2 m ja syvyydeltään 0,5 m. Kairanäytteessä oli selvä 5 cm paksu hiilikerros 30–35 cm syvyydessä, sen yläpuolella nokea ja humusta sekä vaaleanruskeaa moreenia, jonka yläpuolella humuksen sekainen moreeni. Ylinnä on turve ja sammal. Hiilihaudassa ei ole todettu huuhtoutumiskerrosta.

Lahti-Loviisa Huovilanmäki (Kulkuväylät)
Historiallinen; Loviisa (Valkon satama)- Lahti (Vesijärven Niemi) välistä rautatietä on alettu suun-
nittelemaan vuonna 1871. Kapearaiteinen (raideleveys 750 mm) rautatie valmistui
vuonna 1900. Aiemmin yksityisomistuksessa ollut rautatie siirtyi valtion omistukseen vuonna 1956. Rata muutettiin vuonna 1960 standardilevyiseksi (1524 mm), jolloin myös sen pohjoispään linjausta muutettiin noin 9 km:n matkalta. Nykyinen rata kulkee puretun radan itäpuolella ja uusi rata ja vanha ratapohja yhtyvät Ämmälän koillispuolella Peltomäen tasalla. Käytöstä poisjäänyt ja purettu rataosuus on suurimmaksi osaksi käytössä ulkoilureittinä, ja vanhaa ratapohjaa on tasattu ja katettu vahvalla sora- ja hiekkakerroksella. Heinola-Helsinki (E75) moottoritien rakentaminen on tuhonnut täysin vanhan ratapohjan noin 80 m matkalta.
Moottoritien länsipuolella on säilynyt noin 110 m pituinen osuus täysin hylättyä ratapohjaa. Kiskottoman ja ratapölkyttömän ratatörmän leveys on noin 10 metriä ja se on korkeimmillaan noin kaksi metriä ympäröivää maanpintaa korkeammalla. Noin 35 metriä moottoritien reunasta länteen hylätty rataosuus ylittää puron, jonka ylittämistä varten paikalle on rakennettu silta suurista harkkokivistä. Kokonaan poiskäytöstä jääneen radanpohjan pituus on noin 110 metriä.

Haukiniemi 2 (1000029552) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Haukiniemen keskiosan alueella, mäennyppylän länsipuolella ja niemen kärkeen
menevän tien pohjoispuolella on loivassa rinteessä ja rinteen juurella 33 pientä kiviröykkiötä n. 70 x 60 m laajuisella alalla. Röykkiöt ovat kooltaan 1 x 1 - 1,5 x 1,5 m ja 0,5-0,7 m korkeita. Jotkut kivirauniot on kasattu suuremman maakiven ympärille ja päälle. Röykkiöiden koillispuolella (N 6808407 E 398799) on rinteessä neljä vajaa 2 m pitkää ja vajaan metrin levyistä nauris- tai säilytyskuoppaa. Röykkiöalueen luoteisreunalla on myös yksi naurishauta (N 6808389 E 398748). Kauempana luoteessa, lähellä rantaa on myös kaksi hyvin säilynyttä sammalpeitteistä naurishautaa (N 6808459 E 398693).

Haukiniemi A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Myllyjärven pohjoisosassa olevan länteen pistävän Haukniemen länsikärjen lakialueella. Alue on sorapohjaista mäntykangasta. Kahdesta koekuopasta löydettiin kvartsia ja palanutta luuta. Lisäksi oli havaittavissa noensekainen kulttuurikerros.
Kohde on rajattu vuoden 2015 tarkkuusinventoinnin perusteella pienialaiseksi topografisin perustein vuoden 2003 löytöpaikan ympärille. Alueen ulkopuolelle tehdyissä koekuopissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Ylä-Vähälä 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vesivehmaan keskustassa, noin 300 m historiallisesta kylätontista etelälounaaseen. Löytöalue on peltoa, ja valtaosa löydöistä on löydetty Ylä-Vähälän tilan riihelle johtavan tilustien itäpuolelta.
Pellosta on löytynyt vuonna 2016 metallinpaljastimella rautakautisia ja historiallisen ajan esineitä (KM 41360: 1 - 5). Löytöihin sisältyy mm. 900-luvun lopun hopearaha (Ethelred II), permiläinen tulusrauta ja kuulamainen punnus. Myöhemmin saatu lisää myöhäisrautakautisia metallinilmaisinlöytöjä (KM 41776: 1 - 17; ks. alakohteet).
Tarkastus 2020: Esinelöytöpaikan alueella havaittiin arkeologisessa tarkastuksessa merkkejä rautakautisesta asuin- paikasta: pintapoiminnassa löydettiin rautakautista keramiikkaa, palanutta savea ja savitiivistettä sekä savi- ja metallikuonaa. Koekuopissa ei todettu kulttuurikerrosta tai rakenteita, mutta niistä on mahdollisesti säilynyt paikoitellen rippeitä. Osa metalliesineistä näyttää muodostavan suhteellisen pienialaisen keskittymän, mutta sellaista ei pintalöydöissä todettu. Löydöt sijaitsivat hajanaisesti ympäri ko. peltolohkoa. Maanpinnalla ei myöskään näkynyt nokimaa-alueita tai rapautuneiden kivien keskittymiä.
Tarkastuksessa tehdyt maastohavainnot saattavat viitata siihen, että löydöt ovat levinneet pellonmuokkauksessa tai ne ovat peräisin muinaisjäännöksen laita-alueelta. Em. seikkojen selvittäminen sekä tarkempi aluerajaus edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Ylä-Vähälä 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöalue sijaitsee Vesivehmaan keskustassa, historiallisesta kylätontista noin 450 metriä etelälounaaseen.
Pellosta, kallioisen peltosaarekkeen itäpuolelta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsimellä rautakautisia ja historiallisen ajan esineitä (ks. alakohteet).
Tarkastus 2020: Löytöalue käytiin läpi havainnoimalla, kuopittamalla, kairaamalla ja metallinilmaisimin. Vain yhdestä koekuopasta löytyi mahdollisia, mutta hyvin vähäisiä rippeitä kulttuurikerroksesta. Pintapoiminnassa, hyvistä olosuhteista huolimatta, ei löytynyt mitään rautakautiseen kalmistoon tai asuinpaikkaankaan viittaavaa. Ainoastaan peltosaarekkeen itäreunan tuntumasta, löytyi metallinilmaisimella rautakautisia esineitä.
Aiempien esinelöytöjen ja arkeologisessa tarkastuksessa talteen otettujen metalliesineiden perusteella kyseessä lienee pääosin tuhoutunut hauta tai kalmisto. Tuhoutumisen lienee aiheuttanut se, että kallioisen peltosaarekkeen reunaa on otettu entistä tarkemmin viljelykseen kun veljelysaluetta on laajennettu länteen päin.

Hälvälä 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hollolan Kankaantaan laajan peltoaukean luoteisreunassa, Hälvälänkankaalta laskevan metsäisen rinteen juurella. Paikka on pellon reunassa ja samalla peltoalueen korkein kohta. Pelto laskee paikalta loivasti itään Kalossikosken puronotkoon ja etelään pienempään puronotkoon, jonka takana noin 400 m päässä on lähin asutus, Niipalan tila.
Paikalta on löytynyt 18.5.2016 metallinetsinnässä tasavartinen solki, eläinriipus sekä historiallisen ajan vyönsolki (KM 41177). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 25 cm. Löytöpaikalta on löytynyt lisäksi historiallisen ajan esinelöytöjä, joita ei ole liitetty kokoelmiin (ks. verif.). Keväällä 2019 saatu uusia löytöjä (F-tyypin kupurasolki ja mahdollinen kupariseosharkon katkelma, diar. KM 41996).
Tarkastuksen aikana pelto rautakautisten esineiden löytökohdilla oli kasvillisuuden peitossa ja havaintomahdollisuudet huonot. Paikan lähelle ulottui kapeana kiilana kynnetty perunamaa, jolta löydettiin yksi pala rautakautista keramiikkaa (KM42758) ja laajalta alueelta harvakseltaan lasimaista kuonaa. Uudempaan asutukseen viittaavaa materiaalia havaittiin hyvin vähän.
Koska paikalta löytyi rautakautisten metalliesineiden lisäksi myös rautakautista keramiikkaa, on paikalla todennäköisesti jonkinlainen rautakautinen muinaisjäännös. Sen tyyppi ja laajuus jäi kuitenkin tarkastuksen perusteella epäselväksi.
Löytöpaikasta 500-1000 m kaakoon sijaitsevat kylänpaikka Hälvälä (Hälvälä) (1000024001), rautakautinen ruumiskalmisto Hälvälä (98010015) sekä löytöpaikka Hälvälä 2 (1000030283).

Kärsävuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Rutalahden länsirannan tuntumassa mäntykankaalla, muinaisen rantaterassin päällä, kahden törmän välissä. Terassi on suhteellisen kapea, leveydeltään 5-7 m, ja alapuolisen törmän korkeus on noin 5 m. Maaperä on lajittunutta hienoa hiekkaa.
Löydöt, 7 kappaletta kvartsi-iskoksia, tulivat kolmesta vierekkäisestä koekuopasta. Muista paikalle kaivetuista koekuopista (kaikkiaan kuoppia 21 kpl) ei tullut löytöjä. Maastohavaintojen perusteella suhteellisen pienialainen mutta hyvin säilynyt asuinpaikka. Rajaus koekuoppahavaintojen ja topografian perusteella.

Kärsävuori 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu 3x2x0,8 m, muodoltaan soikea. Kairanäytteessä nokea ja hiiltä sekä punertavaa hiekkaa mutta ei huuhtoutumiskerrosta. Kohde sijaitsee Rutalahden länsirannan tuntumassa mäntykankaalla, lähellä törmän reunaa. Maaperä hiekkaa.

Liivanniemi S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu 3x2x0,8 m, muodoltaan soikea. Kairanäytteessä nokea ja hiiltä mutta ei huuhtoutumiskerrosta. Kohde sijaitsee Rutalahden länsirannan tuntumassa kuusta ja mäntyä kasvavalla kankaalla. Maaperä soraa.

Nuijalanvuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu, soikeahko, koko 2,5x2 m ja syvyys 0,6 m. Kairanäytteessä hiiltä ja nokea mutta ei huuhtoutumiskerrosta. Paikka on mäntyä ja kuusta kasvavalla kankaalla, maaperä hiekkaa. Sijaitsee Kalkkisten kylätaajamasta lounaaseen, Kymijoen etelärannan tuntumassa.

Linnaanvuori (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Linnaanvuori on noin 140 metrin korkeuteen merenpinnasta yltävä kalliokukkula, jolla on kolme huippua. Pohjoinen ja itäinen huippu ovat korkeampia ja erityisesti itärinteiltään jyrkänteisiä. Niiden pintamaaperä on osin hiekkaa. Erityisesti pohjoinen huippu on hyvin vaikeapääsyinen, ja ainoa kulkukelpoinen reitti sille nouseekin sen etelärinteen puolelta, jossa on laen näköala- ja nuotiopaikalle johtava polku. Laeltaan se on kuitenkin varsin tasainen, ja sieltä on erinomaiset näkymät ympäristöön. Itäinen huippu kohoaa samankorkuisena noin 80 metriä pohjoisesta huipusta etelään. Itäisen huipun länsipuolella noin 70 metrin päässä on hieman matalampi läntinen huippu, joka on avokalliota.
Kohde inventoitiin silmämääräisesti tarkastamalla, metallinetsimellä, maanäytekairalla ja koekuoppia kaivamalla vuonna 2016. Linnaanvuoren läntiseltä ja itäiseltä huipulta ei tehty muinaisjäännökseen viittaavia löytöjä, tosin niiden tarkastamiseen käytettiin melko niukasti aikaa.
Pohjoisen huipun etelärinteen puolella, laen ja rinteen taitekohdassa havaittiin turpeenpeittämä mahdollisesti rauenneen kivivallin vähäinen jäännös. Kiveyksen varmistaminen vaatisi koekaivauksia. Kohta on optimaalinen puolustusrakenteelle. Muualla ei vastaavia kivijätteitä havaittu. Pohjoisen huipun tasaiselta laelta löytyi metallinetsimellä koukkumainen rautaesineen katkelma ja sen alta pienempi, tunnistamaton raudanpala. Alueelle tehdystä koekuopasta tuli esille mahdollinen tulisija, josta otetusta hiilinäytteestä saatiin ajoitus 1160–1280 calAD.

Hennalan sotilashautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikalla on Hennalan kasarmin venäläisten sotilaiden hautausmaa, joka tällä hetkellä on metsittynyt. Hautausmaan vieressä on yksikerroksinen tiilirakennus, joka on rakennettu hautausmaan tsasounaksi. Hautausmaa ja sen ympäröivä alue on asemakaavaan merkitty muinaismuistoalueeksi ja myös rakennus on suojeltu kaavassa.
Vuonna 2022 todettiin kadunhoidon piennarmurskaimen murskanneen puolet hautausmaan kuusiaidasta. Paikalle istutetaan uudet kuusentaimet.

Raatosaari (1000031071) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde on Raatosaaressa, joka sijaitsee Nuoramoisjärven eteläosassa, Riihiniemen länsipuolella. Saari on 100 m pitkä ja enimmillään 40 m leveä. Maasto on vaihtelevasti kivistä hiekkamaata. Saaressa kasvaa mäntyvaltaista sekametsää.
Paikalta on löytynyt 4.7.2017 metallinetsinnässä rautakautinen koristehela (KM 42157). Paikalta löytyi myös rannerenkaan katkelma, pronssisia sarjahelmiä ja palanutta luuta. Viimeksi mainitut löydöt jätettiin etsinnässä löytöpaikoilleen. Esineiden löytösyvyys oli noin 15 cm, helmet oli nähtävissä maan pinnalla.
Kohde tarkastettiin 23.5.2020. Vuonna 2017 maahan jätettyjä metalliesineitä ei onnistuttu paikantamaan, mutta samalla paikalta saaren pohjoisosan lakitasanteelta havaittiin muuta polttokalmistoon viittaavaa materiaalia (palanutta luuta, sulanutta pronssia, jätettiin maahan), mahdollisesti rautakautisilta esineiltä vaikuttavia metallinilmaisin signaaleja ja hiilen - ja noensekaista maata. Löytäjän paikalla havaitsemat ilmeisesti tulessa halkeillut kivi ja matala painanne tarkastettiin.
Tarkastuksen perusteella kalmiston runsaslöytöisin osa näyttää olevan saaren pohjoispäässä olevalla lakitasanteella. Kuitenkin myös saaren eteläosassa todettiin ilmeinen polttohautaus, ja metallinilmaisinhavainnot viittaavat siihen, että näitä saattaa olla enemmänkin. Siten koko varsin pienialainen saati on syytä rajata muinaisjäännösalueeksi.

Nahkiaissaari (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kuhanselällä, Tainionvirran suun edustalla olevassa noin 200 m pituisessa Nahkiaissaaressa. Paikka on enimmäkseen hyvin alavan saaren keskiosassa olevalla kallioisella moreenikumpareella.
Paikalta on löytynyt 3.7.2017 metallinetsinnässä ketjunkantaja, veitsen katkelma sekä sulanutta pronssia (KM 42156). Niiden löytösyvyys oli noin 10 cm. Löytäjän havaintojen mukaan kallion laella oli moreenikerros, jonka reunoilla oli louhikkoa. Maaperä oli havaintojen mukaan palanutta, ja siinä oli nähtävissä hiilen kappaleita. Palanutta luuta paikalta ei havaittu.
Tarkastuksessa 24.5.2020 vuonna 2017 löytyneiden esineiden löytöpaikalla kumpareen korkeimmalla kohdalla kallion painanteessa ja sen ympärillä kallion pinnalla olevassa ohuessa maakerroksessa havaittiin hiiltä, nokimaata ja hiukan palanutta luuta. Tämän löytökohdan kaakkoispuolella kumpareen louhikkoisessa rinteessä enimmillään yli kymmenen metrin päässä vuoden 2017 löytökohdasta havaittiin useissa kohdissa kivien ja kallioiden koloissa hiekkamaassa hiiltä ja palanutta luuta (KM 42711). Havaintojen perusteella kumpareen laen kallioilla ja louhikkoisessa ylärinteessä on rautakautinen polttokenttäkalmisto, jossa hautaukset sijoittuvat kallion ja kivien koloihin. Muualla saaressa ei metallinilmaisintutkimuksissa ja kairauksissa havaittu viitteitä muinaisjäännöksistä.

Peltola (1000031121) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laajan peltoaukean lounaisreunalla. Maasto on loivasti kolliseen laskevaa kangasta ja maaperä hiekkaa. Lounaassa peltoa rajaa nimellä Toijalansupit maastokarttaan merkitty laaja harju- ja suppamaasto. Pohjoisessa pellon keskellä virtaa mutkitellen itään Kiehuvanlähteenoja, lähimmillään vajaan 200 m päässä kohteesta. Peltolan talo sijaitsee 200 m päässä luoteessa samassa pellon reunassa, mutta naapuritilalla. Paikalla on pellon reunasta pohjoiskoilliseen suuntautuva, noin sata metriä pitkä ja 15-30 m leveä, metsää kasvava niemeke. Niemeke muodostaa tasaisesta peltomaasta suurimmalta osin noin metrin, kärkiosassa jopa kolmisen metriä kohoavan harjanteen.
Paikalta on löytynyt 18.6.2016 metallinetsinnässä myöhäisrautakautista esineistöä niemekkeen laidoilta peltomaasta: ketjunkantaja (alakohde KM 41278:1) ja korvalusikka (alakohde KM 41278:4). Muita löytöjä ovat mahdollinen sormus, riipuskello, sulanutta pronssia (KM 41278:2-3, 5, tarkat löytökohdat eivät ole tiedossa). Löytäjien mukaan metsäniemekkeellä on kiviröykkiö.
Kohteen tarkastuksessa 14.10.2020 esihistoriallisia löytöjä tai selviä merkkejä esihistoriallisesta toiminnasta paikalla ei saatu. Metsäniemekkeen keskiosassa havaittiin matala kiviröykkiö, joka rakenteensa ja kairaushavaintojen perusteella vaikuttaa tulisijan jäännökseltä. Ympäristössä havaittiin paksu, tumma kulttuurikerros, joka viittaa pitkäaikaiseen toimintaan paikalla. Röykkiön pohjoispuolella havaittiin kaksi pitkänomaista kuoppaa, mahdollisesti kellarikuoppia. Havainnot viittaavat siihen, että paikalla on ollut historiallisen ajan asutusta. Koska paikalle ei ole merkitty mitään 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun kartoissa, eikä paikalla havaittu selvästi 1900-luvun asumiseen liittyvää materiaalia (tiiltä, lasia), on todennäköistä, että paikalla on asuttu jo ennen 1700-luvun loppua. Tähän ajoitukseen sopinee parhaiten myös paikalla havaittu leikelty kuparipelti. Ei kuitenkaan ole mahdotonta, että havaitut rakenteet olisivat peräisin lyhytaikaisesta asutuksesta 1800-luvulla.

Jumperinniitty (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lahden Jumperinniitty on 1700-luvulla perustettu pelto ja mahdollinen asuinpaikka, joka on jäänyt pois käytöstä 1700-luvun lopussa tai aivan 1800-luvun alussa. Jumperinniitty sijaitsee Lahden kaupungin pohjoisosassa, Viuhan kaupunginosassa, lähellä Alasenjärven rantaa. Niitty rajautuu pohjoisessa Sipurantiehen, muissa ilmansuunnissa kapeaan sekametsäalueeseen, jonka takana on omakoti-taloasutusta.
Niityn reunoilla on kolme kiviaidan jäännöstä, jotka on merkitty vuonna 2001 lainvoimaiseksi tulleeseen asemakaavaan sm-merkinnällä, muuten niitty on kaavassa lähivirkistysaluetta. Eteläisimmän kiviaidan eteläreunalla on alueen historiasta kertova, vuonna 1965 pystytetty muistokivi. Sipurantien varressa on myös asuinalueen ilmoitustaulu, johon on laitettu myös alueen historiasta ja kiviaidoista kertova lyhyt teksti.
Kiviaidat on koottu pääasiassa 20–50 cm kokoisista kivistä. Niityn itäreunassa oleva pohjois–etelä-suuntainen aita on noin 33 metriä pitkä, keskimäärin noin metrin leveä ja 0,7–1 metriä korkea. Etelä-reunassa oleva itä–länsi-suuntainen aita on noin 32 metriä pitkä, noin 1,3 metriä leveä ja noin 1 metriä korkea. Eteläisen aidan länsipää on rakennettu kiviröykkiön päälle. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 4–5 metriä ja noin puoli metriä korkea. Lisäksi Sipurantien ja kevyenliikenteenväylän välissä on luode–kaakko-suuntainen maansekainen kiviaidan jäännös, joka on noin 40 metriä pitkä, 1–1,5 metriä leveä ja 0,5 metriä korkea.

Sudenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri, pyöreähkö suppilomainen kuoppa. Kuopan sisähalkaisija on kuopan suun kohdalta noin 5,2 metriä ja pohjalla 2,7 metriä. Lisäksi kuopan lounaisreunalla on noin 2,5 metriä leveä, matala valli. Kuopan syvyys on nykyisellään noin 1,7 metriä, joskin kuoppa on selkeästi täyttynyt pohjalta sekä reunoista valuneesta maasta että oksista. Kuopan pohjalla on myös supikoiran tai ketun pesä.

Papinlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöreä, suppilomainen hiekkamoreeniin kaivettu kuoppa, jonka sisähalkaisija on noin 4,3 metriä ja reunusvallin ulkoreunasta mitattuna halkaisija on noin 10 metriä. Kairatessa kuopan reunoilla ja pohjalla oli hiiltä, mutta ei kuitenkaan erityisen runsaasti. Kuoppa on hyvin säilynyt.
Kyseessä on todennäköisesti tervahauta tai hiilimiilu, joskaan tervahaudan halssin paikkaa ei ollut havaittavissa. Kuopan ikää ei voida arvioida ympäröivän puuston perusteella, sillä puusto on nuorta. Senaatin- ja pitäjänkartoissa ([Heinola] (XVI 36) ja Heinola (3112 11 Ia.* -/- -), Kansallisarkisto) Papinlahden alueelle ei ole merkitty oikeastaan mitään, mutta viereisen, Ruu-kittomanlahden nimi saattaa viitata ympäröivän alueen käyttöhistoriaan.

Rapaasaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maastotarkastuksessa 4.10.2017 tutkittiin Tokuenlammin kaakkoisrannalla oleva kalliopaljastuma.
Kallion korkeimmalla kohdalla on matala ja täysin sammalen ja jäkälän peitossa oleva kiviröykkiö. Röykkiö on 6,5 m × 5,5 m laaja ja noin 20 cm korkea. Sijainnin perusteella kohde voi olla lapinraunio, mutta ajoituksesta ja muodosta ei saada tarkempaa tietoa ilman kaivausta. Lähin tunnettu lapinraunio on Jänissaaressa oleva Kuhmukallio (mj. rek. 781010051) vain 580 metrin päässä länteen Rapaasaaren röykkiöstä.
Röykkiön kaakkoispuolella, kaakkoon ja etelään laskevan rinteen yläosassa, on kivistä kasattu kehämäinen rakennelma, jonka halkaisija on noin 1,2 m ja korkeus noin 30 cm. Tämän rakennelman yhteyttä kallion päällä olevaan röykkiöön on vaikea arvioida.

Tokue (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maastotarkastuksessa 4.10.2017 tutkittiin Soiniemen etelärannan läheisyydessä olevan Tokuen tilalla olevaa röykkiöaluetta.
Tarkastetulla alueella havaittiin useita kiviröykkiöitä, joiden koko ja muoto vaihteli suuresti. Osa röykkiöistä koostuu vain muutamasta kivestä, joskus suuremman kiven päällä. Toiset ovat taas selkeämpiä ja suurempia. Tarkastuksen yhteydessä mitattiin vain röykkiöalueen rajat eli kaikkia röykkiöitä ei ole kartoitettu. Rajauksen yhteydessä havaittiin noin 2,5 hehtaarin alueelta 15 röykkiötä ja yksi mahdollinen nauriskuoppa.
Kohde ajoittuu karttojen ja maanomistajan antamien tietojen perusteella nuorimmillaan 1800-luvun loppuun.

Huntinhauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Toivolantien itäpuolella noin 340 metriä Toivolantien ja Kärköläntien risteyksestä pohjoiseen. Sudenkuoppa on Toivolantien ja Uusipellon talolle haarautuvan tien risteyksen eteläpuolella ja sen valli on kiinni Toivolantien reunassa. Maasto on paikalla loivasti pohjoiseen viettävää rinnettä, jolla kasvaa sammalpohjaista kuusimetsää. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Paikalla on pyöreä reunavallillinen ja hivenen suppilomainen kuoppa. Kuopan halkaisija vallien kanssa on kahdeksan metriä ja sisähalkaisija on 4,7 metriä, syvyyttä kuopalla on 1,5–2 metriä. Kuopan pohjalle ja seinämiin tehdyissä maaperäkairan pistoissa ei havaittu hiiltä tai mahdollisia rakenteita, pohjalla maa oli kosteaa. Kuopan reunoilla ja seinämillä kasvaa kuusia. Kuopan lounaispuolella metsässä on epäsäännöllisen muotoisia kuoppia, jotka ovat mahdollisesti syntyneet hiekanoton yhteydessä. Kohde tunnetaan kylässä Huntinhauta-nimisenä sudenkuoppana. Kuopan rakenne ja sijainti lähellä kylään johtavaa tietä ovat sudenkuopalle tyypillisiä. Kuopan iästä ei ole varmuutta, mutta sitä on kunnostettu 1930-luvulla. Kohde on kiinteä muinaisjäännös. Sudenkuoppa sijaitsee aivan kiinni Toivolantien länsilaidassa, joten mahdollisissa tienparannus tai levennystöissä se tulisi ottaa huomioon.

Niemenoja (1000031588) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Orimattilan Pakaan kylässä. Pakaalta Mallusjoelle johtavan tien eteläpuolella, noin 2,5 kilometrin päässä tienristeyksestä Mallusjoelle päin. Suden kuoppa sijaitsee noin 50 metrin päässä Pakaantiestä etelään. Alue on tasaista mäntykangasta, kuopan etelä- ja itäpuolella kulkee matala harjanne ja sitä pitkin metsätie. Pakaantien pohjoispuolella on hiekkakuoppia.
Paikalla on 3,3 metriä syvä suppilomainen kuoppa, jossa on matalat vallit. Kuopan sisähalkaisija on 5,3 metriä ja halkaisija vallien kanssa on 9,8 metriä. Kuopan pohjalle ja valleihin tehdyissä maaperäkairauksissa ei havaittu hiiltä. Muodon perusteella kuoppa on tulkittavissa sudenkuopaksi. Kuopassa kasvaa muutama nuori kuusi, muuten kuoppa on hyvin säilynyt. Kuopasta 10 metriä lounaaseen on isohko siirtolohkare. Lähialueella ei havaittu muita samanlaisia kuoppia.

Yli-Heikkilä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hollolan keskiaikaisesta kirkosta runsaat 12 km koilliseen, Vesijärveen kuuluvan Paimelanselän itäpuolella ja vajaa 500 m rannasta. Asuinpaikka on etelä-pohjoissuuntaisella, loivasti kumpumaisella harjanteella.
Paikalta on löytynyt 12.11.2017 metallinetsinnässä rusettiaiheinen vyönhela. Vuoden 2019 inventoinnissa alueelta löytyi leikattua kuparipeltiä - jollaiset löydöt ovat usein tyypillisiä rautakautisille ja varhaishistoriallisille asuinpaikoille - ja kupariseosta oleva todennäköinen nappi. Lisäksi löytyi kaksi historiallisen ajan kolikkoa.

Ylinen Viipurintie, Tenhiälä (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hollolan (Hämeenkoski) Tenhiälässä. Aivan kohteen pohjoispuolella kulkee nykyinen valtatie 12 ja eteläpuolella virtaa Kumianoja.
Alue on nykyisin peltoa, mutta tielinjauksen kulku näkyy sekä ilmakuvissa että vinovalovarjoste-aineistossa.

Ylinen Viipurintie, Mäkelä (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hollolan Sairakkalassa, valtatie 12 eteläpuolella. Mäkelän talo sijaitsee kohteen luoteispuolella, valtatien pohjoispuolella.
Alue on nykyisin peltoa, mutta tielinjauksen kulku näkuu sekä ilmakuvissa että vinovalovarjoste-aineistossa.

Ylinen Viipurintie, Montero (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hollolan Kukonkoivussa. Aivan kohteen pohjoispuolella kulkee valtatie 12, jonka eteläpuolella kulkee vanha tielinjaus. Sen länsipuoli on nykyisin vähäisessä käytössä oleva heinikoitunut metsätie. Metsätien alussa on jäänyt noin 150 metrin matkalta vanhaa tirlinjaa ja maastossa on havaittavissa kaksi terassimaista pengerrystä, jotka liittyvät mahdollisesti vanhan tien rakenteeseen. Vieressä kulkee myös oja ja sähkölinja, jonka perustaminen on voinut muokata maastoa. Muinaisjäännökseksi rajattu linjauksen itäpuoli erottuu maastossa pienenä polun pohjana, minkä lisäksi linjaus erottuu puustoltaan avoimempana alueena. Polun varrella, lähellä pellon reunaa on kellarikuoppa.

Ylinen Viipurintie, Kukonkoivu (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hollolan Kukonkoivussa, valtatie 12 ja Kukonkoivun teollisuusalueen välissä.
Kukonkoivun liittymässä vanha tielinja on jäänyt kokonaan pois käytöstä jo vuoteen 1964 mennessä, ja hahmottuu vanhalla peruskartalla tien pohjoispuolella pienenä polkuna. Vanha maantielinja on muuttunut paljon valtatie 12 liittymän rakentamisen jälkeen. Maastossa vanhan Tampereentien linja erottuu vielä selkeästi aukkona puustossa, mutta on tiheän aluskasvillisuuden valtaama. Vanhempi tielinjaus on erotettavissa vinovalovarjoste-aineistossa ja maastossa, jossa se näkyy matalien ojien välisenä kohoumana. Lännessä Viipurintien linja päättyy suureen kuoppaan, joka näkyy hyvin myös vinovalovarjosteessa ja idässä Kotajärventien itäpuolella tielinja on maastossa säilynyt aina kevyenliikenteenväylän penkereeseen asti.

Ylinen Viipurintie, Kylä-Sipilä (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hollolan Untilassa, Salpakangas-Kukonkoivu tien pohjoispuolella.
Tien osa on jäänyt pois käytöstä jo vuoden 1964 peruskartalla. Nykyisin se on puuston rajaama linja pellon keskellä. Tielinjalle on sen käytöstä poistumisen jälkeen kerätty pellosta nousseita kiviä. Peltotöiden vaikutuksesta linja on todennäköisesti myös jonkin verran kaventunut alkuperäisestä.

Ylinen Viipurintie, Pelto-Sipilä (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hollolan Untilassa, valtatie 12 ja Salpakangas-Kukonkoivu tien välissä olevalla pellolla.
Viipurintien linja on palannut hetkeksi Vanhalle Tampereentielle, mutta poikennut ennen Autjokea kaakkoon ja kulkenut pellon poikki Pelto-Sipilän navetan kulmalle. Tien alkupätkä johtaa nykyisin vanhalle ladolle ja viemärikaivolle. Joen toisella puolella tielinja jatkuu voimakkaan aluskasvillisuuden peittämänä pellon halki, mutta tien pohja hahmottuu maastossa vielä paikoin (kuvat 12–15). Pelto-Sipilän isännän mukaan pihaan johtava tie ja joen yli vienyt silta ovat olleet käytössä vielä 1990-luvun alussa (suullinen tiedonanto). Sillan paikkaa ei ole nykyisin enää havaittavissa ja joen ympäristöä on mahdollisesti ruopattu. Kumpikaan linja ei ole enää nykyisin kuljettavissa edes kävellen.

Santamäki (1000032370) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 12 kilometriä Vääksyn keskustasta lounaaseen, kilometri – puolitoista Paakkolan historiallisesta kylätontista etelään, Lavuanojan pohjoispuoleisella peltorinteellä.
Metallinilmaisin harrastajien ilmoittama ketjunkantaja peltokerroksesta vuonna 2018.
Tarkastus 2020. Löytöpaikka on jyrkkäpiirteisellä peltoalueella selvästi erottuva kumpu/harjanne, jota on tasattu paremmin peltoviljelyyn soveltuvaksi. Paikkaa tutkittiin pintahavainnoimalla, metallinimaisimella, koekuopin ja kairauksin. Alueelta löydettiin muutama palanut rauta-artefakti ja osa ketjunkannatinta.
Maaston viettävyyden takia löytöpaikka ei vaikuta soveliaalta asuinpaikaksi. Mahdollisesti kyseessä on kalmisto tai hautapaikka, joka on sijainnut osin pellon itäpuolella nousevalla mäellä. On myös mahdollista, että löydöt ovat peräisin jostain muusta kulttuurisesta ja toiminnallisesta yhteydestä.
Aluerajaus on tehty metallinilmaisinhavaintojen sekä osin topografian perusteella. Tarkempi aluerajaus ja kohteen luonteen selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.
Alakohteiksi merkitty lisää rautakautisia metallinilmaisinlöytöjä vuodelta 2018 (ilmoitettu 2021, Ilppari ILM17998).

Touhonen (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 12 kilometriä Vääksyn keskustasta lounaaseen, puolitoista kilometriä Paakkolan historiallisesta kylätontista etelään, Lavuanojan lounaispuoleisella metsäalueella. Touhosen muinaisjäännös on läntisin ko. rautakautisella alueella, josta tunnetaan viisi rautakautista löytöpaikkaa noin 15 ha alueelta.
Pellonreunasta on metsäalueelta metallinilmaisimella löydetty vuonna 2018 kupurasolki ja syvemmältä metsästä lunulariipus.
Arkeologisessa tarkastuksessa keväällä 2020 löytöpaikkaa tutkittiin metallinilmaisimin ja kairauksin sekä koekuopin.
Kohde voisi esinelöytöjen perusteella olla hautapaikka, mutta siitä ei ole muuta todistusaineistoa. Tai sitten löydöt ovat peräisin jostain muusta kulttuurisesta ja toiminnallisesta yhteydestä, esimerkiksi uskomuksellisista rituaaleista.
Aluerajaus on tehty metallinilmaisinhavaintojen sekä osin topografian perusteella. Tarkempi aluerajaus ja kohteen luonteen selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Hopeaniemi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hopeaniemessä, Joutsjärven itäosan Harvalanselän länsirannalla. Niemi on Harvalanselän läntisimmän osan muodostavan Suolahden suulla, sen etelärannalla. Suolahden luoteisrannalla sijaitsee Valittulan kylä ja eteläpuolella järveen pistävällä laajalla niemimaalla Joutsjärven kylä. Niemen kärkiosassa on matala, kalliopohjainen, mutta enimmäkseen maapeitteinen harjanne. Maaperä on hiekkamaata, jossa on runsaasti erikokoisia kiviä. Erityisesti harjanteen rinteet ovat hyvin kiviset. Niemen kärkiosassa kasvaa sekametsää. Niemen tyvellä on peltoa.
Paikalta on löytynyt 15.4.2018 metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen, massiivisen rannerenkaan katkelma (KM 42766). Sen löytösyvyys kivisessä maastossa oli noin 20 cm. Löytäjän mukaan löytöpaikka on kivikkoinen hiesumaa, josta oli nähtävissä myös pieniä hiilen muruja. Etsinnässä paikalta tuli myös runsaasti pronssiin, rautaan ja hopeaan viittaavia signaaleja.
Kohde tarkastettiin 22.5.2020 ja 2.10.2020. Tarkastuksessa havaittujen esineiden (KM 42768 lasimassahelmi ja sulanutta lasia, lisäksi jätetty maahan tulen vioittama pyöreä(?) kupurasolki ja viikinkiaikainen avainriipus) ja palaneen luun sekä hiili- ja nokipitoisen maan perusteella paikalla on rautakautinen polttokalmisto. Niemen kärkiosassa nykyisessä metsässä hautaukset sijoittuvat kallion ja kivikon koloihin. Metallinilmaisinhavaintojen perusteella hautaukset näyttävät painottuvan niemen kärkeen sekä kivikkoisille rinteille niemessä olevan harjanteen luoteis- ja itäsivuilla, mutta myös niemen tasaisessa keskiosassa on mielenkiintoisia signaaleja. Tarkastuksen yhteydessä löytyi soikea kupurasolki (KM 42767) myös pellon puolelta, läheltä pellon laitaa. Paikka on metsän puolella kulkevan matalan harjanteen lounaispäässä ja liittyy siten topografisesti harjanteen luoteisreunan löytöalueeseen metsän puolella, vaikka löytöpaikka onkin ainakin nykyisin kivetöntä peltoa. Harjanteen pää pellon puolella on sen vuoksi sisällytetty muinaisjäännösrajaukseen.

Ahosaari (1000032389) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Valittulan Joutsjärven luoteisosassa, Ahosaaren etelärinteessä. Ahosaari on lounaasta koilliseen noin 80 m pitkä ja 50 m leveä, muodoltaan soikea. Profiililtaan seon kupera ja sileäpintainen. Kaakkoispuolella ja itäkärjessä on pari metriä korkea rantatörmä. Muuten rantarinteet laskevat suoraan järveen. Maaperä on kivistä hiekkamoreenia.
Paikalta on löytynyt 19.5.2018 metallinetsinnässä spiraalipäinen ketjunkantaja (KM 42700). Sen löytösyvyys kivikkoisessa maastossa oli noin 20 cm. Löytäjän havaintojen mukaan löytöpaikka on kiveys, jonka seassa on runsaasti hiiltä.
Kohde tarkastettiin 22.5.2020. Tarkastuksessa havaitun ihmisen rakentamalta vaikuttavan kiveyksen ja siinä havaitun hiili- ja nokipitoisen maan perusteella paikalla on todennäköisesti rautakautinen polttokalmisto, joten kohde on kiinteä muinaisjäännös. Muinaisjäännösrekisterissä kohteen eli ketjunkantajan KM 42700 löytöpaikan sijaintina oli aiemmin P 6821368 I 437076, mikä osuu järveen noin 30 m saaresta kaakkoon. Tarkastuksessa löytöpaikan sijainniksi määritettiin P 6821396 I 437041 (tarkkuus muutamia metrejä). Kohde on rajattu siten, että se sisältää löytökohdan yläpuolella rinteessä havaitun alueen, jolle kiveys näyttää ulottuvan. Kohteen sijainti on korjattu edellä esitetyn mukaisesti.

Selkäsaari (1000032395) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Joutsjärvellä, Selkäsaaren eteläpäässä. Selkäsaari on noin 140 m pitkä ja 60 m leveä kalliopohjainen saari yli 700 m päässä lähimmästä mannerrannasta. Lähellä on muutamia muita pieniä saaria, muun muassa Ahosaari, jossa on rautakautiseksi polttokenttäkalmistoksi tulkittu kohde 1000032389 Ahosaari.
Paikalta on löytynyt 19.5.2018 metallinetsinnässä silmäkirves KM 42701:1. Sen löytösyvyys kivikossa, kivien välissä oli noin 20 cm.
Kohde tarkastettiin 22.5.2020. Kirveen löytökohdalla havaittiin ilmeisesti ihmisen asetteleman kiveyksen väleissä tummaa hiilen- ja noensekaista hiekkamaata. Lisäksi havaittiin palanutta luuta (KM 42702). Löytökohdat ovat kallion ja kivien välisissä koloissa. Kairausten ja metallinilmaisinhavaintojen perusteella kalmistoon viittaavia merkkejä (hiilen- ja noensekaista maata, syvällä olevia metalliesineitä) havaittiin samanlaisissa paikoissa saaren eteläisen kalliokumpareen etelä- ja lounaisrinteellä kumpareen laen avokallion reunasta lähelle rantaa. Muualla saaressa ei havaittu metallinilmaisimella mielenkiintoiselta vaikuttavia signaaleja.

Kahi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalkkisten kanavalle johtavan tien itäpuolella, louhikkoisessa ja kumpuilevassa maastossa pellon länsipuolella metsän reunassa sijaitsee kylmämuurattu, noin 1,3 m korkea ja 1,5 metriä leveä ja noin 88 metriä pitkä kivimuuri. muurin suunta Pohjois-etelä.
Vuoden 2012 inventoinnin yhteydessä ei uusia havaintoja, tarkastettiin gps:llä pituus

Paskonsaari (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Paskonsaaressa, Päijänteen Vähä-Äiniön lahdessa, Vähä-Äiniön laajan niemimaan läntisen niemenkärjen, Paskonniemen, edustalla. Noin sadan metrin levyinen salmi erottaa saaren idässä olevasta Paskonniemen kärjestä. Paskonsaari on 60 m pitkä lännestä itään ja enimmillään noin 35 m leveä. Saaren rannoilla on kapea tasanne, joka on paljastunut Päijänteen pinnan laskettua Kalkkistenkosken perkauksen jälkeen 1800-luvulla. Saaren keskiosassa on kivikkoisten rantatörmien rajaamana korkeampi, harjannemainen kumpare, jonka laki on melko tasaista maata, ilmeisesti noin tasolla 81-82 m mpy. Harjanteen lakitasanne on 30-35 m pitkä ja enimmillään 7-8 m leveä. Maaperä saaressa on hiekkaista, kivisyydeltään vaihtelevaa. Saaressa kasvaa mäntyvaltaista metsää.
Paikalta on löytynyt 20.6.2018 metallinetsinnässä lunulariipus ja kankiketjunnivel (KM 42690). Löydöt sijaitsivat lähellä kivirykelmää, johon saattoi sisältyä palaneita kiviä. Lunulariipus sijaitsi 2 metriä länteen ja ketjunnivel 2 metriä pohjoiseen kivirykelmästä. Löytösyvyys oli 10 - 15 cm.
Röykkiö, jonka vierestä esineet KM 42690 on löydetty, saattaa olla hauta (rautakautinen hautaröykkiö tai sijaintinsa perusteella myös varhaismetallikautinen lapinraunio), vaikka sitä ei tarkastuksessa voitukaan varmasti todeta. Tarkastuksessa sen sijaan havaittiin koekuopasta saatujen luulöytöjen (KM 42691:2) perusteella, että saaren lakitasanteella on polttokenttäkalmisto (osteologisen analyysin mukaan löytyneet luut ovat ihmisestä). Kairauksissa palanutta luuta esiintyi paikoitellen nokisessa ja hiilensekaisessa, vaihtelevasti kivisessä hiekkamaassa ainakin koko saaren lakitasanteen länsiosassa röykkiöstä länteen. Röykkiöstä itään varmaa kalmistokerrostumaa ei todettu, mutta kokonaisuudessaankin pienialaista lakitasannetta on syytä pitää tältäkin osin muinaisjäännösalueena. Kohde on rajattu tämän mukaisesti.

Kalkkistenkoski (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Päijänteessä, sen laskujoen Kalkkistenkosken niskalla olevassa pienessä saaressa. Lähinnä sitä oleva nimi on ”Patosaaret” sen koillispuolella olevien saarten kohdalla, mutta on epäselvää tarkoittaako nimi tätäkin saarta. Saaren suurin pituus lounaasta koilliseen on noin 110 m ja leveys 50-60 m. Sen erottaa luoteessa olevasta Myttyniemestä kapeimmillaan, juuri kohteen kohdalla, vain 10-15 m leveä salmi. Saari on enimmäkseen alavaa, kvikkoista maata. Saaren keskiosassa, lähellä luoteisrantaa, on korkeampi kivinen hiekkamoreenikumpare, joka kohoaa 80 m mpy käyrän yläpuolelle. Kohde sijaitsee kumpareella.
Paikalta on löytynyt 4.6.2018 metallinetsinnässä rautainen putkikirves (KM 42688). Sen löytösyvyys kivikossa oli noin 15 cm. Löytäjän mukaan löytöpaikalla, saaren keskiosassa on kivikkoa, joka vaikuttaa paikalle kasatulta.
Tarkastuksessa 27.6.2020 löydettiin toinen rautakautinen putkikirves (KM 42689) noin kolmen metrin päästä aiemman putkikirveen löytökohdasta. Tarkastuksessa ei selvinnyt, miten putkikirveet ovat joutuneet löytökohdilleen, joissa maaperä ja esineiden sijainti siinä olivat hyvin erilaiset löytökohtien vähäisestä etäisyydestä huolimatta. Tarkastuksessa löytökohdilla ei todettu selviä merkkejä haudasta tai muusta kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kahden putkikirveen löytyminen näin läheltä toisiaan, mutta ei kuitenkaan samalle paikalle kätkettynä, viittaa kuitenkin vahvasti kiinteään muinaisjäännökseen, eikä kätköön tai hukkaan joutuneisiin yksittäisiin esineisiin. Kohteen laji on muutettu löytöpaikasta mahdolliseksi muinaisjäännökseksi, tyyppinä rautakautinen hautapaikka. Mahdollisen kiinteän muinaisjäännöksen tyyppiä on kuitenkin pidettävä tässä vaiheessa hyvin epävarmana. Kohde on rajattu siten, että se sisältää saaren keskiosassa olevan noin 30 m läpimittaisen alueen, joka on rantamuodostumien perusteella ollut veden pinnan yläpuolella jo esihistoriallisella ajalla (eli ennen Kalkkistenkosken perkausta).

Hyväsaari 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt heinäkuussa 2018 permiläinen tulusrauta (KM 42479) 10 cm syvyydestä kiven päältä. Löytäjän havaintojen mukaan löytöpaikalla tummaa maata ja runsaasti palanutta luuta.
Tarkastuksessa 12.5.2021 tulusraudan löytökohdan ympäristössä todettiin rautakautinen polttokalmisto. Niemen keskellä, kumpareen korkeimmalla kohdalla olevan noin 10 m pitkän ja muutaman metrin levyisen laakean kalliopaljastuman ympärillä havaittiin kairauksissa eri puolilla kivisessä hiekkamoreenimaassa, lähinnä kivien välisissä koloissa, noki- ja hiilipitoista maata sekä palanutta luuta (KM 43505). Samalla alueella havaittiin useita metallinilmaisinsignaaleja, joista yhden aiheuttaja kaivettiin esiin ja todettiin melko puhtaan hiekkakerroksen ja selvästi ihmisen paikalleen asetteleman kivikerroksen alla nokimaassa olevaksi pyöreäksi kupurasoljeksi. Kairauksissa palanutta luuta ja nokimaata havaittiin runsaasti noin kymmenen metrin läpimittaisella alueella ja vähemmän muutaman metrin levyisellä vyöhykkeellä sen ympärillä. Koska vanhan rantatörmän yläpuolinen kumpareen lakialue on läpimitaltaan vain noin 25 m, on koko tätä aluetta pidettävä todennäköisenä kalmistoalueena. Kohde on rajattu tämän mukaisesti.

Sydänmäki (1000032975) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen tervahauta on pieni sisähalkaisijaltaan noin 3 m laaja suppilomainen kuoppa länteen laskevassa rinteessä. Kuopan syvyys on maksimissaan noin 80–90 cm. Kuoppaa ympäröi noin 1,3 m leveä ja 20–40 cm korkea valli, ei kuitenkaan ylärinteen puolella kuoppaa. Kuopan pohjalla ja sisäreunoissa oli kairatessa runsaasti hiiltä, vallissa ei niinkään. Kuoppa on kaivettu oranssiin hiekkamaahan. Kuopan eteläpuolella noin 2 m päässä oli pienempi kuoppa, jossa ei kuitenkaan havaittu hiiltä.
Havaintojen perusteella suppilomainen kuoppa on todennäköisesti pieni tervahauta, joskaan tervanjuoksutuskanavaa ei vallissa näkynyt. Viereinen pienempi kuoppa saattaa liittyä tervahautaan mutta tätä ei voitu tarkastuskäynnillä todentaa.

Neuvarinmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hollolan Kankaantaan laajan viljelysaukean itäosassa. Neuvarinmäki on noin kahden sadan metrin läpimittainen metsäinen mäki, jonka laki ja
puronotkoihin laskevat jyrkät rinteet ovat kallioiset. Mäen luoteisreunalla on erillinen, lakialuetta noin 5 m matalampi, 50 m pitkä ja 25 m leveä kumpare, jolla kohde sijaitsee.
Kumpareen koillispäästä on metallinetsinnässä löytynyt 20 - 35 cm syvyydestä viikinkiajan keihäänkärki ja pyöreä solki (KM 42759). Löytäjän mukaan paikalla saattaa olla palomaata.
Kohteen tarkastuksessa 6.10.2020 havaittiin kalmistoon viittaavaa palomaata useissa kohdissa kumpareen laella ja ylärinteillä kumpareen pohjoisosassa. Tällöin löytyi myös yksi ilmeisesti ehjänä säilynyt polttohautaus (palanutta luuta KM 42760). Kohde on rajattu kalmistoon viittaavien metallinilmaisin- ja kairaushavaintojen perusteella.

Nuijanpohja 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ylä-Vehkajärven Nuijanpohja-nimisen lahden pohjoisrannalla, pari kilometriä pohjoiseen Sysmän keskustaajamasta ja sen tienoilla olevasta rautakautisesta muinaisjäännöskeskittymästä. Kohteen nimenä on Nuijanpohja 2 erotuksena länsipuolisella peltoalueelta sijaitsevasta kivikautisesta asuinpaikasta 781010094 Nuijanpohja. Maasto Nuijanpohjan pohjoisrannalla on loivasti etelään laskevaa kangasta. Koko rinne on peltoa paitsi pieni kumpare, jolla on lato. Ladon ympärillä on pienialainen viljelemätön saareke, pituudeltaan 40 m pohjoisesta etelään ja enimmillään noin 30 m leveä. Ladon länsipuolitse laskeutuu tie rannassa olevalle saunamökille.
Paikalta on metallinetsinnässä vuonna 2018 löytynyt hevosenkenkäsolki KM 42773. Löytökohta on kumpareella olevan ladon eteläpään edustalla pellon reunassa.
Tarkastuksessa 15.10.2020 todettiin, että hevosenkenkäsoljen löytöpaikalla on rautakautinen polttokenttäkalmisto. Kalmistokerrostumaa on jäljellä ainakin saarekkeessa olevan ladon eteläpään ja eteläpuolella olevan pellon reunan välissä arviolta noin 50 neliömetrin alalla. Tällä alueella kalmistokerros on saattanut etelässä vaurioitua pintamaan poiston takia ja pohjoisessa se on jäänyt muualta tuodusta maa-aineksesta rakennetun ladon päädyssä olevalle ovelle johtavan ajorampin alle. Kalmistosta peräisin olevia löytöjä on tämän alueen eteläpuolella pellossa todennäköisesti suunnilleen yhtä laajalla alueella.

Vanhanpellonmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vanhanpellonmäki sijaitsee Heinolan Vaippilaisessa, Ruotsalaiseen liittyvän Lintulahden pohjoisrannalla. Mäen laki on kallioista maastoa, mutta rinteiden alaosissa maa-ainesta on enemmän, ja kalliota on näkyvillä vain kumpareina. Etelärinteen alaosassa on järven rannasta nouseva muutaman kymmenen metrin levyinen peltokaistale, jonka yläreunassa kulkee kylätie. Sen yläpuolella rinteessä on nyt vanhaa mäntyvaltaista metsää, jossa on runsas aluskasvillisuus. Vanhan viljelyn jäljet (ojia, tumma ja paksu hiekkamultakerros) näkyvät edelleen metsässä tien ja pohjoispuolella olevan kallioisen rinteen välissä.
Arkeologian harrastaja on marraskuussa 2018 löytänyt kvartsi-iskoksia (KM 43467) noin 25 cm syvyydestä hiekkamaasta tien pohjoispuolelta metsästä.
Tarkastuksessa syksyllä 2021 tien pohjoispuolella metsässä todettiin multamaan (vanhaan viljelyyn liittyvä muokkauskerros) alla kairauksissa hajanainen, mutta enimmillään 10 cm paksuinen ehjänä säilynyt kulttuurikerros tien ja korkeuskäyrien suunnassa noin 30 m pituisella ja enimmillään noin 20 m leveällä alueella. Tältä alueelta löytyi koekuopista vähän tarkemmin määrittelemätöntä, mutta selvästi esihistoriallista (todennäköisesti kivi- tai varhaismetallikautista) keramiikkaa ja kvartsikaapimen katkelma (KM 43468:1-4). Alueen lounaispuolelta noin 10 m päästä löytyi tieleikkauksesta kvartsi-iskoksia (KM 43468:5). Vuoden 2018 löytökohta on juuri keskeisen löytöalueen kaakkoispuolella ja noin metrin sitä alempana.
Asuinpaikan rajaukseen on sisällytetty alue, jolla havaittiin kulttuurikerrosta ja löytökohdat sen lounais- ja kaakkoispuolella. Periaatteessa sopivaa asuinpaikka maastoa on myös todetun asuinpaikan itäpuolella samalla tasolla rinteessä ja vuoden 2018 löytökohdan tasolta alaspäin rinteessä eli tien eteläpuolisella pellolla. Näillä alueella ei kuitenkaan tarkastuksessa havaittu mitään asuinpaikkaan viittaavaa.

Myllyoja (1000034257) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee etelään laskevalla moreenirinteellä. Rinteen alla noin 50 m päässä ja muutaman metrin alempana on lähes umpeen kasvanut Salaksjärven (85,7 m mpy) läntisin lahti, josta Myllyoja laskee länteen. Paikka sijaitsee silmämääräisesti arvioiden noin tasolla 89-90 m mpy, joten se on ollut Päijänteen rannalla Suur-Päijänteen maksimivaiheen jälkeen kivikaudella. Rinteellä kasvaa mäntyvaltaista metsää. Paikalta länteen on muutaman vuoden ikäinen hakkuuaukea. Rinteen alaosa notkossa olevaan vesistöön asti on peltona.
Arkeologian harrastaja on marraskuussa 2018 löytänyt kvartsikaapimen ja -iskoksen (KM 42709) 25 cm syvyydestä mäntyä kasvavalla hiekkamaalla. Havainto myös likamaasta.
Tarkastuksessa 7.5.2020 paikalta löydettiin kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta (KM 42710) metsätraktorin jäljistä metsän puolelta ja istutuskuopista hakkuualueella. Paikalla havaittiin myös ilmeinen asumuspainanne (noin 4 m x 5 m, mahdollisesti suorakulmainen, pitempi korkeuskäyrää vastaan kohtisuorassa), jonka reunavallista metsätraktorin rikkomasta kohdassa saatiin eniten löytöjä. Asumuspainanteen kaakkoispuolella on noin 10 m läpimittainen umpeenkasvanut hiekkakuoppa. Muuten maasto on ehjää. Asuinpaikka näyttää sijaitsevan pienialaisella vähäkivisellä alueella muuten kivisellä moreenirinteellä. Asuinpaikka on rajattu tämän mukaisesti. Myöhemmin ilmeni, että esineiden KM 42709 löytäjä oli havainnut paikalla myös painanteen, joka ei ollut tarkastuksessa löytynyt asumuspainanne, vaan sijaitsi ylempänä rinteellä. Tämä noin kolmen metrin läpimittainen matala painanne ja sen lähiympäristö tarkastettiin 23.6.2020 koekuopin ja kairaamalla. Painanne ja erityisesti sen reunavalli ovat niin säännölliset, että se on vaikuttaa ihmisen kaivamalta kuopalta (eikä esimerkiksi tuulenkaadon synnyttämältä). Mitään esihistorialliseen asuinpaikkaan tai muuhunkaan funktioltaan tunnistettavaan muinaisjäännökseen viittaavaa ei kuitenkaan löytynyt.

Myllymäki (1000034258) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin puolen kilometrin läpimittaisen, loivapiirteisen moreenimäen etelärinteellä. Rinteen alaosassa kulkee korkeuskäyrien suunnassa Rapalantie. Noin sadan metrin päässä etelässä, notkon pohjalla on Terriniemensuo. Paikka on ollut saaressa, kun Päijänteen veden pinta on ollut lähellä kohteen korkeustasoa (yli 82,5 m mpy). Tien eteläpuolelle ulottuvassa niemekkeessä suon laidassa on useita pieniä hiekkakuoppia. Tien pohjoispuolella maasto on varsin ehjää.
Arkeologian harrastaja on marraskuussa 2018 löytänyt vanhan rantaterassin päältä, mäen etelärinteellä kaksi palaa iskettyä kvartsia (KM 42769) ja hieman likamaata 25 cm syvyydestä.
Tarkastuksessa vuonna 2020 Rapalantien eteläpuolelta hiekkakuoppien reunoilta kerättyjen löytöjen ja tien pohjoispuolella koekuopissa havaitun kulttuurikerroksen (ja hyvin vähäisten löytöjen) perusteella paikalla on esihistoriallinen asuinpaikka, joka ulottuu Rapalantien molemmille puolille. Löytyneen keramiikan perusteella asuinpaikka on ollut käytössä kivi- ja/tai varhaismetallikaudella. Tien eteläpuolinen osa asuinpaikasta on käytännöllisesti katsoen kokonaan tuhoutunut hiekkakuoppien kaivamisen ja muun viimeaikaisen toiminnan tuloksena. Myös Rapalantien alle jäänyt osa lienee tuhoutunut, sillä nykyinen tien pinta on selvästi alempana kuin tien pohjoispuolella oleva ehjä maan pinta. Tien pohjoispuolella metsässä oleva osa asuinpaikasta sen sijaan on todennäköisesti melko hyvin säilynyt. Tämä osa asuinpaikasta on rajattu kiinteäksi muinaisjäännökseksi koekuopissa havaitun kulttuurikerroksen perusteella.

Anttila 2 (1000034295) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 11,5 kilometriä Vääksyn keskustasta lounaaseen, puolitoista kilometriä Paakkolan historiallisesta kylätontista etelään, Lavuanojan itäpuoleisella metsäalueella.
Metallinilmaisinharrastajat löysivät kohteen syksyllä 2018, jolloin pellosta ja metsästä nostettiin joukko esineitä. Arkeologisessa tarkastuksessa toukokuussa 2020 rautakautista löytöpaikkaa tutkittiin metallinilmaisimin ja kairauksin (pelto) sekä kairauksin ja koekuopin (metsä).
Harrastajat ovat kohteen löytäessään nostaneet (liian) suuren määrän (yli 15 kpl) rautakautisia esineitä, joskin niistä suurin osa on peräisin pellon muokkauskerroksesta. Maaston ja löytölevinnän perusteella arvioituna muinaisjäännös on osittain tuhoutunut pellonraivauksen ja viljelyn seurauksena. Kohde voi esinelöytöjen perusteella olla kalmisto, mutta siitä ei ole muuta todistusaineistoa. On myös mahdollista, että löydöt ovat peräisin jostain muusta kulttuurisesta ja toiminnallisesta yhteydestä.
Aluerajaus on tehty metallinilmaisinhavaintojen sekä osin topografian perusteella. Tarkempi aluerajaus ja kohteen luonteen selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Kylmäkynnönmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kotajärven ja Sulkkavanlahden välille jäävällä kannaksella olevan Kylmäkynnönmäen pohjoisrinteen alaosassa, voimajohtolinjan vieressä, sen itäpuolella. Paikalla on pohjoiskoillis-etelälounassuuntainen, muodoltaan soikea röykkiö. Röykkiö on pituudeltaan 2,5 m, leveydeltään 1,5 m ja korkeutta sillä on 0,9 m. Kivet röykkiössä ovat sammaloituneita ja halkaisijaltaan 20 – 40 cm.
Kohde ei sijaitse millään historiallisella tai yhä käytössä olevalla rajalla, joten
rajamerkki se ei ole. Kyseessä on todennäköisesti historialliselle ajalle ajoittuva,
kaskeamiseen tai niittyviljelyyn liittyvä kaskiröykkiö.

Loukunsuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3,5 km koilliseen Heinolan kirkosta, Hevosvuorentien
pohjoispuolella, lähimmillään noin 40 m päässä tiestä, voimajohtolinjan vieressä,
sen itäpuolella.
Paikalla on kaksi avokalliolla sijaitsevaa kiviröykkiötä (A ja B, kuva 31). Röykkiö A
sijaitsee avokallion länteen laskevalla rinteellä. Se on muodoltaan soikeahko ja
luode-kaakkosuuntainen. Röykkiö on korkeudeltaan 0,4 m, pituudeltaan 3 m ja
leveydeltään 2 m. Sen pohjoispuolella sijaitsee röykkiö B, joka on niin ikään soikea.
Röykkiön B pituus on 2 m ja leveys 1,5 m. Molemmat röykkiöistä on tehty osittain
lohkareisista kivistä, joiden päällä kasvaa sammalta. Röykkiöt eivät sijaitse millään
historiallisella tai nykyisellä rajalinjalla. Niiden sijainti on epätyypillinen
viljelyraunioille. Röykkiöiden tarkempi luonne ei selvinnyt inventoinnissa.

Rajavuori (1000034548) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heinolan Rainion kaupunginosan itäpuolella, mäen itään viettävn rinteen alaosassa, sankassa kuusimetsässä. Kohde havaittiin vuoden 2017 inventoinnin esityövaiheessa, kun käytiin läpi voimajohtolinjauksen vinovalovarjostekuvia. Paikalla on
tervahauta (A) ja tervanpolttoon liittyvä kellarikuopanne (B). Tiheän kuusimetsän vuoksi havaintomahdollisuudet olivat heikot.
Tervahauta (A) on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on 6 metriä, suppilon syvyys on 2 metriä. Suppilon reunat ovat jyrkät, reunan vallit leveydeltään noin 2 metriä. Tervahaudassa ei ole selkeää halssia, mutta sen kaakkoisreunassa on havaittavissa loiva painauma saattaa olla maatunut halssi. Pohjalle tehdyssä koepistossa oli hieman hiiltä noin 30 cm syvyydessä.
Tervahaudan pohjoispuolella on kellarikuopanne (B). Se on itä-länsisuuntainen ja
kooltaa 1,5 x 2,5 m. Kuopanteen reunat ovat vallittomat.
Jyrkkäsuppiloinen ja kohtuullisen pieni koko viittaavat siihen, että tervahauta edustaa todennäköisesti teollisen tervanpolton alkuvaiheen tervahautatyyppiä, mahdollisesti 1600-1700-luvuille. Tähän viittaa myös se, ettei tervahaudassa ole selkeää halssia. Kellarikuopanne tervahaudan vieressä on mahdollisesti jäännös tervanpoltosta vastanneen
tekijän tilapäisasumuksesta.

Kammioniemi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alue on paikoin kivikkoista hiekkamoreenia. Harjanteen etelä- ja pohjoiskärjet ovat kivikkoa. Kohde rajattu vuoden 2005 tutkimusten perusteella omaksi kohteekseen, Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2018. Alueelta on hiljattain hakattu metsää. Niemen länsipuolella on kohde Kammioniemi (1000005121).

Tuusjärvi SW (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka on pohjoiseen viettävää moreenirinnettä, jossa noin 85 m:n käyrällä on pohjoiseen pistävä, hieman ympäristöä vähemmän kivinen hiekkapohjainen terassi. Terassin juuri on arviolta n. 82 m:n tasolla. Puusto alueella on lähinnä kuusta. Terassille ja lähiympäristöön, hiekkatien länsipuolelle, tehtiin kymmenkunta koekuoppaa, joista terassille tehdyistä noin neljästä koekuopasta löytyi kvartsi-iskoksia. Iskokset keskittyivät selvästi terassin alueelle, n. 20 x 5 m:n alalle. Maa koekuopissa oli voimakkaasti noensekaista, johtuen siitä, että alueella on lukuisia hiilimiiluja. Miilujen kaivaminen on suureksi osaksi tuhonnut kulttuurikerrokset terassilla.
Vuoden 2018 inventoinnissa alue on arviolta kymmenisen vuotta sitten hakattua ja äestettyä nuorta taimikkoa. Uusia havaintoja ei tehty.

Kangassaari A (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mahdollisesti rajamerkki. Pieni kivilatomus rannassa 1.7 x 1.6 x 0.5 m. Kivet enimmäkseen puolimetrisiä, yksi isompi keskellä. Latomus on jokseenkin neliömäinen, sammalen ja jäkälän peittämä. Kivet 1-3 kerroksessa, moreeniohjalla. Kivilatomus sijaitsee saaren kaakkoisosassa, mäntypuuvaltaisessa sekametsässä nykyrannasta vajaan10 m päässä. Latomus ei ole nykyrajalla. Millään vanhalla kartalla (peruskartat, isojako) ei saaressa ole rajaa. Voisiko olla myös kummelin jäänne tai kiuas?

Kangassaari B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kangassaaren länsiosasta luoteiseen suuntautuvan harjanteen keskiosassa, sen korkeimmalla kohdalla. Harjanteen korkeimmalla kohdalla (n. 87 m tasalta ylöspäin) on noin 25 x 10 m kokoinen tasanne. Tasanteen maaperä on paikoin kivikkoista hiekkamoreenia. Varsinkin tasanteen länsi- ja lounaislaidoilla on selvä, tasanteesta puolisen metriä korkeammalla oleva valli (muinainen järven rantavalli tai asuinpaikkaan liittyvä raivausvalli). Vallin sisäpuolella on useita n. 1,5 x 3 m:n kokoisia, alle 0,5 m:n syvyisiä kuopanteita. Nämä kuopanteet saattavat liittyä esim. nykyaikaiseen metsänäestykseen, mutta ei ole poissuljettua, että ne eivät liittyisi paikalla olleen esihistoriallisen asuinpaikan rakenteisiin.
Tasanteelle, kuopanteiden välisille, ilmeisesti koskemattomille alueille tehtiin kaksi koekuoppaa. Kummassakin koekuopassa oli ehjä podsolimaannos ja toisesta (koordinaattien osoittamasta) koekuopasta löytyi palaneen luun siruja ja kvartsi-iskoksia noin 5 - 25 cm syvyydestä. Tasanteesta 10 - 50 m luoteeseen, 2-3 metriä alemmalle tasolle tehtiin kymmenkunta koekuoppaa. Näistä ei löytynyt merkkejä muinaisjäännöksistä (maaperä kivistä ja soraista hiekkamoreenia. Em. tasanteesta noin 50 m luoteeseen on vanha, metsittynyt hiekanottopaikka.

Tervasaari A (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö 3 x 2.5 x 0.8 m. Kivet parikymmensenttisistä puolimetrisiin. Röykkiö on soikeahko, pyöreälakinen, sammalpeitteinen. Kiviä on useassa kerroksessa, mo-reenipohjalla. Kiviröykkiö sijaitsee saaren keskiosassa, kahden kallioisen alueen välisellä tasanteella havupuuvaltaisessa sekametsässä.
Nykyisten maanomistuksien (mm. peruskartta 3121 10, 1969) perusteella Lusin ja Paason kylien välisellä rajalinjalla, ei kuitenkaan kulmakohdassa.
Rajamerkki on mm. 1781 kartalla ja siinä usean kylän välinen rajapiste.

Tervasaari B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Tervasaari A (kohde 27) rajamerkistä pari-kolmekymmentä metriä etelään ja eteläkaakkoon tehdyistä kahdesta koekuopasta löytyi useita kvartsi-iskoksia. Kohta on noin 82 m:n tasolla olevalla terassilla, jolta aukeaa näkymä itään järvenselälle. Heti länsipuolella (noin 10 m länteen) on kivikkoinen moreeniharjanne.
Havaintojen ja topografian mukaan rajattu, oletettu, muinaisjäännösalue on kahdesta koekuopasta tehtyjen havaintojen sekä topografian perusteella tehty karkea minimiarvio asuinpaikan alueesta. On mahdollista, että asuinpaikka-aluetta on laajemminkin. Maasto on lähinnä mäntyä ja kuusta kasvaa kangasmetsää. Maaperä paikoin kivikkoista hiekkamoreenia.

Keskisenniemi 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltoon pistävän pusikkoisen kaistaleen kärjessä on rakennuksen perusta n 5 x 5 m, kiviperusta n. 1-1,2 m korkea. n. 70 cm leveä. Vanhoilla kartoilla ei kohdalle ole merkitty mitään. Maanomistaja (jonka suku omistanut alueen iät ja ajat) ei tiedä paikalla olleesta rakennuksesta mitään – koska tehty, kuka ja miksi. Rakennuksen perusta on siis arvoitus eikä sen ikä ole tiedossa. Seinärakenteen päällä kasvavan männyn perusteella rakenne on yli 100 vuotta vanha

Varaslahdenniemi N (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pieni kiviröykkiö kallion korkeimmalla kohdalla. Vaikuttaa rajamerkiltä. Pinnan kivissä ei kuitenkaan mitään merkintöjä. Vanhoissa kartoissa paikalla ei ole rajaa. Maanomistajalla ei mitään tietoa, että olisi ollut joku raja siinä - alue "kautta aikojen" ollut Hämeenniemen maita. Kivissä ei ole tulenpidon merkkejä joten ei liene nuotionpohjakaan

Likainenlahti N (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolme pientä röykkiötä jotka vaikuttavat raivausröykkiöiltä. Alue tasaista ja alavaa, mutta maaperä hyvin kivinen – turpeen alla liki rakkamaista liuskemaista kivikkoa. Vanhoilla kartoilla (kuten isojakokartalla 1782) ei mitään merkintöjä.

Kiialankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tasaisella hiekkakankaalla n. 3 x 6 m kokoinen, suorakaiteen muotoinen hiilimiilu, matala - tasalakinen, korkeintaan n. 40 cm. Ympärillä noin 1 m levyiset ojat. Maaperä hiekkakangasta, puusto mäntymetsää. Kivikautinen asuinpaikka (kohde 3 Savela) on muutaman kymmenen metrin säteellä tästä länteen, etelään ja itään, mutta topografian perusteella se ei ulottu tälle kohdalle.

Harakkalahti B (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kvartsilouhos. Avokalliossa on sen jyrkähkösti länteen viettävässä seinämässä suhteellisen laaja kvartsimuodostuma (vertikaalisesti 8 m, horisontaalisesti 2 m). Siitä on lohjennut sekä myös lohkottu kvartsia. Siinä on nähtävissä useissa kohdissa maitomaisia pirstoumia vaaka- ja pystypinnoilla sekä pintoja, jotka eivät vaikuta luontaisilta lohkopinnoilta. Lisäksi kvartsikappaleita on sellaisilla kohdilla, joissa ne eivät sovi seinämässä olevaan pintaan, ts. sen pinnanmuotoon.
Kohde sijaitsee Harakkalahden (mj-tunnus 1000005121) asuinpaikasta noin 200 m ja se on ensimmäisen kerran havaittu Harakkalahden asuinpaikan kaivausten yhteydessä v. 2006 (Malinen 2006): "Ainakin kvartsiesiintymän leveimmässä kohdassa on havaittavissa merkkejä louhimisesta. Tässä kohdassa kvartsijuonessa on syvennys ja kvartsin pinta on lohkeillutta ja särmikästä. Irtolohkareita ei kuitenkaan tällä kohtaa ollut, mikä viittaisi siihen, että kvartsi ei ole luonnonvoimien lohkomaa, vaan sitä on tarkoituksella irrotettu ja viety pois."

Paaso vanha Savontie (Kulkuväylät)
Historiallinen; ”Kauniisti fossiloitunut” Vanhan Savontien hylätty osuus, noin 350 m matkalla. Linjaus on ollut tällä kohdin ainakin 1700 luvun lopulla – oletettavasti jo paljon aiemmin. Jäänyt pois käytöstä ennen vuotta 1969 (peruskartan mukaan). Vanhoista yleiskartoista ei voi varmasti sanoa miten tie tällä kohdin kulkee, mutta saattaa olla että tämä tieosuus on ollut käytössä vielä v. 1942 - joskin kovin kapea on tie silloin ollut. Hylätyn tien osuudella on pengerryksiä ja maaleikkauksia.

Rantalahdenmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki. Jokseenkin nelikulmainen kivilatomus, koko 3.5x2.5x1.4 m. Kiviä enimmillään seitsemässä kerroksessa. Latomuksen päällä on 40 cm korkuinen pystykivi, jossa numero 38.
Rajamerkki sijaitsee sekametsässä nykyisellä rajalla, Ala-Pajulahden eteläisimmästä lahdesta runsaat 100 m lounaaseen ja parikymmentä metriä länteen Viikinäistentieltä, jonne se näkyy hyvin. Merkitty nimettynä 1781 kartalle: Randalahdenmäki.
Tietä, jonka varrella ja länsipuolella rajamerkki sijaitsee, lienee leikattu hieman itään. Vuoden 1969 peruskartalla (3121 10) kyseinen piste (kylien välinen rajan kulma) on merkitty paikallistien itäpuolelle, josta rajamerkkejä ei löytynyt. Löytynyt rajamerkki havaittiin paikallistien länsipuolelta - tämän länsipuolella ei ollut hahmotettavissa vielä v. 1969 käytössä ollutta tietä - alue oli tosin vesakoitua, joten esim. vanhempien teiden jäännösten havaitseminen oli liki mahdotonta.

Rässälinpilkku (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanha neljän kylän rajamerkki joka merkitty mm. 1736 kartalle nimellä: "Revelinpilka". 1829 kartalla "Rewelinpilkka" Nyt maastokartalla "Rässälinpilkka" -nimellä. Rajapiste ja -merkki ovat edelleen käytössä neljän kiinteistön rajalla. Viisarikivet kaakossa ja lounaassa. Kylät 1736: Heinola, Lusi, Imjärvi ja Kujansalo.

Onali Hämeenniemi (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Heinolan luoteisosassa Onalin kylän pohjoispuolella, Ottaselän itärannalla. Alue on harvaa koivumetsää, jossa aluskasvillisuus on heinää. Maaperä alueella on hiekkamoreenia. Maanpinta kohteella vaikutti osin muokatulta ja vuoden 1965 peruskartan mukaan paikan länsipuolella oleva pelto on ulottunut enemmän itään. Koekuopista peltoker-rosta ei kuitenkaan havaittu, joten on oletettavaa, että löydöt tulivat aivan pellon viereiseltä alueelta. Havaittu kevyt maanmuokkaus saattaa liittyä paikalla kasvavien koivujen istuttamiseen.
Vuoden 2018 inventoinnissa tehdyistä koepistoista löytyi tekstiilikoristeista keramiikkaa (Sarsa-Tomitsa) Löytöjen vähyyden ja potentiaalisen asuinpaikka-alueen laajuuden takia kohteen rajaaminen on hankalaa. Idässä kohde rajautunee luontaisesti paikalla olevaan avokallioalueeseen, mutta pohjoisen ja etelän suunnalla ehdotettu aluerajaus on arvio. Kohteen todellisen laajuuden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Mäenvuori (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Heinolan luoteisosassa, aivan Heinolan ja Sysmän rajan tuntumassa. Kohteen länsipuolella virtaa pieni Lauhjoki ja pohjoispuolella on Mäenvuori niminen kalliomäki. Kohde sijaitsee Mäenvuoren lounaisrinteellä olevalla pienehköllä suojaisella terassilla. Paikalla kasvaa sekametsää ja maaperä on hiekkamoreenia.
Terassille tehdyistä kolmesta koepistosta löydettiin kvartsi-iskoksia. Valtaosa iskoksista löytyi ylimmästä kymmenen senttimetrin kerroksesta. Koepistoissa ei havaittu likamaata.
Rinteessä olevan terassin pienialaisuudesta johtuen kyseessä lienee ennemminkin leiri- kuin asuinpaikasta. Maastossa terassi rajautuu selvästi ja kohde voidaankin rajata sen mukaan.

Peltola 1-3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltolan torppa Kalhon kylässä mainitaan kirkonkirjoissa ainakin vuosina 1830 – 1880.Kuppikivi sijaitsee laidunmaalla, Kalhon kartanosta noin 700 m koilliseen.Kuppikivi on kooltaan noin 3 x 2 metriä ja siinä on 4 selkeää kuppia sekä yksi hieman epäselvempi kuppi. Kivi on rapautunut ja sammaloitunut, kuten alueen muutkin kivet, ja se vaikeuttaa mahdollisten kuppien havaitsemista. Yksi kupeista on kiven reunalla hieman erillään muista, muut lähellä toisiaan keskemmällä kiveä.
Alueella on useita erikokoisia ja muotoisia kiviröykkiöitä, joista osa voisi liittyä viljelyyn, mutta joukossa saattaa olla myös hautoja tai uunirakenteita. Kiviröykkiöitä on myös hyvin lähellä kuppikiveä. Röykkiöiden muoto vaihtelee symmetrisen soikeista epämääräisen muotoisiin. Muutamia matalia ojia on havaittavissa laitumen tasaisimmilla osilla ja ojat hahmottuvat myös vinovalovarjostetusta laserkeilausaineistosta. Ilman tarkempia tutkimuksia röykkiöiden määrittely on vaikeaa.
Laidunmaalla havaittiin mahdollisen historiallisen ajan torpan paikka sekä sen läheisyydessä kuoppa, joka on mahdollisesti kellarin jäännös. Torpan paikka vaikutti hyvin säilyneeltä kokonaisuudelta, mutta se voitaisiin luokitella myös muuksi kulttuuriperintökohteeksi, sillä kyseessä on mahdollisesti vielä 1800-l. lopullakin kirkonkirjoissa esiintyvän Peltolan torpan paikka.
Metsäalueelta laidunmaan länsipuolelta löydettiin 2020 inventoinnissa kuusi matalaa, saman suuntaista kivivallia, suorakaiteen muotoinen kiviperustus ja yksi kiviröykkiö. Laidunalueen pohjoispuoliselta metsäalueelta löydettiin torpan pihapiiri: Metsässä, kumpareen korkeimmalla kohdalla sijaitsevalla tasanteella on neliskulmainen, huolellisesti ladottu uuninraunio. Tasanteen itälaidalla on matala, laonnut kiviaita ja tasanteen luoteisreunalla kellarikuoppa. Sen vieressä on pienempi kuoppa. Kumpareen pohjoisrinteen ylälaidassa on raivausröykkiöitä ja niiden alapuolella loivassa rinteessä tasaiseksi raivattu alue, ilmeinen pelto. Koilliseen alurajauksesta sijaitsee peltoaukea, jota rajaa pitkä kiviaita. Alueelta löytyy mm. kellarikuoppa ja peltoaukean luoteis- ja itäpuolelta useita röykkiöitä.

Valkeamäki (1000035367) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Salonsaaren Ala-Pietilän rautakautisesta kalmistosta noin 300 m koilliseen, Valkeamäen osittain kallioisella lounaisrinteellä. Keväällä 2019 metallinilmaisinharrastajat löysivät nokisesta multamaasta kolme pientä kulkusriipusta (diar. KM 42019, rannerenkaan ja dirhamin katkelmat (diar. KM 42000; ks. alakohteet). Myöhemmin entisen hevoshaan alueelta löytyi lisäksi 16 hopearahaa ja maksuhopean katkelma.
Tarkastus 2020: Arkeologisessa tarkastuksessa havaittiin merkkejä rautakautisesta asuin- ja /tai hautapaikasta: koekuopista löytyi rautakautista keramiikkaa, palanutta savea tai savitiivistettä, piikivi-iskoksia, palanutta luuta. Varsinaista kulttuurikerrosta ei todettu, mutta monin paikoin maa-aines on noensekaista. Muinaisjäännösalueella voi olla yksi tai useampi rautakautinen muinaisjäännös, mutta sen selvittäminen sekä tarkempi aluerajaus edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia. Lisäksi alueella on raivaus- ja peltoröykkiöitä sekä puretun rakennuksen perustus.

Eerikkilä 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Löytöalue sijaitsee pellolla, Kartanonlahden polttokenttäkenttäkalmistosta 150 - 200 metriä koilliseen. Keväällä 2019 metallinetsinnässä alueelta löytyi 10 - 15 cm syvyydestä kupariseoksinen ketjunjakaja (samankaltainen kuin Kivikoski 1973: kuva 773) ja muita myöhäisrautakauden esineitä (diar. KM 42024; ks. alakohteet).
Tarkastus 2020. Tarkastuksessa (koekuopitus, pistokairaus, pintapoiminta, metallinilmaisintutkimus) todettiin merkkejä rautakautisesta muinaisjäännöksestä: rapautuneita kiviä, likamaata, korun osa, sulanutta pronssia, kaksinkertaista peltiä levinneenä suhteellisen etäälle toisistaan ja ilmoitetuista löytöpaikoista. Tehdyt maastohavainnot saattavat viitata siihen, että löydöt ovat levinneet pellonmuokkauksessa ja kivien raivauksessa: suurimmassa peltosaarekkeessa on runsaasti raivauksessa kasattuja eri kokoisia kiviä. Metallilöydöt voivat olla peräisin hautausten ja / tai asuinpaikkojen kulttuurikerroksista. Em. seikkojen selvittäminen sekä tarkempi aluerajaus edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Myllyoja 3 (1000036739) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lahden Renkomäessä pellolla Pennalan muinaisjärven koilliskulmassa koekuoppien perusteella havaittu kulttuurimaakerros.
Koekuoppien ja lapionpistojen perusteella asuinpaikkakerroksen laajuudeksi määriteltiin noin 37 x 13 metriä.

Talassaari (1000036871) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kymijärvessä olevan Talassaaren korkealla keskialueella metallinilmaisinlöytöjä kahdesta eri kohdasta. Itäisemmästä löytökohdasta (alakohde 1) soikea kupurasolki noin 30 cm syvyydeltä maanpinnasta. Soljen pinnassa vaurio, joka tullut metallinetsijän lapioniskusta. Läntisemmästä löytöpaikasta (alakohde 2) löytyi noin 30 cm syvyydeltä kaksi pyöreää tappikoristeista kupurasolkea sekä palanutta luuta 2 kpl. Löytöpaikkojen etäisyys noin 40 metriä.

Keromäki 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee etelään laskevalla metsäisellä rinteellä noin 90 metriä länteen Keromäki 3:sta ja noin 250 metriä itään Käikälän historiallisesta kylätontista.
Marraskuussa 2019 on metallinetsinnässä löytynyt pyöreälakinen kilvenkupura sekä alakohteiksi merkityt keihäänkärjen katkelma ja kaksi miekkaa. Löytösyvyys 10 - 25 cm.
Tarkastus 2020. Koekuoppien, metallinilmaisin havaintojen, löytöjen ja kairauksen perusteella kyse on kalmistosta. On varsin luultavaa, että hautauksia on lähes koko rinteen eteläosan alueella. Ks. Keromäki, Keromäki 3 ja 4. Tämän todentaminen ja tarkempi aluerajaus vaatisi kuitenkin tarkempia ja perusteellisempia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Hyväniementie 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Saaren kylässä, Seppälän talosta noin 250 m pohjoiseen, Hyväsaareen menevän tien itäpuolella, pellon ympäröimässä viljelemättömässä saarekkeessa. Saarekkeen pohjoisosassa on 30-40 m läpimittainen kumpare. Se on loivapiirteinen ja profiililtaan tasaisen kupera. Laki kohoaa pari metriä ympäristöstään. Kumpareen laki on avokalliota. Reunoilla kasvaa jonkin verran lehtipuita varsinkin pohjoisessa.
Metallinetsinnässä on syksyllä 2019 löytynyt peltosaarekkeen multavalta itärinteeltä keskiharjainen keihäänkärki (KM 42703), ajoitus merovingiaika. Löytösyvyys 30 cm.
Tarkastuksessa 24.5.2020 keihäänkärjen löytökohdassa ei havaittu kiveystä, hiiltä eikä palanutta luuta. Maa oli hyvin tummaa, lähes kivetöntä hiekkamultaa. Kumpareen etelärinteeltä löytyi kilvenkupura (KM 42704) tiheän kiveyksen sisältä tummasta maasta. Löytökohdalla ei havaittu palanutta luuta eikä mainittavasti hiiltä. Esinetyypin, kivirakenteen ja tumman maan perusteella kyseessä kuitenkin on ilmeinen polttohautaus. Tummaa maata ja kiveystä havaittiin kairauksissa paikoitellen kumpareen rinteillä laen avokallioalueen eri puolilla. Löytöjen ja havaintojen perusteella kohdetta on syytä pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä. Kohde on rajattu kairaushavaintojen perusteella.

Otamon vedenottamo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ala-Vehkajärven lounaisrannalla enimmillään noin 15 m järven pinnan yläpuolelle kohoavalla metsäisellä harjanteella. Järven puoleinen rinne on kallioinen ja kivinen. Harjanteen laki on vaihtelevan kivinen ja maaperä hiekkaa. Alueella on merkkejä pienimuotoisesta raivauksesta ja viljelystä (pari kaskiröykkiötä), mutta osa alueesta on varsin kivistä ja raivaamatonta. Harjanteen laelta loivasti etelään laskeva rinne on peltona.
Metallinetsinnässä on syyskuussa 2019 löytynyt kaksi viikinkiajan tappikoristeista tasavarsisolkea (KM 42712), yksi harjanteelta metsästä, toinen pellolta läheltä metsän reunaa (merkitty alakohteeksi). Löytäjä havaitsi metsässä löytökohdalla maassa hiiltä ja nokea.
Tarkastuksessa 26.5.2020 metsässä harjanteen laella ja sen eteläpuolella havaittiin useissa kohdissa rautakautisia esineitä (pyöreä kupurasolki, riipus) mustassa hiilensekaisessa hiekkamaassa. Riipuksen löytökohdalla maassa oli myös palanutta luuta (KM 42713). Osa löydöistä oli raivaamattomilla, kivisillä kohdilla, osa kivettömillä kohdilla, joissa näkyi viljelyyn viittaava selvä muokkauskerroksen ja pohjamaan raja. Alueelta löytyi myös vanhempaa, mutta ei välttämättä esihistoriallista metalliesineistöä, joka saattaa liittyä viljelyyn ja laidunnukseen paikalla (veitsi, kotieläimen kello), sekä runsaasti modernia metallilöydöstöä. Kohde on rajattu siten, että rajaus sisältää alueen, jolla havaittiin selvästi kalmistoon viittavia löytöjä. Kalmisto saattaa ulottua laajemmalle varsinkin luoteessa, missä havaittiin tummaa maata, mutta ei muita kalmistoon viittaavia löytöjä.

Pulkkila 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on tammikuussa 2020 löytynyt ns. kaarevaselkäinen virolainen partakirves.
Tarkastus 2020: Paikalla havaittiin hieman noensekaista hiekkamoreenia noin 10 – 15 cm vahvuudelta. Noki voi olla peräisin esim. kaskeamisesta.
Löytökohdan liepeillä havaittiin 6 selvää raivausröykkiötä. Ne ovat puolitoistametrisiä ja sammalpeitteisiä. Niiden lisäksi alueella nähtiin vähäisempiä merkkejä raivauksesta. Kirveen löytöpaikka ja raivausröykkiöt sijaitsevat kallioisessa, kivisessä ja osin jyrkkäpiirteisessä metsämaastossa. Vanhoilla peruskartoilla ja pitäjänkartalla alueella ei ole peltoa.

Levijärvi (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin läpimittaisen, nykyisin kokonaan kuivatun Levijärven kaakkoisrannalta. Paikka on noin 300 m pitkän ja sata metriä leveän harjanteen luoteiskärjessä. Harjanteen kärkeä ympäröi suo, joka on entistä Levijärven pohjaa. Maaperä on kivistä hiekkamaata. Kivet ovat yleensä pyöristyneitä. Harjanne on metsämaata.
Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä 31.12.2019 tulusrauta (KM 42692) sekä 22.1.2020 myöhäisrautakauden ns. veitsimäinen keihäänkärki ja noin metrin päässä siitä rautainen nuolenkärki (KM 42501:1-2) hiekka/soramaasta.
Paikalla todettiin tarkastuksessa 4.6.2020 asuinpaikka. Kolmesta koekuopasta saatiin löytöjä (KM 42693 kvartseja, palanutta luuta ehjästä kulttuurikerroksesta), jotka liittyvät paikan esihistorialliseen käyttöön. Löytöjen luonteen vuoksi ne ajoittuvat todennäköisesti rautakautta vanhempaan aikaan, kivikautisiksi tai varhaismetallikautisiksi. Aiemmin talteen otetut rautaesineet (erityisesti väkäkeihäänkärki) viittaavat paikan eränkäyntiin liittyvään käyttöön vielä rautakaudella.

Koivusillanjoki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lohkokivistä tehty rajamerkki sijaitsee Koivusillanjoen itä-länsisuuntaisen sivuhaaran eteläpuolella, noin 96 metrin korkeustasolla. Kyseiselle paikalle on pitäjänkarttaan vuodelta 1842 merkitty Okeroisten ja Aikaan kylien välinen raja. Rajamerkki on noin 1,3 x 1,3 m kokoinen ja 60-70 cm korkea. Rajamerkin päällä on noin 40 cm korkuinen viisarikivi, josta erottuu heikosti numero 34. Rajamerkki on viisarikiveä lukuun ottamatta paksun sammalkerroksen peittämä.

Koivusillanjoki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu on muodoltaan pyöreähkö ja sen halkaisija on noin 6,5 m. Miilua kiertää katkonainen, osin heikosti erottuva, ojakaivanto. Vaikka miilun keskikohta on ym-päröivää maata 15-30 cm korkeammalla, sen havaitseminen paikalla on haastavaa. Miilun kohdalle tehtiin koe-kuoppa, josta paljastui kymmenisen senttiä paksu hiilen palojen ja noen tummaksi värjäämä mineraalimaa.

Ristikallio (1000037853) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matala, selvästi ihmisen tekemä ja vanhalta vaikuttava kivilatomus kallion korkeimmalla kohdalla. Koko noin 120 x 110 cm, korkeus noin 40 cm. Ei selvästi liesi tai nuotio. Kyseisellä kohdalla ei sijaitse vanhoissa kartoissa rajalinjaa, joten kyse ei ole rajamerkistä. Muinaisjäännösrajaus koordinaattiupisteestä: +/- 5 m (inventoijan määrittämä).

Ristikallio N (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laakean, matalan kallion päälle kasattu noin 5 metrin pituiden latomus, jossa 1-2 kerrosta luonnonkiviä. Madaltuu kohti rantaa. Inventoijhan määrittämä rajaus annetusta koordinaattipisteestä: +/- 5 m.

Knuuttila (1000037862) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Hollolan keskiaikaisesta kirkosta 12 km koilliseen, Vesijärveen kuuluvan Paimelanselän itäpuolella. Asuinpaikalta on noin 300 m järvenrantaan. Paikalla on 95 m mpy korkeuskäyrän yläpuolella selvä etelä-pohjoissuuntainen tasanne.
Silmänvaraisten havaintojen perusteella tasanteella on yhtenäistä löytöaluetta ainakin noin 50 m matkalla etelä-pohjoissuunnassa. Alueella on suhteellisen runsaasti palanutta savea (osa siitä savitiivistettä) ja rapautuneita kiviä. Lisäksi paikalta löytyi kaksi palaa rautakaudentyypin keramiikkaa. Maa-aines paikalla on tummempaa kuin lähiympäristössä ja todennäköisesti noen värjäämää. Löytöalue on tasanteella kohdassa, jossa se työntyy loivana niemekkeenä länteen. Potentiaalista asuinpaikka-aluetta on kuitenkin koko tasanteen alue: löytöalueesta parikymmentä metriä pohjoiseen ja noin viisikymmentä metriä etelään.

Lintumäki (1000037864) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhojen Kalliolan kylän ja Paimelan kylän rajamerkki. Rajakohta nro 15 (Lindumäki rå röse) on merkitty Kalliola by:n vuoden 1853 kartalle. Rajamerkki sijaitsee kalliolla, kallion reunan tuntumassa. Rajamerkki on yhdeltä sivulta osin sortunut. Ehjissä kohdin kivikerroksia on 3, kivien koko Ø 20 - 60 cm. Kivistä ladotun jalustan korkeus on noin 100 cm ja hieman vinon pystykiven korkeus on 85 cm. Pystykivessä ei ole kivihakkausta tai kaiverrusta. Rajamerkistä noin 30 m itään sijaitsee viisarikivi (N 6772809 E 427946). Neljän kiven jalustan (20 cm korkean) keskellä pystyssä noin 20 cm pystykivi.

Tyresiven rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki nykyisellä Hollolan ja Lahden (Ahtilan) välisellä rajalla. Vuoden 1853 kartalla Kalliolan ja Pyhäntaka kylien välisellä rajalla. Kivistä ladottu suorakaiteen muotoinen n. 2 x 4 m kokoinen rajamerkki, jossa kaksi pystykiveä. Voimakkaasti sammaloituneessa rajamerkissä on arviolta 2-3 kivikerrosta.

Pilkanmäet Rakokivi rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee vanhalla Paimelan ja Vehmaan kylien rajalla, nykyisellä Hollolan ja Asikkalan rajalla. Kivistä ladotun rajamerkin koko on noin Ø 3m. Se on vahvasti sam-maloitunut ja osin hajonnut. Rajamerkin keskellä on yksi pystykivi, toinen mahdollinen pystykivi on latomuksen päälle kaatuneena. Rajamerkki on merkitty vuoden 1801 kartalle nimellä Rakokivi rå.

Kuutinkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki nykyisellä Hollolan ja Asikkalan rajalla. Vahalla Paimelan ja Vehmaan kylien rajalla. Rajamerkki on kooltaan noin 3 m Ø, muodoltaan hieman epämääräinen. Rajamerkin keskellä on matala pystykivi. Vuoden 1801 kartalla rajapiste nro 2, kartan teksti epäselvä, mahdollisesti Kuutakallo rå. Kallioalue on nykyisin nimeltään Kuutinkallio.

Käpölä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisinharrastajien keväällä 2020 löytämä ja ilmoittama kohde, joka sijaitsee kymmenkunta kilometriä Vääksyn keskustasta lounaaseen, Vesijärven rannasta Viitailan seurantalon ohi menevän tien varrella, noin puolitoista kilometriä Viitailan historiallisesta kylätontista kaakkoon. Paikalta löydettiin mm. viikinkiaikainen a-tyypin kupurasolki ja ristiretkiaikainen levysolki.
Löytöpaikka sijaitsee peltojen ja suon rajaamassa metsikössä, kuusivaltaisessa sekametsässä. Löydöt ovat suhteellisen läheltä toisiaan. Keskittymä sijaitsee lounaaseen viettävällä loivalla moreenirinteellä. Alueella on näkyvissä kohtalaisen runsaasti luontaisia maakiviä. Metsikön eteläkärjessä on ihmisen sinne kasaamia kiviä ja jonkin verran modernia roinaa. Paikalla on v. 1965 peruskartalla ulkorakennus.
Aluerajaus on tehty metallinilmaisinhavaintojen ja topografian perusteella. Tarkempi aluerajaus ja kohteen luonteen selvittäminen edellyttää perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Tohkala (1000037951) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä vuonna 2019 löytynyt linturiipus pellon viereisestä metsäryteiköstä, läheltä peltoa. Viereiseltä pellolta poimittiin monitahokkaan muotoinen tummansininen lasihelmi (ks. alakohde).
Tarkastus 2020. Koekuopituksen, metallinilmaisintutkimuksen ja pintahavainnoinnin perusteella paikalla on ollut hautaus/asuinpaikka, joka on maanmuokkauksessa pääosin tuhoutunut. Kohteen luonteen ja rajauksen selvittäminen edellyttää perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Vasaraisennummi (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee metsämaastossa Vasaraisennummen harjumuodostuman länsireunalla, nykyään kokonaan kuivatun Kangasjärven eteläpäässä tai kaakkoisrannalla. Paikka on Vasaraisennummesta luoteeseen ulkonevan korkean harjuniemekkeen matalammassa kärjessä, tasanteelta, jonka reunat laskevat törmämäisinä entiseen rantaan. Kohde sijaitsee Kärkölän ja Mäntsälän rajalla ulottuen molempien kuntien alueelle.
Paikalta on metallinetsinnässä löytynyt tammikuussa 2020 10 - 20 cm syvyydestä iso rautainen nuolenkärki ja alakohteeksi merkitty suorasivuinen rautakirveen terän katkelma, luultavasti ns. skandinaavisesta suorasivuisesta kirveestä (KM 42695).
Tarkastuksessa 15.5. ja 4.6.2020 löytöjen KM 42695 löytökohdat määritettiin maastomittauksella (löytöilmoituksessa olleet löytöpaikkojen koordinaatit osoittautuivat epätarkoiksi). Tarkastuksessa otettiin myös talteen löydöt, jotka metallinilmaisinharrastaja oli löytämisen jälkeen haudannut takaisin löytöpaikoilleen (KM 42696 kolme rautaista nuolenkärkeä). Tarkastuksessa saatujen koekuoppalöytöjen (KM 42697 kvartsi-iskokia) perusteella niemekkeen kärjessä on pyyntiasuinpaikka, jota on käytetty jo kivi- tai varhaismetallikaudella. Metalliesinelöydöt viittaavat siihen, että paikkaa on käytetty eräelinkeinojen harjoittamiseen vielä ainakin rautakaudella ja ehkä historiallisen ajan puolellakin. Kohde on rajattu siten, että se sisältää koekuoppalöytöjen perusteella asuinpaikkana pidettävän alueen ja jonkin verran kauemmas rantatörmästä ulottuvan alueen, jolta otettiin talteen metalliesinelöytöjä.

Ali-Oijala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2019 löytynyt pellon kyntökerroksesta viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma sekä alakohteiksi merkityt spiraalipäinen ketjunkannatin, pyöreä riipus ja tasavarsisoljen katkelma (diar. KM 42228:1 - 4).
Kohteella on tehty koekaivaus vuonna 2019 joissa saatiin talteen merkittävä määrä viikinkiajalle ajoittuvien pronssikorujen katkelmia, mutta peltoalueelle avatuista koekuopista ei löydetty kiistattomia todisteita kiinteästä muinaisjäännöksestä. Löytöalueen viereistä peltosaareketta ei ehditty tutkia tarkemmin.

Lintuvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lintuvuoren laella sijaitseva Asikkalan, Sysmän ja Heinolan rajojen rajapyykki, johon liittyy myös paikallista kansanperinnettä.

Rajakivi (1000038458) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi on merkitty ja nimetty samalla nimellä jo vuosina 1795-1828 laadittuun Hartolan pitäjän Jousan (Joutsa) kylän isojakokarttaan (Kansallisarkisto: C3:2/10-68). Tähän aikaan se on ollut Jousan ja Ruskealan kylien sekä Rusin luutnantin virkatalon tilusten rajakivi. Vielä nykyäänkin se on Hartolan kunnan sisällä olevan Joutsan kunnan maa-alueen rajakivi.

Kilkintiesaari (Maarakenteet)
Keskiaikainen; Kilkintiensaaren lounaislaidalla sijaitsee pyöreä kuopanne. Kuopanteen pohjalle tehdystä lapionpistosta löytyi runsaasti hiiltä. Kooltaan kuoppa on noin 2 x 1,5 metriä. Syvyyttä sillä on noin 70 cm. Saaresta löydetyn keskiaikaan ajoittuvan kirveen löytöpaikka on noin 20 metriä kuopanteesta itäkaakkoon (ETRS-TM35FIN -koordinaatit: N 6816421 E 461832). Kirveenterän lähellä oleva kuoppa voi olla kodanpohja tai hiili-/tervahauta, sekin mahdollisesti keskiaikainen.

Kerminsaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Saarella sijaitseva rajamerkki, melko hyvin säilynyt neliskulmainen kivilatomus. Saareen liittyvän perimätiedon mukaan kalastajat ovat pitäneet saarta uhripaikkana ja siellä on sijainnut myös uhrikivi. Matala maakivi lähellä rajamerkkiä sopisi periaatteessa kyseiseksi uhrikiveksi.

Niurankivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suuri siirtolohkare Niinimäen laella. Niurankivi on ollut kylänrajan rajapiste viimeistään 1800-luvun alkupuolella, mikä käy ilmi Pyhäntaan kylän isojakokartasta 1830-luvulta (Salvén, R. & Sternvall L. 1831–1838, Kansallisarkisto H25:6a/2-21). Kyseessä voi olla huomattavasti vanhempikin rajapaikka. Siirtolohkareen erityiseen merkitykseen viittaa se, että kivi on joskus nimetty erisnimellä.

Karhunkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Karhunkivi on Hämeenkosken ja Kärkölän rajalla sijaitseva siirtolohkare – halkikivi. Kivi sijaitsee Karhunkivenmäen eteläpuolella metsäalueella, ja on ollut rajakivenä viimeistään 1700-luvulla (rajan kulku on merkitty mm. Wetterstedtin vesistökarttaan 1770-luvulta).
Rajakivi on mäentörmällä lojuva, kahteen suureen ja muutamaan pienempään kappaleeseen lohjennut valtava siirtolohkare. Kahden suurimman kappaleen väliin jää noin 1,5 metriä leveä halkeama, joka muodostaa lähes luolamaisen tilan. Halkeaman läntisen seinämän kattomaisesti kaartuvassa pinnassa on punaisella värillä, ehkä punamullalla, tehty maalaus. Maalaus vaikuttaa kahdelta kirjaimelta tai kirjaimia muistuttavilta symboleilta, ja siinä lukee ehkä R A tai R Å. Maalausta vastapäätä, aivan halkeaman pohjoisaukolla, on itäisessä seinämässä kaksi kalliohakkausta, joista ensimmäisessä lukee numerot 250 ja sen vasempaan yläkulmaan hakatussa numerot 310. Numerot ovat todennäköisesti vanhojen tilojen tai rajapyykkien tunnuksia, jotka on hakattu rajakiveen rajankäynnin aikana.

Pätiälä 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Pätiälän historiallisen kylätontin länsipuolelta on toukokuussa 2020 löytynyt metallinetsinnässä soikea kupurasolki (Ailion H-tyyppi) ja muita, alakohteiksi merkittyjä myöhäisrautakauden esineitä. Soikea kupurasolki löytyi metsäsaarekkeesta, muut esineet sen läheisyydestä pellosta.
Arkeologisessa tarkastuksessa soljen löytökohdalla, pintamaan alta todettiin tiivis kiveys, jonka seassa on noen- ja humuksensekaista kivennäismaata, todennäköistä kulttuurikerrosta. Siitä löytyi muutamia pieniä paloja rautakauden keramiikkaa. Kiveyksen läpi ei kaivettu eikä sitä tutkittu enempää. Sen vierestä (aiemmin kaivetusta kuopasta) löytyi pala kuparipeltiä. Pellolta löytyi lisäksi viskari.
Metsäsaareke on osin kallioinen ja lohkareinen ja sen laella on kesämökki. Sen ja soljen löytökohdan välisellä kapealla alueella on näkyvissä rakennuksen kivijalka ja tulisijan jäännös. Vanhojen karttojen perusteella kyseessä on asuinrakennus, joka on rakennettu vv. 1965 – 1984 välillä. Pitäjänkartalla alue on rakentamaton ja osin pienen niityn ympäröimä.
Havaintojen nojalla kyseessä on rautakautinen kiinteä muinaisjäännös, mahdollisesti polttokenttäkalmisto. Se on luultavasti osittain tuhoutunut rakentamisen ja muun toiminnan myötä historiallisella ajalla. Tarkastuksen perusteella koko mäki ja osin viereinen pelto ovat potentiaalista muinaisjäännösaluetta.

Pulkkila 6 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee vanhalla, osin metsittyneellä pelolla kaskiröykkiöiden ja Pulkkilan historiallisen kylätontin välisellä alueella. Kyseessä on turvettunut kiven- ja maansekainen raunio, kooltaan noin 6 x 6 metriä ja pellon pinnasta enimmillään noin 0,7 metriä korkea.
Raunio on matalan kalliokumpareen päällä, mahdollisesti osin maapohjalla, joskin maa-ainesta kallion liepeillä on varsin ohuelti. Raunion päällä on muutamia selvästi irtonaisia, pellolta nosteltuja kiviä. Raunion viereen kaivetussa koekuopassa oli hyvin tummaa noensekaista peltomultaa, mutta ei varsinaista kulttuurikerrosta, kiveystä eikä löytöjä. Raunion laelle kaivetussa koekekuopassa todettiin tiivistä kiveystä, kivet 1 – 2 kerroksessa. Niiden päällä on turvettunut maakerros ja väleissä tummaa kivennäismaa-ainesta. Siitä löytyi pala rautakauden keramiikkaa.
Silmänvaraisesti tarkasteltuna raunio ei näytä raivausröykkiöltä tai peltokivikasalta vaan enemmänkin rautakautiselta hautarauniolta. Arviota tukee se, että raunio on vahvasti turvettunut, siinä on tiivis nokimaansekainen kiveys ja että koekuopasta löytyi rautakauden keramiikkaa. Toisaalta kiveys on varsin ohut eikä kohteessa todettu mitään varsinaisesti hautaukseen viittaavaa, joten muukin toiminnallinen merkitys on mahdollinen.

Keromäki 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee etelään laskevalla metsäisellä rinteellä noin 70 metriä itä-kaakkoon Keromäki 4:sta, noin 90 metriä länteen Keromäki 2:sta ja noin 180 metriä itään Käikälän historiallisesta kylätontista.
Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt rannerenkaan katkelma 15 cm syvyydestä. Löytäjän mukaan maassa on hieman palanutta luuta. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Myös katkelmallinen pyöreä kupurasolki (ks. alakohde).
Tarkastus 2020. Tarkastuksessa havaittiin tummunut, noensekainen multakerros löytöpaikkaa ympäröivällä alueella. Löydöt alueelta (palanutta luuta, tulessa olleiden pronssiesineiden katkelmia) ja ilmoitetut esineet indikoivat kalmistoa. On varsin luultavaa, että hautauksia on lähes koko etelärinteellä. Tämän todentaminen ja tarkempi aluerajaus vaatisi kuitenkin tarkempia ja perusteellisempia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Lystikallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lystikallio sijaitsee Nuoramoisjärveen pistävän laajan niemimaan koilliskärjessä. Lystikallio on soikea, noin 80 m pitkä lännestä itään, 40 m leveä ja noin 10 m korkea, muodoltaan melko säännöllisen kupera kalliokumpare. Kumpareen laki ja ylärinteet ovat avokalliota. Alempana rinteillä kallio peittyy kivisen hiekkamaan alle. Koillisessa kumpare rajautuu Nuoramoisjärven rantaan, muilla suunnilla sitä ympäröi alava, tasainen savikko, joka lounaan puolella on raivattu pelloksi. Kumpare kuuluu kokonaan kesämökkien tonttimaahan, joten maastoa ja kasvillisuutta on monin paikoin muokattu. Kumpareen eteläsivulla noin 25 m leveä ja saman verran kalliosta etelään ulottuva harjannemainen, tyveltään enimmillään 3-4 m korkea niemeke. Maaperä niemekkeellä on vaihtelevasti kivistä hiekkamaata.
Arkeologian harrastaja on keväällä 2020 löytänyt kesämökin puutarhasta maan pinnalta merovingiajan ratassoljen (KM 42707, Kivikoski 1973: Abb. 426) ja syksyllä pyöreän kupurasoljen (KM 43471) muokatusta maasta. Löytöpaikalla havaittiin palanutta kiveä ja hiiltä. Viereiseltä pellolta löytyi metallinetsimen avulla 30 cm syvyydestä myöhäisrautakauden spiraalipäinen ketjunkannatin (KM 42707) ja toisessa yhteydessä merovingi- tai viikinkiajan valmunuppisen kaarisoljen katkelma (KM 42708) (ks. alakohteet).
Ratassoljen löytöpaikka tarkastettiin 23.5.2020. Uusien löytöjen vuoksi kohde tarkastettiin uudelleen 29.10.2021. Ratassoljen ja pyöreän kupurasoljen löytökohdat sijaitsevat raivatuilla tai ainakin muokatuilla kohdilla, joiden välissä harjanteen itäosassa, kallion juurelta etelään, on raivaamatonta ja luonnontilaiselta vaikuttavaa kivikkoa, jossa voi olla säilynyttä kalmistoa. Kairauksissa kivikossa havaittiin monin paikoin hyvin tummaa hiekkamultaa, jossa oli hiilen muruja. Kairaushavainnot, paikan maaperä ja maastosijainti kivikossa, rannalla olevalla kumpareella ovat samalaiset kuin monilla lähiseudun rautakautisilla polttokenttäkalmistoilla. Vaikka kairauksissa ei löytynyt palanutta luuta, eikä paikalta ole löytynyt kalmistoon viittaavia metalliesineitä alkuperäisessä kontekstissaan, löytöjen ja havaintojen perusteella paikalla on todennäköisesti rautakautinen polttokalmisto. Alue on rajattu kiinteäksi muinaisjäännökseksi siten, että se sisältää raivaamattoman kivisen alueen harjanteen itäosassa.
Historiallisen ajan asutukseen (torppa Kuninkaan kartastossa) liittyvää esineistöä on löytynyt laajalta alueelta Lystikalliolla ja etelässä olevasta metsäsaarekkeesta. Mitään tunnistettavia tai ajoitettavissa olevia vanhempaan asutukseen liittyviä rakenteita ei kuitenkaan ole löytynyt. Pellolta läheltä toisiaan löytyneet rautakautiset esineet (alakohteet) saattavat liittyä metallin uusiokäyttöön myöhemmän asutuksen piirissä, sillä pelto ei ole maaperältään ainakaan kalmistoksi sopiva.

Kirstuniemi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kirstuniemi sijaitsee Nuoramoisjärveen pistävän laajan niemimaan koilliskärjessä. Kirstuniemi on pyöreähkö, noin 200 m läpimittainen, loivapiirteinen mäki, joka kohoaa noin 5 m alavammasta ympäristöstään ja hiukan enemmän Nuoramoisjärven pinnan yläpuolelle. Mäkialueella on useita matalia kalliopohjaisia kumpareita ja harjanteita. Kohde on niistä itäisimmällä. Paikan kohdalla Käyrälahdentien koillislaidassa on muuntajapylväs lounaasta tulevan sähkölinjan päässä. Heti muuntajan pohjoispuolella on parin metrin korkuinen ja noin 10 m pituinen avokallioharjanne. Kumpareen pohjoisosassa on laajempi melko jyrkkäreunainen avokallio. Muinaisjäännös sijaitsee näiden kallioiden välissä olevalla tasanteella. Alueella on melko paljon suurehkoja, läpimitaltaan 1-2 m kokoisia kiviä. Maan pinta on ruohoturpeen peittämä. Paikalla ja laajemminkin kumpareella kasvaa haapavaltaista metsää, jonka alla on monin paikoin matalampaa pensaikkoa. Maasto on ehjää.
Keväällä 2020 metallinetsimen avulla on löytynyt myöhäisrautakauden spiraalipäinen ketjunkannatin (tappikoristeltu muunnos, KM 42705) kallioiselta kumpareelta 15 cm syvyydestä.
Tarkastuksessa 23.5.2020 ketjunkantajan löytökohdalla maan todettiin olevan
tummaa hiekkamultaa ainakin 20 cm syvyyteen. Tutkittaessa ympäristöä havaittiin runsaan kymmenen metrin päässä 20 cm syvyydestä massiivinen, viikinkiaikainen rannerengas (jätettiin maahan). Esine oli hyvin tummassa, kivettömässä hiekkamullassa, jossa oli myös palanutta luuta (KM 42706). Muitakin mahdollisesti esihistoriallisiin metalliesineisiin viittaavia signaaleja havaittiin. Kairalla todettiin, että edellä mainittujen löytökohtien välisellä, tasaisella ja kivettömältä näyttävällä alueella kumpareen laella ruohoturpeen alla on mustaa hiilensekaista hiekkamaata ja niin tiheä kiveys, ettei kaira uponnut yli 10 cm syvyyteen (yhdessä kohdassa kaira upposi, ja mustan maan paksuus oli 25 cm, alla vaaleaa hiekkaa). Kumpareen ympärillä maaperä oli hienojakoisempaa ja vaaleaa. Tämä alue kumpareen ympärillä on merkitty pelloksi pitäjänkartassa. Löytökohtien vähäkivisyys (varsinkin rannerenkaan löytökohdalla) saattaa johtua siitä, että raivaus on ulottunut kalmiston reunaosiin asti.
Kivinen alue (kalmistokiveys) ja todetut metalliesineiden löytökohdat sen laidoilla, 10-15 m läpimittaisella alueella, ovat edellä mainitun muuntajan pohjoispuolella olevan avokallioharjanteen pohjoispuolella. Idässä ja lännessä alue rajoittuu ilmeisesti aiemmin viljelyksessä olleeseen alueeseen. Kalmisto saattaa jatkua pohjoiseen, noin 20 m päässä kumpareen pohjoisosassa olevaan laajempaan avokallioharjanteeseen asti. Kohde on rajattu tämän mukaisesti.

Tenho (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Nuoramoisjärven Lahdenpohjanlahden luoteisrannalla, peltotasanteen keskellä olevassa 60 m pitkässä ja 30 m leveässä metsäsaarekkeessa, jossa maaperä on hiekkaa, ja maanpinnalla on jonkin verran kiviä. Paikka on noin 70 m päässä kaakossa olevasta vanhasta rantatörmästä. Tenhon talo on 150 m paikalta itäkoilliseen. Saarekkeen lounaispään poikki kulkee rannalla olevalle kesämökkitontille menevä tie. Saarekkeessa kasvaa tiheää nuorta lehtimetsää.
Metallinetsinnässä keväällä 2020 saarekkeesta löytyi spiraalirannerengas (KM 42715). Löytäjä havaitsi maassa nokea/hiiltä. Löytöjä on myös kuullut paikallisilta asukkailta, että saarekkeesta on kymmeniä vuosia sitten löytynyt keihäänkärki, jonka myöhemmästä kohtalosta ei ole tietoa.
Tarkastuksessa 28.6.2020 saarekkeessa havaittiin rautakautisia metalliesineitä (pieni hevosenkenkäsolki, hihnanpäätehela), osa aivan mineraalimaan pinnalla, ohuen karikekerroksen alla tuomitiheikössä, jonka varjossa ei ole aluskasvillisuutta. Syvältä hiilensekaisesta maasta löydettiin muun muassa kuolaimet. Metalliesineet jätettiin löytöpaikoilleen, mutta maan pinnalta otettiin talteen rautakautista keramiikkaa (KM 42716). Kairausten ja metallinilmaisinhavaintojen perusteella ilmeisesti hyvin runsaslöytöinen kalmiston keskeinen alue on läpimitaltaan noin 15 m ja sijaitsee saarekkeen keskellä. Myös sen ympärillä tehtiin kalmistoon viittaavia havaintoja (metallinilmaisinsignaaleja, syvälle ulottuvaa hiilen- ja noensekaista maata). Saarekkeen lounaispäässä kesämökille menevän tien länsipuolella ei kuitenkaan havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.

Heiskala 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pulkkilantien itäpuolella, Asikkalan kirkonkylästä noin 3,5 kilometriä pohjoiseen. Syksyllä 2019 metallinilmaisinharrastajat ilmoittivat useista rautakautisista löydöistä alueelta (mm. rahoja ja koruja). Keväällä 2020 viereisen pellon kyntökerroksessta löytyi metallinetsinnässä katkelmallinen dirhemiä imitoiva hopeariipus ja muita myöhäisrautakauden esineitä (ks. alakohteet) ja aiemman löytöalueen pohjoispuolelta mm. miekanterä ja ponsi.
Löytöalue tarkastettiin kesäkuussa 2020. Tarkastuksen suorittivat alueellisen vastuumuseon tutkijat yhdessä metallinilmaisinharrastajien kanssa. Kyseessä on kallioisessa metsikössä sijaitseva laaja, ojan kahteen osaan jakama rautakautinen kalmistoalue, jossa (poltto)hautaukset sijaitsevat painanteissa kallioleikkausten vierustoilla. Kohteen rajaus perustuu koekuopitukseen, topografiasta tehtyihin havaintoihin, kairauksiin, metallinilmaisinsignaaleihin ja -löytöpaikkoihin.
Tarkempi aluerajaus ja kohteen luonteen tarkempi selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Pihlaja (1000038733) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 11 kilometriä Vääksyn keskustasta lounaaseen, Manskiventien itäpuolella, louhikkoisen/kivisen mäen laen itäpuolella, osin rinteessä. Syksyllä 2019 metallinilmaisinharrastaja löysi paikalta pyöreän kupurasoljen ja tasavarsisoljen.
Tarkastus 2020. Löytöpaikkaa tutkittiin tekemällä koekuoppia, t-piikkikairauksia ja ja metallinilmaisimin. Kyseessä on tuskin satunnainen hajalöytöpaikka, jonne esineet olisivat hävinneet tai kulkeutuneet. Kohde voisi esinelöytöjen perusteella olla hautapaikka, mutta siitä ei ole muuta todistusaineistoa. On myös mahdollista, että löydetyt esineet ovat peräisin jostain muusta kulttuurisesta ja toiminnallisesta yhteydestä, esimerkiksi uskomuksellisista rituaaleista.
Aluerajaus on tehty metallinilmaisinhavaintojen sekä osin topografian perusteella. Tarkempi rajaus vaatii tarkempia arkeologisia tutkimuksia.

Tuomiaho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tuomiahosta, loivasti pohjoiseen ja länteen laskevalta rinteeltä kartoitettiin löytöilmoitustarkastuksessa yli 30 kaskiröykkiötä, kaksi mahdollista nauris/kellarikuoppaa ja kaivonjäänteet. Kaskiröykkiöt vaihtelevat kooltaan ja muodoltaan. Osa on kekomaisia, osa muurimaisia, osa pyöreitä. Röykkiöiden koko vaiuhtelee noin metristä useisiin metreihin. Latomusten korkeus on vajaasta puolesta metristä yli metriin. Alueen röykkiöiden ja muiden rakenteiden ajoittaminen vaatii tarkempia ja laajempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä tarkastuksessa on mahdollista suorittaa.
Käsi-GPS:llä mitatut röykkiöt, kaksi kuoppaa ja kaivo on merkitty alueen alakohteiksi.
Aluerajaus on tehty röykkiöiden/latomusten levinnän mukaan.

Seppälä C (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Peltosaarekkeen koillisosassa sijaitsevan laakakivi (n. 3 x 2 m), jonka eteläreunan lähellä on yksi kuppi (halkaisija n. 5,5 cm, syvyys noin 2 cm) ja toinen epävarma kuppi (halkaisija n. 8 cm, syvyys n. 1 cm).

Tekemäjärvi (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee metsämaastossa Tekemäjärven luoteispuolella. Tekemäjärvi on pohjoisesta etelään mitaten noin 800 m pitkä ja 500 m leveä järvi. Järveä on jonkin verran laskettu, ja nyt sitä reunustaa noin 50-200 m leveä hyvin kostea vesijättö.
Tekemäjärven luoteispuolelta vanhalta rantatörmältä löytyi 10.8.2020 metallinetsinnässä viikinkiajan keihäänkärki (KM 42761) hiekkamaasta 20 cm syvyydestä.
Tarkastuksessa 28.8.2020 keihäänkärjen löytöpaikan ympäristössä havaittiin laaja esihistoriallinen asuinpaikka. Löytöjen (kvartsi-iskokset, palanut luu) perusteella paikalla on todennäköisesti oleskeltu kivi- ja/tai varhaismetallikaudella. Löytynyt keramiikka on vaikeasti ajoitettavaa, mutta selvästi esihistoriallista. Sijainniltaan ja ympäristöltään kohde on tyypillinen pyyntikulttuurin asuinpaikka. Keihäänkärki viittaa siihen, että paikkaa on käytetty vielä rautakaudella. Tarkastuksessa keihäänkärjen löytökohdalla tai sen ympäristössä ei havaittu muuta kiinteisiin muinaisjäännöksiin viittaavaa kuin samanlainen kulttuurikerros kuin muuallakin asuinpaikalla. Paikalla havaittujen tulenpidon jälkiä sisältäneiden painanteiden funktio ja ajoitus ei tarkastuksessa selvinnyt varmuudella.

Vesijärven satamarata (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vesijärven satamarata ja siitä nykyisin jäljellä oleva ratapohja on Suomen vanhimpaan rataverkkoon kuuluva kohde. Satamarata rakennettiin samassa yhteydessä Riihimäki-Pietari-radan Lahden osuuden kanssa vuosina 1868 - 69. Sen ja vuonna 1871 valmistuneen Vääksyn kanavan myötä mahdollistui tavara- ja matkustusreitti Päijänteeltä Suomenlahdelle. Keski-Suomen, Helsingin ja Pietarin yhteyksien kasvattama liikenne vaikutti omalta osaltaan Lahden kasvamiseen ensin kauppalaksi vuonna 1878 ja myöhemmin vuonna 1905 itsenäiseksi kaupungiksi.
Liikennöinti radalla lopetettiin 1980-luvulla, minkä jälkeen se purettiin Vesijärven asemalta Salpausselän seisakkeelle asti.

Vipanmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Osa Kuivajärven kylätonttia. Kaksi mahdollista torpan paikkaa. Alueilta tunnistettu ja dokumentoitu mm. useita kivivalleja ja rakennusten perustuksia.

Mantere (1000039262) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Päijänteen itärannalla, laajan Rapalanniemen kärkiosassa, Rapalanlammen itärannalla. Rapalanlampi on noin puolen kilometrin läpimittainen pyöreähkö lampi, jonka pinta on Päijänteen tasossa. Luoteisrannalla on Rapalan kartano. Lampea ympäröivät 5-10 m korkeat hiekkamoreenikumpareet ja harjanteet, jotka on suurelta osin raivattu pelloksi. Kauempana, Rapalanniemen kärjessä lännessä ja varsinkin kaakossa niemen sisäosassa, maasto muuttuu kallioisemmaksi. Lampea ympäröi vanha viljelymaisema. Itärannan harjanteella, jossa kohde sijaitsee, pellot on kuitenkin metsitetty.
Metallinetsinnässä on 7.9.2020 löytynyt metsitetyn pellon alueelta ns. massiivinen rannerengas ja pätkä pronssiketjua (KM 42771). Löytösyvyys 5 cm.
Tarkastuksessa 11.9.2020 havaittiin hyvin pienellä alalla metsitetyn pellon entisessä kyntökerroksessa useita rautakautisia metalliesineitä. Esineet ovat tyypiltään yleisesti kalmistolöydöissä esiintyviä (massiivinen rannerengas, merovinkiaikainen tasavarsisolki). Paikalla havaittiin kairauksissa myös palanutta kiveä ja pieni palaneen luun muru, jotka todennäköisesti ovat peräisin kalmistosta. Kyntökerroksen alla maaperä oli niin kivistä ja soraista, että kyntökerroksen alla mahdollisesti ehjänä säilyneestä kalmistokerroksesta ei saatu kairauksissa selvää kuvaa. Tältä keskeiseltä alueelta lounaaseen signaaleja oli harvemmassa. Muutamia mielenkiintoisia tutkittiin tarkemmin, ja pieni pyöreä kupurasolki KM 42772 otettiin talteen. Alue, jolla rautakautisia esineitä havaittiin, oli pituudeltaan noin 35 m ja leveydeltään noin 20 m. Kohde on rajattu siten, että se sisältää havaittujen rautakautisten esineiden löytökohdat.
Samalta nykyisin metsitetyltä pellolta on löytynyt massiivinen viikinkiaikainen rannerengas KM 10647 jo 1930-luvulla peltotöissä. Sen tarkka löytöpaikka ei kuitenkaan ole tiedossa, joten ei ole varmaa, onko se löytynyt kalmiston alueelta vai jostain sen lähistöltä.

Seppälä (1000039289) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Yksittäinen pyöreähkö kuppi (n. 8 x 8 x 3,5 cm) matalan kallionpaljastuman tasaisella laella, Seppäläntien pohjoispuolella, aivan tien vieressä, kallionpaljastuman eteläreunalla. Samalla kallionpaljastuman päällä on 1800-luvulla rakennettu aitta. Kuppi sijaitsee noin 40 cm etelään sen kaakkoiskulmasta. Toinen, epäselvä kuppi sijaitsee tästä noin 10 m luoteeseen olevalla kallionpaljastuman eteläreunan tuntumassa (koordinaatit P: 6845020, I: 440980).

Pirisaaret (Asuinpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2020 löytynyt D-tyypin pyöreä kupurasolki (KM 43466) itäisen Pirisaaren luoteisosasta, 15 cm syvyydestä nokisesta ja hiilisestä sekä kivikkoisesta metsämaasta.
Löytöpaikka tarkastettiin 19.6.2021. Esine on löytynyt moreenirinteeltä, sen pintakerroksessa olevasta huuhtoutuneesta kivikosta. Löytökohdalla ja sen lähiympäristössä ei havaittu merkkejä hautauksesta tai muusta muinaisjäännöksestä. Ympäristöstä löytyi muutamia muita esineitä: muutaman metrin päästä idästä puukko, jonka kahvassa oli vielä puuta jäljellä, noin 30 m luoteeseen hevosenkenkänaula ja 35 m pohjoiseen putkilukko (löydöt jätettiin maahan). kokonaisuutena löydöt viittaavat siihen, että paikalla on ollut jotain toimintaa todennäköisesti pitemmän ajan kuluessa rautakaudella ja myöhemmin. Putkilukko on yllättävä löytö pienessä saaressa, jossa ei ole mahdollisuutta pysyvälle vijelyyn perustuvalle asutukselle. Esine löytyi kätkettynä kivien välisestä kolosta, josta sen löytäminen (ilman metallinilmaisinta) ja poistaminen oli mahdollista vain siirtämällä puolen metrin pituista kiveä. Koska lukko on helposti mukana kuljetettava esine, sen tallettamiseen juuri tälle paikalle, todennäköisesti ilman vakituista asutusta olevaan saareen, on vaikea keksiä muuta syytä kuin, että saaressa on ollut jotakin lukittavaa, ja että samanlaista käyttöä lukolle olisi siellä todennäköisesti tulevaisuudessakin. Mahdollisesti paikka on ollut eräsija, jossa on ollut rakennuksia, esimerkiksi kalasauna tai aitta, joka on haluttu pitää lukittuna ainakin ajoittain. Mitään tämän tyyppiseen muinaisjäännökseen mahdollisesti liittyviä rakenteita maastossa ei kuitenkaan havaittu, joten kohdetta on edelleen syytä siltä osin pitää mahdollisena muinaisjäännöksenä joka vaatii jatkotutkimuksia.

Keromäki 4 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee etelään laskevalla metsäisellä rinteellä noin 70 metriä länsi-luoteeseen Keromäki 3:sta ja noin 120 metriä itään Käikälän historiallisesta kylätontista.
Keromäki 4:n löytöpaikkatarkastuksen yhteydessä löytynyt kalmisto/hautaus, joka on mahdollisesti ainakin osin tuhoutunut kohteen pohjoispuolella olevan rakennuksen piha-alueen tasaamisen yhteydessä: kiviä ja maa-ainesta on siirretty/työnnetty piha-alueelta etelärinteeseen ja on mahdollista, että löydetyt rautakautiset esineet (kankiketjun fragmentti, hihnanjakaja, kaksi puukonteraa) ovat alkujaan hautauksesta, joka on ollut nykyisellä piha-alueella. On varsin luultavaa, että hautauksia on lähes koko etelärinteellä. Tämän todentaminen ja tarkempi aluerajaus vaatisi kuitenkin tarkempia ja perusteellisempia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Vanhakartano (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähä-Äiniön historiallisen kylätontin alueella, sen lounaisosassa.
Metallinilmaisinharrastajat löysivät syksyllä 2020 hevosaitauksen alueelta useita rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä KM 43131: (kuparipellinkappaleita, punnus, tasavartisen soljen fragmentti, sormuksen fragmentti, sulanutta pronssia ja hopeaa, niittejä). Rajaus on tehty löytöjen levinnän perusteella - tarkastus samanaikaisesti. On todennäköistä, että alue on määriteltyä rajausta huomattavasti laajempi jatkuen mm. pohjoiseen.
Kohteen laajuuden ja yhteyden historiallisen kylätonttiin selvittäminen vaatii tarkempia ja perusteellisempia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Vanhakartano 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähä-Äiniön historiallisella kylätontilla ja muodostuu kahdesta alueesta etelään ja itään laskevalla rinteellä.
Metallinilmaisinharrastajat löysivät kesällä 2020 alueelta rautakautisia esineitä ja viitteitä rautakautisesta kalmistosta. KM 43128:1, KM 43129:1-3, KM 43130:1-2.
Tarkastus 2020. Alue tarkastettiin syksyllä 2020: pintahavainnointi, kairaus, koekuopitus ja metallinilmaisintutkimus. Kyseessä vaikuttaisi olevan kalmisto, jonka eteläinen osa rajautuu kivikkoiseen, loivahkoon rinteeseen kartanon päärakennuksen piha-alueen reunan ja vanhan, edelleen selkeästi erottuvan rantavallin väliselle alueelle, kartanon etelä- ja itäpuolella. Pohjoinen osa sijaitsee samalla loivahkolla rinteellä, Vanhankartanontien ja varastorakennuksen välisellä nurmettuneella alueella, noin 140 metriä koilliseen kartanosta.
Pohjoinen osa. Suurehkon maakiven eteläpuolelta, linturiipuksen räpylän löytöpaikalla havaittiin kiveystä ja hyvin tummaa, noen ja hiilen sekaista maa-ainesta sekä muutama hyvin pieni, epäselvä palanen palanutta luuta. Tumma noensekainen maa-aines vaikuttaa jatkuvan itään viereisen varastorakennuksen pohjoispuolelle muutaman kymmenen metrin pituudelta ja löytöpaikasta etelään ainakin kymmenisen metriä.
Eteläinen alue. Koekuopasta havaittiin kiveys ja nokeentunutta maata. Löytöjen lisäksi kirkkaita, pronssi/rautaesineisiin viittaavia metallinilmaisen signaaleja saatiin alueelta useita.
Rajaukset ovat suuntaa-antavia ja perustuvat metallinilmaisin signaaleihin, löytöihin, kairaukseen, koekuoppiin ja topografiaan. On mahdollista, että kyseessä on yhtenäinen kalmistoalue. Tarkempi aluerajaus ja kohteen luonteen selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Kettuvuori (1000039494) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 80 metriä valtatien itäpuolella, Ansiotien ja Valtatien risteyksestä (Hannula) noin 600 metriä koilliseen. Alueelta löydettiin kaksi kuopparakennetta ja mahdollinen hiilimiilu vuoden 2020 inventoinnissa. Näistä rakenteet 2 ja 3 sijaitsivat VT4:n tienparannusalueella ja siitä johtuen ne tutkittiin kesällä 2021. Tiealueelle jäävä osa on tutkimusten jälkeen vapautettu rakentamiselle.
Rakenne 1: Kuoppa, joka on mäkien välisessä notkossa, koilliseen nousevan rinteen alaosassa, ajouran vieressä, sen koillispuolella. Ympäristö on mäntykangasta. Muodoltaan kuoppa on pyöreä, sen halkaisija on kaksi metriä ja syvyys 60–70 cm. Kuoppa on hieman suppilomainen, sen ympärillä ei ole selvää vallia. Koepistosta löydettiin muutama puuhiili 15 cm syvyydellä.
Rakenne 2: Inventoinnissa 2020 hiilimiiluksi tulkittu kuopanne sijaitsee harjanteen päässä, sen itäreunalla. Ympärillä kasvaa harvaa vanhaa mäntymetsää ja siitä itään laskee jyrkkä notko. Kuopan muoto on soikeahko, koko noin 4 x 3 m, korkeus noin 50 cm. Luoteispuolella on kuoppa, ja kaakkoispuolella kaksi pientä kuoppaa. Vuoden 2021 kaivauksessa rakenteen merkitys jäi epäselväksi.
Rakenne 3: Kuoppa sijaitsee solan keskellä tasaisella maalla. Kuoppa on muodoltaan donitsimainen ja pohjois–eteläsuunnassa noin 2,5 m leveä. Kuopan eteläpuolella on noin metrin leveä hyvin matala valli. Pohjoispuoleinen valli on selkeämpi. Se on leveydeltään 1,5 m ja 20 cm korkea. Vallit ovat kuopan itä- ja länsipuolilla edellisenkaltaiset. Kuopan syvyys on 80 cm. Rakenteen koko leveys on itä-länsi-suunnassa 6,2 m. Kuoppa on tässä suunnassa 2,3 m leveä. Eteläreuna on jyrkähkö, pohjoisreuna loivempi. Pohjan muoto on suppilomainen. Kuoppa on ylhäältä katsottuna pyöreähkö. Kuopan pohjalla todettiin noin 10 cm:n paksuinen hiilikerros. Todennäköisesti kyseessä on kuoppamainen hiilimiilu.
Vuoden 2021 tutkimuksissa kumpumaisen rakenteen 2 merkitys ei kaivauksessa varmuudella selvinnyt. Se saattaa olla luonnon aiheuttama.
Rakenne 3 oli selkeästi ihmisen kaivama, alkuperäiseltä pohjanmuodoltaan maljamainen
kuoppa, jossa todettiin tulenpidon merkkejä. Se lienee siis ollut kuoppamainen hiilimiilu. AMS-ajoituksen perusteella se ajoittuu historialliselle ajalle, aikaisintaan 1600-luvulle.

Lotakonlahti 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 30 m Valtatien itäpuolella ja noin 280 metriä Valtatien ja Lotakonlahdentien risteyksestä kohti Hartolan kirkonkylää. Alueella on kaksi kuopparakennetta, jotka sijaitsevat suunnitellulla tienparannusalueella.
Rakenne 1: Todennäköinen tervahauta. Pohjakaavaltaan pyöreä kuoppa sijaitsee hyvin loivasti luoteeseen laskevassa rinteessä, jossa kasvaa nuorehkoa mäntymetsää. Kuopan halkaisija on noin 3,5 m ja syvyys noin 0,5 m. Kuoppaa kiertää valli, jonka leveys on noin 1,5 m ja korkeus 0,2 m. Vallin pohjoispuolella on ilmeinen juoksutuskuoppa, jonka halkaisija on 1,5 m ja syvyys 0,4 m. Kuopan keskelle tehdystä lapionpistosta todettiin melko runsaasti hiiliä.
Rakenne 2: Todennäköinen tervahauta. Pohjakaavaltaan pyöreä kuoppa sijaitsee mäntyvaltaisessa metsässä tasamaalla. Kuopan halkaisija on 3 m ja syvyys 1 m. Kuopan reunat ovat jyrkät. Kuoppaa ympäröi valli, jonka leveys on 1–1,5 m ja korkeus 0,2–0,4 m. Kuopan pohja vaikuttaa pohjakaavaltaan suorakaiteen muotoiselta. Halssia/juoksutuskuoppaa ei havaittu. Kuopan pohjaan tehdyssä lapionpistossa havaittiin hiekkamaa, jossa oli runsaasti hiiliä. Selvää podsolimaannosta ei erottunut.
Vuonna 2021 kaivauksin tutkittu rakenne 2 todettiin todennäköisesti hiilihaudaksi. AMS-ajoituksen perusteella sitä on käytetty historiallisella ajalla, todennäköisesti 1500- tai 1600-luvulla.

Tohtaa (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohteessa on kaksi kiviröykkiötä kalliopohjalla Päijänteen Majutveden rannalla olevalla kallioisella mäellä. Sijaintinsa ja rakenteensa perusteella ne ovat tyypillisiä lapinraunioita.
Suurempi röykkiö (alakohde Röykkiö 1) sijaitsee mäen huipulla, noin 10 m järven pinnan yläpuolella ja 50 m päässä rannasta. Se on pyöreähkö ja tasalakinen, kenttämäinen. Sen läpimitta on noin 8 m, ja se koostuu pelkästään kivistä.
Toinen pienempi röykkiö (alakohde Röykkiö 2) on suuresta röykkiöstä noin 25 m pohjoiseen ja viisi metriä alempana rantaan laskevassa kalliorinteessä olevalla pienellä kalliokumpareella. Sen läpimitta on noin 5 m. Röykkiö on matala ja kokonaan sammalturpeen peittämä.

Kalliomaja (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee muinaisen niemen kärjessä, nykyisellä metsäsaarekkella peltojen keskellä, Kutajoki By:n (1000024020) historiallisen kylätontin eteläpuolella ja noin 140 metriä etelään Kutajoen (98010042) rautakautisesta asuinpaikasta/asuinpaikkalöydöistä. Saareke kohoaa useita metrejä ympäröivän peltoalueen yläpuolelle ja on laajuudeltaan noin 60 x 70 metriä. Saarekkeen pohjois-luoteisosassa on kalliopaljastuma ja sen osin tasatulla laella 50-60-luvuille ajoittuva kesämökki. Tasatun laen länsipuolella on terassikiveystä ja länsi-lounaaseen laskevalla rinteellä kolme selkeäpää tasaisempaa aluetta/kenties muinaista rantatasoa. Alimpana länsi-lounaispuolella on pellolta todennäköisesti raivatuista kivistä tehty kivimuuri ja kivikasoja.
Paikallinen metallinilmaisinharrastaja ilmoitti alueelliselle vastuumuseolle syksyllä 2020 saarekkeesta tekemistään rautakautisista esinelöydöistä (mm. d/e-tyypin kupurasolki). Paikalle tehdyssä tarkastuksessa havaittiin kairauksissa ja löytökohdille tehdyissä koekuopissa hyvin tummaa, noensekaista maata ja mahdollista kiveystä. Lisäksi löydettiin rautakaudelle ajoittuva neulakota ja muita rautakaudelle ajoittuvia esineitä. Saareketta on tulkittava rautakautisena hautapaikkana, kenties osin vahingoittuneena kalmistona, joka keskittyy saarekkeen länsi-lounaispuoleiseen osaan ja ehkä myös sen laelle tasatulle (ja siten häiriintyneelle) alueelle.

Vähä-Rapanen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuoden 1781 Pitäjänkartan Lusin ja Tuusjärven kylien rajalla sijaitseva rajamerkki. Tehty ladotuista kivistä ja on suorakaiteen muotoinen, pohjakaava n. 130 x 95 cm ja korkeus noin 50 cm. Keskellä merkkiä on viisarikivi, josta erottuu numero 3. Luultavasti numeron vasemmalla puolen on ollut toinen merkki/numero, mutta alue on nykyisin pahoin rapautunut ja siten lukukelvoton. Rajamerkki on sangen voimakkaasti sammaloitunut. Merkin eteläpuolella, suoraan merkissä kiinni on kylmäladottu, osin romahtanut uuni.

Torpankarkea (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vähä-Rapasen luoteispuolella, Viskarinojasta länteen sijaitseva ja järveen rajoittuva kaski/raivausröykkiöalue, joka on merkitty jo vuoden 1781 pitäjänkartalle. Tarkastuksessa alueelta havaittiin kuusi selkeästi erottuvaa kivistä tehtyä raivausröykkiötä. Lisäksi kartoitettiin noin kahdeksan metriä pitkä kivistä ladottu muuri sekä pyöreähkö monttu (halkaisija noin 4 m, syvyys noin 1,5) ja sen viereltä ojamainen kaivanto - kyseessä lienee tervahaudasta ja -rännistä.

Koivumäki (1000039688) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Paimelassa, Vääksy-Lahti-tien (Vesikansantien) itäpuolella sijaitsevassa metsäsaarekkeessa, noin 50 metriä tiestä. Kyseessä on pienialainen kalmisto, joka on todennäköisesti ainakin osin tuhoutunut.
Metallinilmaisinharrastajat ilmoittivat metsäsaarekkeesta tekemistään rautakautisista löydöistä (viranomaisille tiedoksi Ilpparin löytöilmoitus ILM15133) kesällä 2020: venenaula, spiraalia, kuolaimet, ketjunkannatin, puukon/veitsenterä. Kohde tarkastettiin kesällä/syksyllä 2020. Saareke havaittiin itäreunaltaan varsin voimakkaasti muokatuksi (vanha, sortunut perunakellari) ja maa-ainekseltaan sekoittuneeksi: pellolta tuotua maata, kivikasoja, resenttiä roskaa. Kairauksissa ja tehdyssä koepistossa havaittiin kuitenkin sekoittuneen pintakerroksen alapuolella paikoin noesekaista maa-aineista ja rapautuneita kiviä - kyseinen alue keskittyy saarekkeen itäpuoleiselle kumpareelle. Rajaus on tehty metallinilmaisintarkastelun, kairaus- ja koepisto/kuoppahavaintojen sekä esineiden löytöpaikkojen perusteella. Alueen tarkempi rajaus ja tulkinta edellyttävät perusteellisempia tutkmuksia.

Tekemäjärvi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee metsämaastossa Tekemäjärven luoteispuolella. Tekemäjärvi on pohjoisesta etelään mitaten noin 800 m pitkä ja 500 m leveä järvi. Järveä on jonkin verran laskettu, ja nyt sitä reunustaa noin 50-200 m leveä hyvin kostea vesijättö. Kohde sijaitsee järven luoteisrannalla olevan mäen kaakkoissivulla. Mäen huippu on noin 20 m järven pinnan yläpuolelle. Mäen tasaisesti laskevasta kaakkoisrinteestä ulkonee niemeke, jonka kärjessä on lännestä itään noin 30 m pitkä ja 20 m leveä tasanne. Paikalla on ollut niemi ennen järven laskemista.
Paikka tarkastettin, koska metallinilmaisinharrastaja oli havainnut metallilöytöä (naula) esiin kaivaessaan palanutta luuta. Kahdessa koekuopassa, jotka sijaitsivat niemekkeen kärjessä olevan tasanteen keskiosassa ja itäkärjessä, havaittiin kulttuurikerros, josta saatiin tyypillisiä kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Kolmannessa koekuopassa, joka kaivettiin aivan tasanteen länsipäähän, ei havaittu asuinpaikkaan viittaavia merkkejä. Tämä viittaa siihen, että muinaisjäännös ei ulotu tasanteelta länteen, missä maasto muuttuu tasaisesti laskevaksi loivaksi rinteeksi. Asuinpaikka tuskin ulottuu myöskään tasanteelta nousevalle jyrkemmälle rinteelle. Muinaisjäännösrajaukseen on siten sisällytetty niemekkeen kärjessä oleva tasanne.

Turansaari (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Turansaaressa, Päijänteen Asikkalanselän pohjoisosassa, Sulunpohjan lahdessa, Pulkkilanharjun Käkisalmesta noin puoli kilometriä itään. Saari on länsilounaasta itäkoilliseen noin 650 m pitkä ja 100-250 m leveä. Saari on melko alavaa maata. Saaren lounaispäässä on pienialainen, noin 50 m pitkä ja 30 m leveä kalliokumpare, joka kohoaa tason 80 m mpy yläpuolelle.
Kumpareella havaittiin tarkastuksessa 27.6.2020 kaksi pelkästään kivistä koostuvaa röykkiötä (röykkiöt alakohteina). Röykkiö 1 (läpimitta 5-6 m, korkeus on noin 30 cm, länsi-luoteisreunalla laskevalla kalliolla enemmän) sijaitsee kalliokumpareen tasaisen lakialueen luoteiskulmassa. Röykkiö 2 (läpimitta 4-5 m, sammalen ja varvikon peittämä) sijaitsee röykkiöstä 1 noin 12 m itäkaakkoon kalliokumpareen lakialueen itäreunalla.
Tarkastuksen perusteella Turansaaren länsipään kalliokumpareella sijaitsevat röykkiöt ovat tyypillisiä lapinraunioita. Muinaisjäännös on rajattu siten, että rajaus sisältää kallion tasaisen lakialueen ja sen rinteet.

Selkäsaaret (1000039838) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Päijänteessä, Selkäsaarten keskimmäisessä saaressa. Selkäsaarten kolmisaarinen saariryhmä sijaitsee Päijänteen Hinttolanselän keskellä. Saari on noin 250 m pitkä etelästä pohjoiseen ja enimmillään vähän yli sata metriä leveä. Saaren ytimen muodostaa kalliopohjainen, kivisen hiekkamoreenin peittämä harjanne, jonka keskiosa kohoaa 82,5, m mpy korkeuskäyrän yläpuolelle. Saarella kasvaa mäntyvaltaista metsää.
Röykkiö sijaitsee saaren keskellä olevan harjanteen melko tasaisen laen länsireunalla. Rinne laskee röykkiöltä portaittain rantaan asti lännessä. Röykkiö on noin 14 m pitkä etelästä pohjoiseen. Sen leveydeksi mitattiin 4,2 m kolme metriä pohjoispäästä etelään ja 5,0 m kolme metriä eteläpäästä pohjoiseen. Se on rakennettu alla olevan kallioharjanteen muotoja mukaillen pitkänomaiseksi. Röykkiön päiden lähellä sen rakenne on kompakti, reunat selvät ja jyrkästi nousevat. Myös sen keskiosassa itäreuna on samanlainen ja suora, mutta länsireunalla kiveys on levinnyt alas länteen viettävälle kalliopinnalle niin, että röykkiön leveys on suurimmillaan noin 6,8 m. Leviäminen saattaa johtua röykkiön reunan luontaisesta sortumisesta, mutta todennäköisesti ainakin osittain röykkiön kaivelemisesta, sillä 4-5 m pohjoispäästä etelään röykkiön keskellä on noin 2 m läpimittainen kuoppa, josta kiveystä on ilmeisesti poistettu (ei kuitenkaan pohjaan asti kairaushavainnoista päätellen). Toinen matalampi kaivelujälki on pari metriä etelämpänä. Länsirinteelle levinneessä kiveyksessä ja kaivelukuopissa kivet ovat paremmin näkyvillä kuin paksun sammalturpeen peittämissä röykkiön ehjissä osissa.
Suuren röykkiön eteläpään kaakkoispuolella noin kymmenen metrin päässä on lähes vaakasuoralla, sammalen peittämällä kalliopinnalla kolme pientä pelkästään kivistä rakennettua röykkiötä. Niiden läpimitta on noin 2 m ja kaikissa on keskellä kuoppa, jossa rakenteen tukeman pylvään pää on ollut. Röykkiöt muodostavat tasakylkisen kolmion, jonka pisin sivu (4,2 m) on luoteessa. Tätä sivua vastaan jokseenkin kohtisuorassa paikan kautta kulkee luoteen puolella metsässä edelleen isojen puiden välissä näkyvä avoin linja. Röykkiöiden välissä sammalen alla havaittiin kallioon upotettu ja noin 5 mm kallion pinnan yläpuolelle ulottuva rautapultti. Se sijaitsi symmetrisesti tasakylkisen kolmion keskilinjalla, mutta lähempänä kaakkoista röykkiötä kuin kahta muuta röykkiötä.
Selkäsaarten suuri röykkiö vaikuttaa lapinraunio-tyyppiseltä esihistorialliselta röykkiöltä, joten se on kiinteä muinaisjäännös. Sen kaakkoispuolella olevat kolme pientä kiviröykkiötä ovat merimerkin tai muun sellaisen rakenteen jalkojen tukikiveyksiä. Ne eivät ikänsä perusteella ehkä ole kiinteitä muinaisjäännöksiä, mutta niidenkin säilyttäminen muina kulttuuriympäristökohteina saattaa olla perusteltua. Kohde on rajattu siten, että ne sisältyvät rajaukseen.

Levijärvi 2 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin läpimittaisen, nykyisin kokonaan kuivatun Levijärven kaakkoisrannalta. Paikka on noin 300 m pitkän ja sata metriä leveän, rannan suuntaisen harjanteen eteläosasta lounaaseen pistävässä niemekkeessä, vanhan rantatörmän päällä. Harjanteen länsirinne laske paikan pohjoispuolella melko jyrkkänä ja kivisenä suoraan entiseen rantaan. Niemekkeen pohjoislaita on mataloituvaa ja lounaaseen kaartuvaa jatketta tälle rinteelle. Niemekkeen kivisen ja hieman koholla olevan luoteisreunan takana niemekkeen sisäosassa maaperä on lähes kivetöntä hiekkaa. Maasto jatkuu hiekkakankaana kaakkoon. Paikka on metsämaastoa. Tarkastuksen aikaan paikan luoteispuoella oli laaja hakkuuaukea.
Tarkastuksessa 15.6.2020 paikalle kaivettiin kaksi koekuoppaa. Yhdestä koekuopasta löytyi astian reunapala esihistoriallista keramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta (KM 42694). Koekuopassa oli noin 25 cm lähes kivetöntä, tummaa hiekkamultaa, joka 30 cm syvyyteen mennessä vaaleni huomattavasti. Toisesta koekuopasta löytyi vain palanutta luuta. Kvartsi-iskokset ja palanut luu viittaavat kivi- tai varhaismetallikautiseen ajoitukseen. Löytynyt keramiikka vaikuttaa todennäköisemmin varhaismetallikautiselta tai rautakautiselta kuin kivikautiselta. Kohde on rajattu koekuoppien ympäristöön topografian perusteella, mutta varsinkaan kaakossa rajausta ei voi pitää varmasti kattavana.

Rahikanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Rahikanmäen koilliseen laskevalla rinteellä. Rahikanmäki on osa hiekkamoreeniharjannetta (yhtä Salpausselkään liittyvää rinnakkaista reunamuodostumaa), joka alkaa parin kilometrin päästä koillisesta Salpauselän Harjunmäen laajasta hiekkakankaasta ja kulkee katkeillen lounaaseen. Rahikanmäen itäpuolella harjanteen katkaisee notko, jossa virtaa luoteeseen puro. Se laskee kauempana luoteessa Läksiänojana Teuronjokeen. Kapea puronotko levenee harjanteen molemmilla puolilla laajoiksi alaviksi tasangoiksi, jotka on nykyisin suurelta osin raivattu pelloiksi. Rahikanmäellä kasvaa pääasiassa kuusimetsää.
Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä kolme rautaista nuolenkärkeä ja neljä viskaria (KM 42698, KM 42699) 200 m pituiselta alueelta.
Tarkastuksessa ei havaittu mitään kiinteisiin muinaisjäännöksiin viittaavaa tarkastuksen aiheena olleiden metalliesineiden varsinaisilla löytökohdilla. Kahden löytökeskittymän välissä havaittiin viisi pyyntikuopaksi tulkittua suppilomaista kuoppajäännettä (läpimitta noin 2,5 m, syvyys kairausten perusteella alun perin yli metrin, ei tulenpidon merkkejä) jonomaisessa muodostelmassa. Niiden ajoitus on epäselvä, mutta on mahdollista, että viskari- ja nuolenkärkilöydöillä on yhteys pyyntikuoppiin. Pyyntikuopat ja niiden välitön ympäristö on rajattu kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Kankaanpää 2 (1000040090) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Taipaleen kylän peltoaukean pohjoislaidalla. Maasto on hyvin loivasti lounaaseen tai etelään laskevaa hiekkakangasta. Alueella kasvaa mäntyvaltaista metsää. Pohjoisessa on laaja hiekkakuoppa noin 30 m päässä ja idässä samalla etäisyydellä omakotitaloja tontteja Vintturintien varrella.
Paikka tarkastettiin 23.6.2020, koska eteläpuoliselta pellolta löydettyjen kvartsien löytöilmoituksessa kerrottiin myös metsän puolella olevista "painanteita". Tarkastuksessa paikalla havaittiin kaksi pyöreää, reunavallillista, noin 4,5 m läpimittaista ja yli puoli metriä syvää kuoppajäännettä noin 40 m päässä toisistaan. Molempien keskiosassa todettiin kairauksessa ainakin 80 cm syvyydeltä löyhää, hiilensekaista hiekkamaata. Havaintojen perusteella kuoppajäänteet ovat suurelta osin täyttyneitä keskisäiliöllisiä tervahautoja tai hiilimiiluja, joita voidaan pitää kiinteinä muinaisjäännöksinä. Lisäksi niiden väliseltä alueelta löytyi todennäköinen rakennuksen perustus, joka ei ole aivan uusi.

Isometsänsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sysmän Lahdenpohjassa Kukkolanmäentieltä erkanevan Niementien vasemmalla puolella, noin 200 metriä Isometsännsuon jälkeen. Tervahauta on aivan tiessä kiinni ja siten ilmeisesti tietä varhaisempi eli yli sata vuotta vanha.
Tervahauta on muodoltaan pyöreä, suppilomainen ja sen läpimitta harjanteen korkeimmalta kohdalta mitattuna on noin 7–8 metriä. Tervahaudan lounaispuolella, muutaman metrin päässä sijaitsee nelikulmainen kuoppa, jossa on ollut valutusaukko. Kairalla tervahaudan päältä otettu noin 40 cm:n maanäyte oli kauttaaltaan pikimustaa, maaperä sisälsi runsaasti hiiltä.

Myllymäki 2 (1000041237) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myllyoja 2:n kaivausten yhteydessä tarkastettiin myös läheistä metsäaluetta koekuopittamalla potentiaalisiksi arvioituja terassimaisia muodostumia. Kohteessa on kaksi terassimaista muodostumaa noin 75-76 metrin korkeudella ja noin 70 metrin etäisyyydellä toisistaan. Peitteiselle metsäalueelle kaivettiin yhteensä kuusi pientä koekuoppaa, joista kahdesta tuli kivikautisia löytöjä. Pohjoisemmalta terassilta löytyi koekuopasta kuusi kvartsi-iskosta. Eteläisemmältä terassilta (merkitty alakohteena) löytyi yksi selvä kvartsi-iskos sekä runsaasti kvartsikappaleita, joita ei voitu kuitenkaan määrittää löydöiksi. Kulttuurikerrosta ei kyetty koekuopista erottamaan. Maalaji oli karkeaa hiekkaa/soraa.
Aluerajaus on arvioitu. Jos alueelle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on rajaus tarkistettava.

Kytölänmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Alasenjärven lounaispuolella Kytölässä, noin 5 kilometriä Lahden keskustasta koilliseen. Kaava-alueen inventoinnissa 2021 alueelta löydettiin 13 erikokoista kiviröykkiötä sekä noin 18 metrin pituinen kiviaita. Kiviaidan korkeus on korkeimmillaan noin 80 cm, leveyttä aidalla on noin 1 metri. Aita on tehty latomalla kivet päällekkäin ilman sidosaineita. Havaittu aita on osin laonnut, mutta ehjiltä osin selkeä ja helposti havaittava. Aita noudattaa vuoden 1872 ja 1964 karttoihin merkittyä kiinteistörajaa. Nykyisin paikalla ei ole kiinteistörajaa.
Alueelta havaitut kiviröykkiöt sijaitsevat kaikki kiviaidan länsipuolella ja ovat vaihtelevan kokoisia ja mallisia. Suurin havaittu röykkiö on koottu maanpinnalle, sen halkaisija on noin 1,2 m ja korkeus hieman alle 0,5 m. Suurin osa havaituista röykkiöistä oli koottu suurempien maakivien kupeeseen tai päälle.
Inventointihetkellä maasto alueella oli vaihtelevaa; osin alue kasvaa avarapohjaista haavikkoa, osin kuusi- ja sekametsää, missä maanpinnalla oli paljon kaadettua vesakkoa/risukkoa, mikä osaltaan vaikeutti havaintojen tekemistä. Paikalla on luultavasti lisääkin, vielä havaitsemattomia röykkiöitä.
Kyseessä on mitä ilmeisimmin kaskiröykkiöalue, johon myös paikan nimi (Kytölänmäki) vahvasti viittaa. Ajoitus on epävarma ilman tarkempia arkeologisia tutkimuksia. Nuorimmillaan alue voisi olla peräisin 1700-1800-luvulta, jolloin paikalle on siirtynyt Ohrapään talo läheisestä Ahtialan ryhmäkylästä. Paikan kaskeaminen voi olla tätä huomattavasti vanhempaakin (rautakautis-keskiaikaista); tätä puolustaisi ainoastaan reilun kolmen kilometrin etäisyydellä idässä sijaitseva rautakautiset juuret omaava Ahtilan kylä.

Risuniemi (1000001379) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Saarijärven pohjoisrannalla, Risuniemen ja harjun kainalossa kaakkoon avautuvalla terassilla. Läheltä kulkevalta metsätieltä erkanee pistotie rantaan terassin kohdalle, missä on epävirallinen nuotiopaikka. Paikalle on kulunut hiekkapaljastuma, joka on laajuudeltaan noin 7 x 10 m. Asuinpaikkalöydöt (keramiikkaa ja kvartsia) kerättiin paljastuman alueelta ja sen keskelle kaivetusta koekuopasta. Maalaji on hiekka ja paikalla kasvaa mäntyä, rannassa myös koivua ja leppää.
Vuoden 2021 tarkkuusinventoinnissa tehtiin 15 kpl 30 x 30 cm kokoisia koekuoppia vuoden 2003 inventoinnissa esiin tulleiden löytöpaikkojen kohdalle ja läheisyyteen. Epävirallinen Nuotiopaikka, halkaisija noin 70 cm, on koottu kivistä matalan rantatörmän päälle ja sen ympäristö noin 15 x 10 metrin alueelta on kulunut niin, ettei siinä ole juuri turvekerrosta, vaan pelkkää kariketta hiekan päällä.
Tarkkuusinventoinnissa löytyi kvartsi-iskoksia kahdesta koekuopasta, mutta likamaata kuopissa ei ollut havaittavissa. Muut koekuopat olivat löydöttömiä ja niissä oli normaali podsolimaannos. Asuinpaikka sijoittuu topografisesti pohjoisessa olevan rinteen alapuolelle ja luoteessa olevan alavamman alueen ja rannan väliin. Koekuoppalöytöjen perusteella asuinpaikka on todennäköisesti melko pienialainen ja se sijainti on määritettävissä vuosien 2003 ja 2021 havaintojen perusteella rannan suuntaiselle kapeahkolle kaistalle noin 15 x 30 metrin alueelle. Aluerajaus on hieman isompi kuin mitä havainnot edellyttävät, mutta alueella voi olla erillisiä löytökeskittymiä, joiden paikallistaminen ja tutkiminen vaatisi laajemman koeojan tai tasokaivausalueen avaamista. Löytökerrokset ovat todennäköisesti melko pinnassa ja eivät ulotu kovin syvälle.
Aluerajauksesta noin 15 metriä lounaaseen on halkaisijaltaan pari metrinen resentti kuoppa

Ruhansilta B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vehkajärvestä Vesijakojärveen virtaavan salmen ylittävän Ruhansillan kaakkoispuolella. Alueelle tehty kaksi koekuoppaa, joista löytyi kaksi kvartsi-iskosta. Maasto on hiekkapohjaista mäntykangasta. Kohteen määritys vielä epävarma, ks. inventointikertomus.
Vuonna 2024 kohteelle tehtiin maastotarkastus alueelle tulevan maakaapelointihankkeen vuoksi. Maastotarkastuksen tarkoituksena oli selvittää muinaisjäännöksen laajuus. Alueelle tehtiin yhteensä kahdeksan koekuoppaa Ruhansillantien etelä- sekä pohjoispuolelle. Ruhansillantien eteläpuolelle kaivetusta koekuopasta (N 6812468 E 390380) saatiin löytöinä kuusi kvartsi-iskosta n. 15-20 cm syvyydestä hiekkamaasta. Kts. tarkemmat tiedot raportista.
Kohteelle on tehty aluerajaus vuoden 2024 maastotarkastuksen perusteella.

Ruhansilta A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vehkajärven Vesijakojärveen virtaavan vesireitin kapeikon länsirannalla, Ruhansillassa salmen ylittävän Ruhansillantien lounaispuolella. Paikalla on lounaaseen suuntautuva noin 70 m pitkä ja muutamia metrejä veden pinnan yläpuolella kohoava harjanne, jonka koillispäätä tie leikkaa. Harjanteen kaakkoisrinne rannan puolella on melko jyrkkä. Luoteessa maan pinta laskee harjanteen laelta loivana. Maaperä on vaihtelevasti kiviä sisältävää hiekkamaata, puusto pääasiassa mäntyä.
Kahdesta harjanteen päälle lähekkäin tehdystä koekuopasta löytyi inventoinnissa vuonna 2003 kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta (KM 33960) sekä noensekaista kulttuurikerrosta. Jo vuonna 2000 edellä mainitusta kohdasta noin 20 m koilliseen, harjanteen laen koillispäästä, tien eteläpuolisesta leikkauksesta oli löytynyt kvartsi-iskos (KM 32392, alakohteena).
Kohde tarkastettiin 10.6.2021 metsänkäyttöilmoituksen vuoksi. Muinaisjäännöksen laajuuden selvittämiseksi kaivettiin koekuoppia harjanteen laelle aiemmista löytökohdista lounaaseen ja harjanteen länsipuolelle. Lisähavaintoja muinaisjäännöksestä ei saatu, joten kohde on rajattu aikaisempien havaintojen ja topografian perusteella.
Kohde tarkastettiin 3.7.2024 alueelle tulevan maakaapelointihankkeen vuoksi. Tarkastuksen yhteydessä havaittiin, että maanpinta on kohteen alueella paikoin vaurioitunut laikutuksen takia.

Kollarinselkä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruotsalaiseen kuuluvan Kollarinselän pohjoisrannalla. Alueella on muutamia avoimia ja varsin lyhyitä lahtia. Kollarinselän asuinpaikka on yhden tällaisen rannalla. Löydöt (kvartsia) tehtiin tasanteelta, kaatuneen puun juurakosta, 32 m etäisyydeltä nykyisestä rantaviivasta. Maa paikalla on hiekkamoreenia. Tasanteen itä- ja länsipuolella maasto kohoaa ylemmäs ja muuttuu kivisemmäksi. Asuinpaikkatasanteen laajuus on kvartsilöytöjen perusteella noin 10 x 10 metriä, kivisen ja lohkareisen maaston nojalla arvioituna noin 20 x 25 m.
Kohteen sijainti, status ja rajaus tarkastettiin kesällä 2021. Tällöin koekuopista löydettiin lisää kvartsia. Tehty rajaus on suuntaa antava. Jos alueella suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on kohteen rajaus tarkastettava.

Kärettäväntie 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kärettäväntien lounaispuolella olevan törmän päällä, kiinteistön 98-415-1-546 ja Kärettäväntien (käytännössä ok-tontille menevän pihatien) kulmauksen tuntumassa. Paikalla on likimain pohjoiseteläsuuntainen törmä ja sen päällä tasanne, jonka maaperä on hiekkaa. Puusto on lähinnä tukkipuuikäistä mäntyä ja nuorta kuusta. Etelämpänä, kiinteistölle 1-647 johtavan mökkitien ja kiinteistön pohjoisrajan tuntumassa maaperä muuttuu hienorakeisemmaksi ja siinä on suhteellisen runsaasti kiviä; sinne kaivetuista koekuopista ei löytöjä tullut. Niitä ei tullut myöskään ylemmän törmän puolelta. Havaintojen perusteella asuinpaikka-alue lienee jatkunut pohjoisen suuntaan, jossa nykyään on ok-tontille menevä pihatie ja Kärettäväntie. Asuinpaikan arvioitu laajuus on noin 20 x 20 m. Arvio perustuu koekuopitukseen, topografiaan ja rakennettuun ympäristöön. Kohde löytyi metsänkäyttöilmoituksen takia paikalle tehdyssä arkeologisessa tarkastuksessa 1.9.2021.

Ihantola (1000041924) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee laajahkon peltoalueen luoteisosassa, Tenniläntien varressa, sen pohjoispuolella. Paikka on hiekkaharjanteella sen korkeimmalla kohdalla. Paikalta oli löytynyt merovinkiaikainen tasavarsisolki (KM43455), minkä takia paikalla tehtiin 16.9.2021 arkeologinen tarkastus.
Hajanaisen löytökeskittymän paikkeille kaivettiin maanäytekairausten perustella kaksi koekuoppaa. Molemmissa oli muokkauskerroksen (paksuus 25 - 30 cm) alla havaittavissa mahdollista kulttuurikerrosta: tumma noen- ja hiilensekainen (10 cm): kerros. Myös muualla samalla paikalla, koekuoppien ympäristössä, oli kairauksissa havaittavissa mahdollista mutta ohutta kulttuurikerrosta.
Peltomullasta löytyi esineitä, jotka voivat olla peräisin rautakaudelta tai historialliselta ajalta: mm. rautaveitsi (P: 6759158 I: 410127), tunnistamaton pronssiesine (P: 6759140 I: 410080) tunnistamaton rautaesine (P: 6759147 I: 410107). Verrattuna samaan peltoalueeseen muualla ympäristössä, paikalla vaikuttaa olevan ainakin metalliesineiden keskittymä. Paikalta on myös palanutta savea ja punasavikeramiikkaa. Löytöjä ei otettu talteen, vaan ne jätettiin peltoon löytökohdalle.
Löytöjen ja havaintojen perusteella paikalla on kenties (ollut) rautakautinen tai historiallisen ajan muinaisjäännös, mahdollisesti asuinpaikka. Sen olemassaolosta ja säilyneisyydestä saatiin kuitenkin vain niukasti näyttöä, mihin pellon peitteisyys ilmeisesti oli osasyynä.
Kohde sijaitsee Sulunojan pohjoispuolella, siitä parinsadan metrin päässä ja Hollolan keskiaikaisesta kirkosta runsaat 14 km lounaaseen. Kohde tuli tietoon harrastajan syyskuussa 2021 tekemän löytöilmoituksen perusteella. Jo aiemmin samalta laajalta peltoalueelta, Voistion historiallisen kylätontin liepeiltä, oli löytynyt useita rautakautisia esineitä.

Kirkkopelto (1000041956) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Orimattilan keskustan ja Porvoonjoen länsipuolella. Kivistä koottu, sammal- ja jäkäläpeitteinen röykkiö on loivasti viettävällä kalliopohjalla, vain hieman sivussa kallion korkeimmasta kohdasta. Röykkiön maksimilaajuus on noin 4 x 3 m ja maksimikorkeus noin 60–70 cm. Se on lähinnä suorakaiteen muotoinen, keskivaiheilla on noin puolimetrinen ja epäsäännöllisen muotoinen onkalo. Röykkiön vierestä otetuissa kairanäytteissä todettiin muutaman senttimetrin verran sekoittunutta, pääosin humuspitoista maa-ainesta ja hyvin vähän hiiltä; keskusta ei ollut kairattavissa.
Röykkiö on vanhan, Järvikylään johtaneen hiekkatien lähistöllä, siitä noin 100 m etäisyydellä. Niemenkylän historialliselle kylätontille matkaa kertyy 600–700 m. Vanhoilla kartoilla, v.1963 peruskartalla (3111 01 Huhdanoja), v. 1873–1875 senaatinkartalla (Orimattila XII:33) ja vuoden 1856 uudistuskartalla. Karttakuva on varsin yhdenmukainen eikä se olennaisesti poikkea nykyisen maastokartan karttakuvasta: mäelle tai sen liepeillekään ei ole merkitty tonttia tai rakennusta.
Niemenkylästä on varhaisin maakirjamerkintä vuodelta 1539. Järvikylän tontti on Jaakkolan kohdalla, Niemenkylän tontti on Päärnilän kohdalla, ja yksi tontti on nykyisen Tyynelän kohdalla. Kaikki tontit ovat etäällä röykkiöstä. Edellä esitetyn perusteella kyseessä ei ole ainakaan raivausröykkiö. Päälle päin näkyvien ominaisuuksiensa puolesta kyseessä voisi olla joko tulisijan jäännös tai hautaröykkiö.

Rantala (781010093) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Rantalan päärakennuksesta noin 250 m pohjoiseen, pellolla, matalan notkelman koillisrinteessä. Luoteessa on vanha Hartolaan menevä tie ja kylänraja noin 200 m päässä.
Maakivessä (3 x 2,2 x 0,7 m) on kahdeksan kuppia noin puolentoista neliömetrin alueella. Niistä seitsemän on varmaa uhrikuppia(4,5-8 x 1-2,5 cm).

Päivärinta (1000041960) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki on kalliopohjalla rinteessä. Laajuus 1,9 x 1,7 m, korkeus 80 cm. Likimain neliömäisessä ja laakeassa kiveyksessä on 3–4 kivikertaa. Keskellä on noin 40 cm korkea pystykivi, jossa on yhdellä sivulla luku 1836. Rajamerkki on Niemenkylän (varhaisin maakirjamerkintä v. 1539) ja Mallusjoen (varhaisin maininta v. 1459) välisellä rajalla. Kylänraja on v. 1963 peruskartalla (3111 01 Huhdanoja), 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla (3111 01 Orimattila) ja v. 1797–1838 isojakokartalla.

Vartionmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korkean ja jyrkkärinteisen Vartionmäki -nimisen kallion laella, Porvoonjoen länsipuolella, on kalliopohjalla kiviröykkiö. Sen koko on noin 3 x 2,5 m, maksimikorkeus 35 cm. Se on muodoltaan soikeahko ja laakea. Kiviä on 1–2 kerroksessa, jossain kohtaa mahdollisesti 3 kerroksessa. Kiveys on harvahko, paikoitellen kivien välissä on kallionpinta näkyvissä. Kairauksessa röykkiöstä ja kallion pinnasta ei löytynyt hiiltä tai edes kivennäismaata tai selvää humuskerrosta. Lähinnä kairanäytteissä oli osittain maatunutta kariketta.
Sammal- ja jäkäläpeitteinen kiviröykkiö sijaitsee likimain kallion korkeimmalla kohdalla, näköalapaikalla. Se sijaitsee selvästi lähiympäristöään (45–47,5 m mpy) korkeammalla tasolla (noin 87,5 m mpy). Kallion laelta näkyy kauas Porvoonjokilaaksoon Ruhan ja Mallusjoen alueella. Röykkiön sijainti, muoto ja kiveys viittaavat siihen, että se on ihmistekoinen. Toisaalta em. seikat viittaavat vain osittain siihen, että kyse voisi olla lapinrauniosta; sen tueksi ei ole myöskään muuta näyttöä. Kiveys ei vaikuta myöskään rajamerkiltä (hajonneelta tai hajotetulta) ominaisuuksiensa eikä sijaintinsa puolesta. Lähin raja on siitä noin 60 m etäisyydellä: sama tonttiraja on sekä v. 1908 isonjaon uudistuskartalla (Orimattila Ruha), v. 1963 peruskartalla (3022 03 Mallusjoki) että nykyisellä maastokartalla.
Kohde sijaitsee Orimattilan kirkosta noin 10 km lounaaseen, Porvoonjoen länsipuolella, siitä noin 200 m etäisyydellä. Röykkiöstä noin 30 m luoteeseen on pieni kivilatomus (ks. alakohde).

Lutuniemi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Nuoramoisjärven rannan tuntumassa. Kellarimainen, jokseenkin suorakaiteen muotoinen kuoppa, laajuus 4,2 x 2,7 m, syvyys 80–50 cm. Alarinteen- eli rannanpuoleisella pitkällä sivulla on 1,5 m levyinen aukko. Kuoppa on jyrkähkön rinteen alaosassa, osin kapealla tasanteella, ja se jossain määrin muistuttaa maakellaria. Se on siinä määrin säännöllisen muotoinen, että se vaikuttaa ihmisen tekemältä. Mahdollista on myös, että ihminen on parannellut luonnonmuodostumaa haluamansa malliseksi. Ylärinteen puolella seinämän yläosassa oli kuitenkin havaittavissa mahdollista kivilatomusta. Myös muissa seinämissä tuntui olevan kiviä.
Metallinilmaisijalla kuopan maaperää tutkittaessa siitä löytyi ruostuneita rautametallin kappaleita kolmesta eri kohdasta. Kappaleet eivät näyttäneet luontaisilta, eivätkä ruostuneilta esineiltä. Ne vaikuttivat lähinnä rautamalmin käsittelyssä syntyneiltä kappaleilta. Ne olivat noin 10 cm syvyydessä. Niiden löytökohdille nikerretyissä pienissä lapionpistoissa oli hiiltä ja nokea tuskin nimeksikään.
Kohde sijaitsee Nuoramoisjärven (82,4 m mpy) koillisosan Lutuniemessä, sen itärannalla. Paikka on jyrkähkön rinteen ja loivasti rantaan viettävän rinteen taitteessa, kapealla tasanteella. Siitä on rantaan runsaat 20 m. Maasto on kivistä ja lohkareista. Sysmän kirkosta on paikalle matkaa vajaat kahdeksan kilometriä kaakon suuntaan. Kohteesta noin 30 m eteläkaakkoon on löydetty kvartsia (ks. alakohde).
Mahdollinen raudanvalmistuspaikka.

Niemenkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rantakalliolle kasattu neliömäinen kivilatomus. Laajuus 1,8 x 1,4 m, korkeus 70 cm. Kiviä latomuksessa on neljässä kerroksessa, ja sen keskellä on lattea pystykivi. Rajamerkki sijaitsee Salon ja Urajärven kylien välisellä rajalla sekä Hämeen ja Mikkelin läänien välisellä entisellä rajalla. Raja on merkitty v. 1842 pitäjänkartalle (3112 09 Asikkala) ja v. 1965 peruskartalle (3112 09 Ruotsalainen). Salon / Salonsaaren kylästä on varhaisin maininta myöhäiskeskiajalta ja varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1539. Urajärven kylästä on varhaisin maininta v:lta 1467.
Kohde sijaitsee Ruotsalainen -järven rannalla noin 21 km Asikkalan kirkosta itäkoilliseen.

Takala (1000041967) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Siirtolohkareen laelle kasattu neliömäinen kivilatomus. Halkaisija 1 m, korkeus 0,5 m. Kiviä latomuksessa on 2–6 kerroksessa, ja sen keskellä on lattea pystykivi. Siirtolohkareen halkaisija on noin 3 m ja korkeus 0,6–1,2 m. Rajamerkki sijaitsee Muikkulan ja Urajärvien kylien välisellä rajalla. Vuoden 1787 rajakartassa rajamerkkiä kutsutaan nimellä Kuninkaan Kihvi. Raja on myös merkitty v. 1842 pitäjänkartalle (3112 04 Asikkala) ja v. 1965 peruskartalle (3112 04 Pyhäntaka). Urajärven kylästä on varhaisin maininta v:lta 1467, Muikkulasta v:lta 1484. Kohde sijaitsee kuusimetsässä Kalliolantien varrella Koskuen kaakkoispuolella, noin 20 km Asikkalan kirkosta kaakkoon.

Pyykkikallio (1000041969) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivilatomus kalliopohjalla, halkaisija noin 2 m, korkeus 70 cm. Kyseessä on latteista kivistä ja pikkukivistä kylmämuurattu, neliömäinen ja yläpinnalta jokseenkin tasainen rakenne. Sen keskellä on lattea noin 1 m korkea pystykivi ja neljällä sivustalla on matalammat kivet. Kiviä on 5–6 kerroksessa. Alueella on lisäksi kaksi pienempää rajamerkkiä, kivilatomusta, jotka ovat isosta latomuksesta noin 5 m etäisyydellä. Ne ovat halkaisijaltaan metrin luokkaa ja molemmissa on yksi pystykivi. Isoin latomus ja toinen pienistä ovat Hartolan ja Joutsan kunnan rajalla, joka on merkitty v. 1845 pitäjänkartalle (3122 08 Hartola). Pienin latomus, joka on maastossa suhteellisen huonosti erottuva, on tilanrajalla. Kohde sijaitsee Rautaveden Rääpönsalmen ja Onalinsalmen välisellä niemellä noin 6 km Joutsan kirkosta lounaaseen.

Kauhtuenlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Puronvarressa, pienen kosken paikkeilla on vähäistä kivilatomusta, joka on todennäköisen myllyrakenteen jäännös. Purouoma sen kohdalla on kivetön – yläjuoksun puolella ja alajuoksulla kiviä on – ja näyttää raivatulta. Lähistöllä on resentin saunarakennuksen jäännös (pönttökiuas, tiiliä ja lohkokiviä). Vielä v. 1969 peruskartalla puron tuntumassa on Jokelan tilan ulkorakennuksista viisi. Latomus on Ulmalanlammesta Kauhtuenlahteen laskevan puron varressa, Kauhtuenlahden pohjukasta 60–70 m luoteeseen. Puron varteen on v. 1845 pitäjänkartalle (3122 08 Hartola) merkitty vesimylly. Kohde sijaitsee Hartolan kirkosta 15 km pohjoisluoteeseen.

Palsalampi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsämaastossa on ainakin 19 sammalpeitteistä ja suhteellisen matalaa raivausröykkiötä. Niiden halkaisija vaihtelee 1–3 m:n ja korkeus 0,4–0,6 m:n välillä. Samassa metsässä on yksi kiviaita (pituus 27 m, leveys 1 m, korkeus 0,5–1 m), joka on alueen pohjoisosassa. Röykkiöalueen laajuus on noin 80 x 120 m. Alue moreenipohjaista kuusimetsää. Vuoden 1965 peruskartalle alueelle on merkitty lehtimetsää. Kohde sijaitsee Putkijärven kylässä, 16 km Hartolan kirkosta pohjoisluoteeseen, Palsalammesta pari sataa metriä koilliseen.
Naapuritilan (Lakkola) puolelle, röykkiöalueesta etelälounaaseen sen ja Palsalammen väliselle kalliolle, on v. 1845 pitäjänkartalle (3122 08 Hartola) merkitty talo. Pitäjänkartalla oleva vanha tonttialue on nykyisin osin avokalliota, osin humusmaata. Alue on laikutettu ja myllätty sekä istutettu koivulle. Kallion kupeessa on yksi röykkiö. Se on röykkiöalueen eteläisimmästä röykkiöstä noin 70 m etäisyydellä.

Rännilä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsämaastossa on ainakin 20 sammalpeitteistä raivausröykkiötä. Niiden halkaisija vaihtelee parin metrin ja korkeus puolen metrin kahden puolen. Röykkiöalueen laajuus on noin 90 x 110 m. Alue on moreenipohjaista kuusimetsää, jossa on tehty hiukan hakkuita. Vuoden 1969 peruskartalle (3122 07 Hartola) alueelle on merkitty lehtimetsää ja se on pääosin Rännilän tilan mailla. Kohde sijaitsee Karajärven ja Nurmijärven välisen Salakkajoen koillispuolella Ylemmäisen kylässä. Itään Hartolan kirkolle on paikalta matkaa kuutisen kilometriä. pohjoisluoteeseen, Palsalammesta pari sataa metriä koilliseen. 28.10.2020.

Autionmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Yölinnun kylän pohjoispuolella on kaksi raivausröykkiöaluetta, jotka ovat laajuudeltaan noin 50 x 60 m ja 50 x 70 m. Niillä on yhteensä ainakin 20 röykkiötä. Röykkiöalueiden lähimpien röykkiöiden välinen etäisyys on runsaat 100 m. Kivikasojen laajuus vaihtelee parin metrin kahden puolen, korkeus parista kymmenestä sentistä lähes metriin. Osa röykkiöistä onkin korkealakisia suhteessa laajuuteensa, osa matalia ja laakeita, lähes huomaamattomia. Kaikki ovat vahvan sammalen peitossa. Maasto on moreenipohjaista kuusimetsää. Paikalla ei ole peltoa vuoden 1969 peruskartalla (3121 12 Murakka) eikä vuoden 1845 pitäjänkartalla (3121 12 Hartola). Kohde sijaitsee pari sataa metriä Jääsjärven rannasta itään, Hartolan kirkosta 8 km itäkaakkoon. 29.10.2020.

Lemmonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueella on moreenipohjaisessa kuusimetsässä kaksi pyöreähköä hiilihautaa lähellä toisiaan. a) Halkaisija 5 m valleineen, selvät vallit. Kuopan halkaisija 2,5 m, syvyys pohjalta vallin päälle 80 cm, kairanäytteessä hiiltä yli 10 cm, ei huuhtoutumiskerrosta. b) Halkaisija valleineen 4 m. Kuopan halkaisija 2 m, syvyys 50 cm, hiiltä kairanäytteessä 14 cm, ei huuhtoutumiskerrosta. Kohde sijaitsee kilometrin verran Jääsjärven rannasta itään, Hartolan kirkosta 8,5 km itäkaakkoon.

Niemelä rusthålli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ainakin noin 170 x 170 metrin laajuisella alueella (pois lukien Saarelan tilan ja Teollisuuskadun uudisrakennukset) on useita historiallisen ajan muinaisjäännöksiä: satoja metrejä massiivista kiviaitaa, harmaakiviperustuksia, raivausröykkiöitä ja erilaisia kuoppia. Jäännöksistä enin osa sijaitsee Saarelan pihapiirin ja Korpimaantien välisellä metsäalueella, mutta niitä on myös Korpimaantien ja Teollisuuskadun kaakkoispuolella. Alustavassa inventoinnissa vain osa alueesta tarkastettiin, ja havaituista kohteista vain osasta tehtiin (suppea) perusdokumentointi.
Niemelän rusthålli on ilmeisesti alun perin Jyrängön kartano, joka sijaitsi jossain nykyisen hotelli Kumpelin tienoilla. Kartano lienee peräisin 1500-luvulta, mutta se siirtyi kaupungin tieltä Hevossaareen. Asiakirjalähteiden perusteella arvioituna se on siellä 1700-luvun puolivälin kieppeiltä. Tila on merkitty v. 1842 pitäjänkartalle (3112 08 Heinola). Tila on ollut toiminnassa pitkälle 1900-luvun puolelle, joten alueella on epäilemättä eri ikäisiä rakenteiden ja rakennusten jäännöksiä. Kohde sijaitsee nelisen kilometriä Heinolan kirkosta luoteeseen.

Hevossaaren uimaranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Uimarannan alueella on ainakin kaksi hiilihautaa. Ne ovat muutaman metrin päässä toisistaan, toinen pysäköintialueen reunassa, toinen metsässä. Hiilihauta 1 P-alueella: Pyöreä ja matala, halkaisija 1,7 m, syvyys 15 cm; kairanäytteessä turvetta 5 cm, hiekkaa 25 cm, nokista hiekkaa 12 cm, alinna luontainen hiekka. Hiilihauta 2 metsässä: Pyöreähkö, halkaisija 2,5 m, syvyys 40 cm; kairanäytteessä hiekansekaista turvetta 15 cm, noensekaista hiekkaa 25 cm, tumma nokinen hiekka 8 cm, sen alla luontainen hiekka. Kohde sijaitsee Ruotsalaisen rannan tuntumassa, nelisen kilometriä Heinolan kirkosta länsiluoteeseen.
GPS-tarkkuus on suuntaa-antava.

Kullaanlähteet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kaksi pyöreähköä ja yksi sivummalla oleva pitkänomainen kaivanto. Kuopat sijaitsevat kapean, lähinnä lounas-koillissuuntaisen soraharjun laella. Ne sijaitsevat vierekkäin laen pohjoisreunalla, aivan tie- ja latu-uran varressa, harjun pitkittäissivun suuntaisesti. Kaivanto on jyrkähkön rinteen alaosassa, soratien vieressä. Pyöreähköt kuopat ovat todennäköisesti hiilihautoja tai pieniä tervahautoja, kaivanto on rännihauta. Isomman kuopan halkaisija valleineen on 4,5–5 m, syvyys karikkeen pintaan saakka 1,2 m. Kuopan sisäosa on suppilomainen, pohja osittain neliömäinen. Juoksutuskuoppaa ei havaittu olevan.
Kairanäytteissä selvät huuhtoutumis- ja nokikerrokset. Rännihauta on rinteeseen nähden pitkittäin. Rinne on jyrkkä, mutta kaivanto on tehty luontaiseen eroosiokuoppaan, joka on rännihaudan kohdalla vain hieman kalteva. Kaivannon pituus on noin 3,5 m, leveys 1 m yläreunoista (pohjalta kapeampi, noin puolimetrinen), syvyys 45 cm. Kairanäytteissä hiiltä ja nokea. Kohde sijaitsee Kullaanlähteiden ja Toivosuon välisellä harjulla, Heinolan keskustasta runsaat 10 km etelään. Kannaksella on pieni luonnonsuojelualue, jolla muinaisjäännös sijaitsee.
Kohde sijaitsee kymmenkunta kilometriä Heinolan kirkosta etelään, Iitin rajan tuntumassa.

Välijoenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta hakkuu- ja laikutusalueella. Pyöreähkö, selvät vallit, juoksutuskuoppaa ei näkynyt. Halkaisija 11 m, syvyys 1,4 m. Valleilla kasvaneiden, hiljattain kaadettujen puiden kannoissa hieman yli 100 vuosilustoa. Metsä on hakkuun jälkeen laikutettu tiheästi, myös tervahaudan kohdalla, noin 30 cm syvyyteen saakka. Kohde sijaitsee Vähä-Rapasen itäpuolella, Heinolan kirkolta kymmenkunta kilometriä pohjoiskoilliseen.

Kaikukallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 65 x 115 m laajuisella alueella on ainakin 45 raivausröykkiötä. Ne ovat sammaloituneita, ja niillä kasvaa varpuja. Röykkiöiden koko vaihtelee noin metrin kokoisista ja 30 cm korkuisista runsaan kahden metrin laajuisiin ja noin 70 cm korkuisiin. Alueella kasvaa tukkipuuikäistä kuusikkoa, ja siellä on myös vanhoja osin lahonneita kantoja. Maaperä on hiekkamoreenia. Kohde sijaitsee noin 8 km pohjoisluoteeseen Padasjoen kirkolta.
Vuoden 1842 pitäjänkartalla (2143 08 Padasjoki) paikalla ei ole peltoa. Vuoden 1965 peruskartalla röykkiöalueen kohdalle on merkitty niittyä. Pitäjänkartalla röykkiöalueen etelä- ja länsipuolella on peltolohkot, peruskartalla vain eteläpuolella. Röykkiöt voisivat olla vv. 1842 ja 1965 väliseltä ajalta, tai sitten ne ovat joltain edeltävältä ajanjaksolta.
Vanhan päärakennuksen liepeillä po. röykkiöalueesta länteen, on useita erikokoisia ja erimuotoisia raivausröykkiöitä. Ne ovat samalla paikalla, jossa pitäjänkartalla on peltolohkoja. Ominaisuuksiensa perusteella arvioituna röykkiöihin on kasattu kiviä lähes nykyaikaan saakka. 4.6.2020

Hoilola (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ainakin 37 raivausröykkiötä noin 100 m x 250 m laajuisella alueella. Röykkiöt ovat varsin eri kokoisia ja eri muotoisia. Alueella on kolme pitkänomaista, joista kaksi on kiviaitamaisia. Niiden koot ovat: 22 x 1,4 x 0,5 m; 10 x 1,3 x 0,50–0,9 m; 9 x 2 x 0,8 m. Tavanomaisten koot vaihtelevat parin metrin laajuisista ja puolen metrin korkuisista jopa 3 x 3 ja 3 x 5 m laajuisiin ja lähes metrin korkuisiin raivausröykkiöihin. Suurin osa röykkiöistä on hakkuu- ja laikutusalueella. Kantojen vuosilustojen (jopa yli 100 kpl) perusteella alue jäänyt pois viljelykäytöstä yli 100 vuotta sitten. Maasto on viettävä, kivinen hiekkamoreenirinne. Röykkiöaluetta ympäröi suonotkelma ja kalliomuodostumat. Kohde sijaitsee noin 8 km pohjoiseen Padasjoen kirkolta.
Vuoden 1842 pitäjänkartalla (2143 08 Padasjoki) samalle alueelle on merkitty kaksi pientä peltolohkoa ja niiden välille talotontti. Peltolohkot ovat korkeuskäyriin nähden poikittain, kuten maastossa havaitut pitkänomaiset, kiviaitamaiset kiviröykkiöt. Vuoden 1965 peruskartalla alueella ei ole rakennuksia eikä peltoa. 8.6.2020.

Pellosniemenvuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alueelta löytyi neljä hiilihautaa. Kaksi hiilihautaa on vierekkäin Naumintien varressa. Niiden koko on noin 2,1 x 1,8 x 0,5–0,6 m. Kairanäytteessä oli 15 cm vahvuudelta runsaasti hiiltä alkaen noin 15 cm syvyydellä maanpinnasta. Kaksi muuta hiilihautaa sijaitsevat Pellosniemenvuoren ja maantien välisellä loivapiirteisellä mäntykankaalla (ks. alakohteet). Selvästi toistaan erillään olevien kohteiden välinen etäisyys on noin 130–160 m. Maalaji alueella on hiekkaa, puusto nuorehkoa mäntyä. Kohde sijaitsee Naumin leirikeskuksen pohjoispuolella, Sysmän keskustasta runsaat 15 km etelälounaaseen.

Kantolantie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilihauta 1 Kantolantien länsipuoleisessa hieman kivikkoisessa metsässä. Koko on noin 1,6 x 1,5 x 0,3 m. Kairanäytteessä oli 23 cm vahvuudelta runsaasti hiiltä alkaen noin 14 cm syvyydellä maanpinnasta. Maalaji alueella on hiekkamoreenia, puusto kuusta. Noin 30 m etäisyydellä on toinen hiilihauta (ks. alakohde). Kohde sijaitsee Sysmän keskustasta vajaat 20 km etelälounaaseen.

Isoranta (1000042004) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaidan pituus noin 69 m. Leveys 1,1 m ja maksimikorkeus 1,2 m. Pääosin huolellisesti kylmämuuraamalla kasattu. Keskikohdalta päälle kaatuneen puun särkemä, kaakkoispäästä keskentekoinen. Kiviaita sijaitsee mäntypuuvaltaisessa metsässä suhteellisen tuoreella hakkuu- ja laikutusalueella. Aivan kiviaidan vieressä on kilpikaarnapetäjiä. Kohde sijaitsee Sysmän keskustasta runsaat 15 km etelälounaaseen.

Virojärvi (1000042008) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pienen kumpareen lakiosan alueella on kuutisen rännihautaa lähellä toisiaan. Kaikki ovat muodoltaan suhteellisen kapeita ja pitkänomaisia kaivantoja. Niiden laajuus on 3 x 1 m kahden puolen, syvyys 30 cm kahden puolen. Kairanäytteissä havaittiin runsaasti hiiltä, ei huuhtoutumiskerrosta. Yhden kaivannon vieressä, aivan siinä kiinni, kasvaa kuusi, jonka ikä on arviolta 100 vuoden kieppeillä.
Ympäristössä on useita muita elinkeinohistoriallisia muinaisjäännöksiä (ks. alakohteet) ja yksi muu kulttuuriperintökohde (1000041991 Virojärvi 2, pellavanliotuspaikka).
Kohteet sijaitsevat Toivolan kylässä, 12-tien eteläpuolella. Sulengon harjualueen koillissyrjällä.

Päijätsalo 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Päijätsalon kaakkoisrannalta löytyi varhaismetallikautinen asuinpaikka. Päijätsalon alue on valtaosin hyvin kivistä ja lohkareista, jopa vaikeakulkuista. Kyseisellä paikalla, vanhan rantatörmän yläpuolella, on tasainen kivetön alue. Paikalle kaivettiin seitsemän koekuoppaa, joista kahdesta löytyi pala varhaismetallikautista tai kivikautista keramiikkaa. Lisäksi kahdessa koekuopassa oli rapautunutta kiveä ja yksi huono kvartsi. Maaperä noin 10 cm syvyyteen saakka on noen- ja humuksensekaista, mikä viittaa siihen, että alue on ollut jossain vaiheessa viljelyksessä. Mainitun kerroksen alapuolella on normaali luontainen, lähes kivetön hieta. Lohkareikon ja vanhan rantatörmän rajaama tasanne on laajuudeltaan noin 27 x 35 m. Puusto on pääosin mäntyä, paikoin on lisäksi koivua.
Kohde sijaitsee Miestensalmesta puolisen kilometriä pohjoiseen, Päijätsalon kaakkoisrannalla, Sysmän kirkosta viitisen kilometriä lounaaseen. Asuinpaikalta rapiat 500 m eteläkaakkoon sijaitsee Miestensalmen varhaismetallikautinen lapinraunio

Okslampi (Maarakenteet)
Historiallinen; Alueella on ainakin neljä kuoppaa 25 m matkalla. Kaksi kuopista on hiilihautoja. Myös kaksi muuta ovat ihmistekoisia, mutta niiden merkitys ei inventoinnissa selvinnyt. Kuopat ovat jokseenkin suorassa rivissä korkeuskäyrää noudatellen. Kohde (a) sijaitsee Rekolanvuoren alueella Okslammen eteläpuoleisella metsäalueella, Sysmän keskustasta noin 7 km itään.
Hiilihauta 1: 2 x 1,9 x 0,4 m, hiiltä 15 cm vahvuudelta alkaen 14 cm syvyydellä maanpinnasta, alkava huuhtoutumiskerros. P: 6819883 P: 436009
Hiilihauta 2: 2,9 x 2,7 x 0,5 m, hiiltä 15 cm vahvuudelta alkaen 25 cm syvyydellä maanpinnasta. P: 6819870 I: 436007
Maakuoppa 1: 2,7 x 2,6 x 0,5 m, neliömäinen, sekoittunutta hiekkaa 30 cm. Kahdella vastakkaisella sivulla matalat mutta selvät vallit, kahdella sivulla lähes huomaamattomat. P: 6819894 I: 436013
Maakuoppa 2: 1,5 x 1,5 x 0,3 m nokea 15 cm syvyydellä, alkava huuhtoutumiskerros. P: 6819874 I: 436010
Kohteesta noin 80 m etelään on kaksi hiilihautaa, ne sijaitsevat noin 15 m etäisyydellä toisistaan: Alakohde a ja alakohde b

Uitonsalmi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennuksenjäännös historialliselta ajalta. Lähes yhtenäinen lohkomaisista luonnonkivistä tehty perustus, halkaisija noin 7 x 5, selvästi maanpinnasta erottuva. Mahdollisesti lisäksi tilan poikittain jakava kivirivi. Toisessa huonetilassa, mahdollisen väliseinän ja ulkoseinän nurkkauksessa, tulisijan perustus. Samassa tilassa lisäksi keskellä huonetilaa matalahko kellarimainen kuoppa. Vuoden 1969 peruskartalla ja pitäjänkartalla (3121 03 Sysmä) paikalle ei ole merkitty rakennusta. Mahdollisesti kyseessä on niin vähäinen rakennus, ettei se ole ollut tiedossa tai muusta syystä sitä ei ole merkitty. Rakennus voi olla mainittujen karttojen väliseltä ajanjaksolta tai sitten pitäjänkarttaa varhaisemmalta ajalta.
Paikalla on lisäksi nauriskuoppa ja raivausröykkiöitä (ks. alakohteet). Maasto moreenipohjainen kuusivaltainen sekametsä. Hieman etäämmällä idässä on vanhalla peruskartalla lato tai muu ulkorakennus ja pienehkö peltolohko. Kohde sijaitsee Uitonsalmen koillispuolella, Sysmän kirkosta noin 4 km lounaaseen.

Komukivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on siirtolohkare (laajuus noin 4 x 2,5 m, maksimikorkeus 1,4 m), johon on tehty merkintöjä. Lohkareen kärkeen, korkeimmalle kohdalle, on hakattu pyöreä rengaskuvio. Siirtolohkareen keskivaiheilla on (ainakin) numerot 4 ja 7 (tai 1) sekä niiden alapuolella tyylitellyn näköinen nro 6 tai kirjain G. Rajamerkki sijaitsee vanhalla Hämeen ja Mikkelin läänien välisellä rajalla (pitäjänkartat v. 1847, 3121 04 Asikkala, Sysmä). Pitäjänkartalla (3121 04 Sysmä) paikalle on merkitty nimi Komukivi ja Nro 3. Sysmä kuului keskiajalta lähtien Hämeeseen, mutta läänijaon jälkeen vuodesta 1747 alkaen pitäjä kuului Kymenkartanon lääniin ja v. 1831 lähtien Mikkelin lääniin.
Nykyisin paikalla on Sysmän ja Asikkalan kuntien ja neljän kylän välinen raja. Varhaisimmat maininnat kylistä ovat: Pulkkila v. 1539, Kalkkinen v. 1445, Riihilahti 1500-luvun loppu, Karilanmaa v. 1474. Kohde sijaitsee Ison Hanjärven pohjoisrannalla, Sysmän kirkolta noin 18 km etelään.

Kypärä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Luonnonkivistä kylmämuuraamalla kalliopohjalle koottu neliömäinen latomus. Laajuus 2,2 x 2,1 m, korkeus 1 m. Kiviä on kuudessa kerroksessa. Keskellä on 70 cm korkea lattea pystykivi, latomuksen kahdella sivulla on vastaavat mutta matalammat pystykivet. Rajamerkki sijaitsee vanhalla Hämeen ja Mikkelin läänien välisellä rajalla (pitäjänkartat v. 1847, 3121 04 Asikkala, Sysmä). Sysmä kuului keskiajalta lähtien Hämeeseen, mutta läänijaon jälkeen vuodesta 1747 alkaen pitäjä kuului Kymenkartanon lääniin ja v. 1831 lähtien Mikkelin lääniin. Pitäjänkartalla (3121 04 Sysmä) paikalle on merkitty nimi Kypärä.
Nykyisin paikalla on Sysmän ja Asikkalan kuntien välinen raja ja kolmen kylän raja. Varhaisimmat maininnat kylistä ovat: Kalkkinen v. 1445,
Karilanmaa v. 1474, Nuoramoinen v. 1405. Kohde sijaitsee nykyisellä maastokartalla Kultavuori -nimen paikkeilla, mutta v. 1969 peruskartalla se on likimain nimen Kivipyykinkangas kohdalla. Kohde sijaitsee Sysmän kirkolta noin 15 km eteläkaakkoon.

Soimavuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Luonnonkivistä kylmämuuraamalla kalliopohjalle koottu neliömäinen latomus. Laajuus 1,5 x 1,4 m, korkeus 30 cm. Ainakin latomuksen reunassa kiviä on yhdessä kerroksessa. Keskellä on pienehkö, lattea pystykivi, latomuksen kahdella sivulla on vastaavat mutta matalammat pystykivet. Rajamerkki sijaitsee vanhalla Hämeen ja Mikkelin läänien välisellä rajalla (pitäjänkartta v. 1847, 3121 01 Sysmä). Sysmä kuului keskiajalta lähtien Hämeeseen, mutta läänijaon jälkeen vuodesta 1747 alkaen pitäjä kuului Kymenkartanon lääniin ja v. 1831 lähtien Mikkelin lääniin. Pitäjänkartalla (3121 01 Sysmä) paikalle on merkitty nimi Soimavuori ja Nro 4.
Nykyisin paikalla on Sysmän ja Asikkalan kuntien ja kahden kylän välinen raja: Pulkkilan kylästä on varhaisin maininta v:lta 1539, Karilanmaasta v:lta 1474. Kohde sijaitsee Sysmän kirkolta noin 18 km etelään.

Kättärlä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maapohjalle on kasattu jokseenkin neliömäinen kivilatomus. Laajuus 1,3 x 1,1 m, korkeus 50 cm, keskellä on 40 cm korkea pystykivi. Kiviä on ainakin 2–3 kerroksessa. Rajamerkki on puron varressa ja osin pensaan ja hakkuutähteiden peitossa.
Paikalla on Hämeen läänin Kosken pitäjän (nyk. Hollolaa) Kurjalan kylän sekä Lammin pitäjän Rippolan ja Kättärlän kylien ja ko. pitäjien välinen raja pitäjänkartalla 2133 06 Koski Hl ja vv. 1950 ja 1964 peruskartalla 2133 06 Poikmetsä (noin P: 6766456 I:394143). Kurjalan kylästä on varhaisin maininta 1400-luvulta. Kohde sijaitsee 3,5 km Hämeenkosken kirkosta länteen, Iso-Väihin ja Vähä-Väihin puolivälissä, lampia yhdistävän puron varrella.

Tervalähteenpyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lohkareiselle kumpareelle, kapean harjanteen päälle karkeasti tehty rajamerkki: maakivien väliin on tuettu pystykivi. Sen korkeus on 65 cm ja koko 40 x 30 cm. Kivet ovat sammalen ja jäkälän peittämät.
Paikalla on Hämeen läänin Kosken pitäjän (nyk. Hollolaa) Etolan ja Kaunkorven kylien välinen raja pitäjänkartalla 2134 07 Koski Hl. V.1964 peruskartalla 2134 07 Etola em. kylien lisäksi samalla paikalla (noin P: 6768240 I: 403490) on myös Ilolan kylän raja. Etolan kylästä on maakirjamerkintä v. 1539, Ilola ja Kaunkorpi ovat olleet olemassa viimeistään 1560-luvulla.
Kohde sijaitsee nelisen kilometriä Hämeenkosken kirkosta itäkoilliseen, Kallioisten mäen kaakkoispuolella, siitä noin kilometrin etäisyydellä.

Suksilampi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maapohjalle kasattu muodoltaan soikeahko ja lähinnä laakeankupera rajaröykkiö. Laajuus 2,5 x 2 m, korkeus 30–60 cm, keskellä on latteanpyöreä pystykivi, korkeus 50 cm, joka tuettu kiilaamalla pienemmillä kivillä. Röykkiö on sammalen ja karikkeen peitossa, lisäksi paikalla kasvaa kaksi kuusta ja kuusentaimi, jotka ajan mittaan saattavat rikkoa kiveystä.
Rajapaikka on Hämeen läänin Kosken pitäjän (nyk. Hollolaa) Huljalan ja Kaunkorven sekä Hollolan pitäjän Tenhiälän kylien ja ko. pitäjien välinen raja pitäjänkartalla 2133 09 Koski Hl ja v. 1964 peruskartalla 2133 09 Koski HL. (noin P: 6765462 I: 402846). Tenhiälästä varhaisin maakirjamerkintä on v:lta 1539, Kaunkorpi on ollut olemassa viimeistään 1560-luvulla.
Kohde sijaitsee Kukkolanharjulla, jyrkkärinteisen mäen lakiosan tuntumassa, rinteen yläosassa, 3,5 kilometriä Hämeenkosken kirkosta kaakkoon, noin 300 m Suksilammesta luoteeseen.

Sulenko (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maapohjalle kasattu jokseenkin neliömäinen ja laakeankupera kivilatomus. Laajuus 2,3 x 2,4 m, korkeus 40 cm, keskellä on pari korkeammalla olevaa kiveä. Kivet ovat sammalen ja varpujen peitossa.
Rajapaikka on Hämeen läänin Kosken pitäjän (nyk. osa Hollolan kuntaa) Huljalan ja Hollolan pitäjän Toivolan kylien ja ko. pitäjien välinen raja pitäjänkartalla 2133 09 Koski Hl ja v. 1964 peruskartalla 2133 09 Koski HL (noin P: 6763214 I: 404506). Toivolasta on varhaisin maininta v:lta 1432 ja varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1539.
Kohde sijaitsee jokseenkin tasaisella maastonkohdalla, kuutisen kilometriä Hämeenkosken kirkosta kaakkoon ja vajaan kilometrin Kerppilän tilasta länteen.

Koveronkivet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapaikalla, kivikkoisen mäen laella, on toisiaan lähellä kolme siirtolohkaretta. Suurimman, laakean siirtolohkareen laajuus on 3,5 x 3 m, korkeus 0,6–1,6 m. Sen päällä on pieni kivikeko, laajuus 60 x 70 cm, korkeus 40 cm. Siitä 6–8 m päässä on kaksi pienempää siirtolohkaretta.
Rajapaikka on Hämeen läänin Kosken pitäjän (nyk. osa Hollolan kuntaa) Huljalan kylän, Hollolan pitäjän Toivolan kylän sekä Kärkölän Maavehmaan kylän ja ko. pitäjien välinen raja pitäjänkartalla 2133 09 Koski Hl ja v. 1964 peruskartalla 2133 09 (noin P: 6761994 I: 405922). Toivolasta on varhaisin maininta v:lta 1432 ja varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1539. Maavehmaa on ollut olemassa viimeistään 1560-luvulla.
Kohde sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Hämeenkosken kirkosta kaakkoon ja puolisen kilometriä Matinsupasta likimain etelään.

Napinkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkkinä on siirtolohkare korkeahkon ja kapeahkon lohkareisen harjanteen laella. Lohkareen laajuus on 2,8 x 3,5 m, korkeus 2,2 m. Siirtolohkareen kupuramaisen laen korkeimmalla kohdalle on hakattu soikea rengaskuvio, koko 9 x 5 cm, uran leveys 1 cm.
Paikka on Hämeen läänin Kosken pitäjän (nyk. osa Hollolan kuntaa) Mieholan, Töykkylän ja Leiniälän kylien välinen raja pitäjänkartalla 2133 09 Koski Hl ja v. 1964 peruskartalla 2133 09 Koski Hl (noin P: 6759895 I: 398876). Kaikki kolme kylää ovat olleet olemassa viimeistään 1560-luvulla.
Kohde sijaitsee noin seitsemän kilometriä Hämeenkosken kirkosta likimain etelään ja runsaat 200 m Kaurajärvestä etelälounaaseen.

Rakokivenpyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maapohjalle kasattu neliömäinen rajamerkki kahtia haljenneen siirtolohkareen vieressä. Rakenteen laajuus on 1,8 x 1,8 m, korkeus 40–60 cm. Kiviä on ainakin kahdessa kerroksessa, keskellä on latteahko pystykivi, korkeus 50 cm. Rajamerkki on osin heinittynyt ja hakkuutähteiden alla.
Paikka on Hämeen läänin Kosken pitäjän (nyk. Hollolaa) Etolan ja Padonmaan kylien välinen raja pitäjänkartalla 2134 07 Koski Hl ja v. 1964 peruskartalla 2134 07 Etola (noin P: 6771291 I: 404764). Etolan kylästä on varhaisin maakirjamerkintä V:lta 1539, Padonmaan (Palomaan) kylä on ollut olemassa viimeistään 1560-luvulla.
Kohde sijaitsee vajaat seitsemän kilometriä Hämeenkosken kirkosta koilliseen ja noin 300 m Koirasuosta etelään.

Kukonkorkia (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lohkareisen ja kallioisen mäen laella on vaatimaton, noin puoli metriä korkea pystykivi, joka on tuettu lohkareen viereen pienemmillä kivillä. Pystykivessä ei ole merkintöjä.
Rajapaikka on merkitty vanhoille kartoille, sekä pitäjänkartalle (2134 10+7+11 Hollola, v. 1840), isojakokartalle että peruskartalle (2134 10 Hollola, v. 1965, noin P: 6775729 I: 414240). Rajamerkki on Hollolan Laitialan ja Asikkalan Viitailan kylien välisellä kuntarajalla. Viitailasta / Vitarlasta on varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1539, Laitialasta on varhaisin maininta v.lta 1460.
Kohde sijaitsee Papinsaaressa, noin 6,5 km Hollolan keskiaikaisesta kirkosta likimain pohjoiseen ja 300–400 m Housunsuon pohjoispuolella.

Manskiven mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suvelanojan länsipuolella on vesirajaan saakka ulottuva suorakaiteen muotoinen, ilmeisesti ainakin osittain yhtenäinen luonnonkiviperustus, laajuus 6 x 4, korkeus noin 0,5–1 m. Eteläpuolen sivulla on selvästi erottuva suoraseinämäinen kivilatomus (maksimikorkeus 1 m, pituus 4 m): siinä on kiviä näkyvissä neljässä kerroksessa, niiden joukossa myös pieniä ”tilkekiviä”.
Kiveystä vastapää, puron toisella puolella, on kiven- ja maansekainen valli poikkisuunnassa puroon nähden. Sen leveys on 2–2,5 m, pituus 6 m. Se on lähiympäristöään korkeampi ja selvästi maastosta erottuva. Kyseessä on todennäköisesti myllypato. Maanomistajan (isänsä kertoman) mukaan alueella on ollut mylly, jonka myllynkivet olisi viety Asikkalan museoon.
Puron kohdalle on vuoden 1741 Viitailan kylän rajankäyntikartalle merkitty vesimylly (Manskifve qvarn, noin P: 6776239 I: 410301) ja siitä pohjoiseen Viitailan mylly (Vitarlaqvarn) sekä pieni pitkänomainen soikeahko lampi, oletettavasti myllylampi. Manskiven kylästä on varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1539. Myllyä ei ole merkitty pitäjänkartalle eikä vanhoille peruskartoille.
Kohde sijaitsee Kuoppaharjunmetsän itäpuolella, Hollolan ja Asikkalan välisen rajan eteläpuolella, noin 8,5 km Hollolan keskiaikaisesta kirkosta luoteeseen.

Ikevahankivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on vaatimaton rajamerkki: maakiven viereen on karkeasti kasattu tukikiveys, laajuus 1,5 x 1 m, jonka keskellä on latteahko, vajaan metrin korkuinen luonnonkivi. Siitä 5 m etäisyydellä on siirtolohkare (Ikevahankivi / Ikivahankivi, P: 6773358 I: 407490), laajuus 3,5 x 7,5, korkeus 3,5 m, Siirtolohkareessa ja pystykivessä ei näkynyt hakkauksia.
Rajapaikka on merkitty pitäjänkartalle 2134 10+7+11 Hollola, siinä merkintä Bo (noin P: 6773359 I: 407473). Paikalla on Hämeen läänin Kosken ja Hollolan pitäjien sekä Kosken Padonmaan ja Hyrkkälän sekä Hollolan Kastarin ja Laitialan kylien välinen raja. Kastarista on varhaisin maininta v:lta 1461 ja Laitialasta v:lta 1460, Hyrkkälän kylästä varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1560. Padonmaan kylä on ollut olemassa viimeistään 1560-luvulla.
Kohde sijaitsee runsaat 8,5 km Hollolan keskiaikaisesta kirkosta länsiluoteeseen ja kilometrin verran Rotkolanniitusta itäkoilliseen.

Noitala 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde Noitala 2 on Noitalan kylässä, Vaaniantien ja Lautakodantien välisen mäkialueen kallioisella etelärinteellä. Siellä on ainakin neljä rakennuksen tai rakenteen jäännöstä. Rinteessä on kivetty kellarikuoppa, alarinteen puolella on selvä valli. Kuoppa on osin täyttynyt maalla ja seinämät ovat osin sortuneet. Kuopan halkaisija on noin 2 x 2 m, syvyys noin 1 m.
Kellarista alarinteeseen päin, tasaisemmalla kohdalla, on rakennuksen harmaakiviperustus. Se on jokseenkin yhtenäinen, laajuus ulkoreunoista 3,5 x 5 m. Seinänaluskiveyksen leveys on 80 cm, korkeus 20–50 cm. Edellistä länteen ja länsiluoteeseen on osa rakennuksen harmaakiviperustusta. Seinänaluskiveys on pääosin yhtenäinen, jäkälän, sammalen ja karikkeen peitossa. Sen laajuus on näkyviltä osin noin 3,2 x 3,2 m, korkeus 5–40 cm. Siihen liittyy pienialainen lähes maantasainen lohkokivirakenne. Samoin siihen liittyy pitkänomainen suora kiveys, joka on rinteessä. Se voi olla osa kiviaitamaista pengerrystä. Sen pituus on noin 8 m, maksimikorkeus 60 cm (alarinteen puolella), osin se on lähes maantasainen.
Paikalle on merkitty talo pitäjänkartalle 3112 02 + 01 Hollola (noin P: 6774222 I: 425220). Noitalasta on varhaisin maininta v:lta 1454 ja varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1539. Kohde sijaitsee noin 11 km Hollolan keskiaikaisesta kirkosta koilliseen ja 400 m Paimelanlahden rannasta länteen.

Rajamäki (1000042046) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maapohjalle, kahden maakiven väliin kasattu kiviröykkiö, muodoltaan lähinnä nelikulmainen. Sen laajuus on noin 2 x 2 m, korkeus 30–60 cm, päällä on yksi pieni lattea pystykivi. Rajamerkki on kivikkoisen ja kallioisen mäen laen tuntumassa, rinteen yläosassa, johon se osin on sortunut. Kiveys on pääosin sammaloitunut ja jäkälöitynyt. Neljä kiveä on lähes puhtaita, joten röykkiötä on ilmeisesti uudistettu.
Paikka on Hollolan pitäjän Siikaniemen, Hersalan, Pyhäniemen ja Kutajoen kylien välisellä rajalla v. pitäjänkartalla 3112 02 + 01 Hollola ja v. 1965 peruskartalla 3112 01 Paimela (noin P: 6770111 I: 421509). Kutajoesta on varhaisin maininta v:lta 1390, Pyhäniemestä v:lta 1467. Hersalasta on varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1559 ja Siikaniemestä v:lta 1539.
Kohde sijaitsee kuutisen kilometriä Hollolan keskiaikaisesta kirkosta itään ja kilometrin verran Vesijärveen kuuluvasta Upilanpohjasta luoteeseen.

Jurvanoja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on kivistä koottu rajamerkki kivikkoisen mäen päällä, kalliopohjalla. Koko noin 1,2 x 1,5 m, korkeus 20–30 cm. Kiviä on 1–2 kerroksessa. Latomuksen päällä keskivaiheilla on pystykivi, korkeus 50 cm. Kiveys on osin katajan peitossa, ja keskellä kasvaa nuori haapa.
Paikka on Hollolan pitäjän Hersalan ja Pyhäniemen kylien välisellä rajalla pitäjänkartalla 3112 02 + 01 Hollola ja 1965 peruskartalla 3112 01 Paimela (noin P: 6767784 I: 420086). Pyhäniemestä on varhaisin maininta v:lta 1467, Hersalasta on varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1559.
Kohde sijaitsee viitisen kilometriä Hollolan keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon ja runsaat puoli kilometriä Vesijärveen kuuluvasta Laasonpohjasta luoteeseen.

Särkkä (1000042048) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on suhteellisen kookkaista kivistä koottu, jokseenkin suorakaiteen muotoinen kivilatomus. Sen koko on 1,2 x 1,8 m, korkeus noin 40 cm. Siinä on 1–2 kivikertaa. Keskellä on 50 cm korkea pystykivi, jota näyttää tuetun myöhemmin yhdeltä sivulta; ko. kivet ovat pienempiä ja lähes puhtaita toisin kuin muut kivet rakenteessa, jotka ovat sammalen ja jäkälän peittämät. Rajamerkki on korkean ja kapean harjun laella, komealla näköalapaikalla.
Paikka on Hollolan pitäjän Parinpellon, Pappilan, Pyhäniemen ja Kutajoen kylien välisellä rajalla (pitäjänkartta 2134 10 + 7 + 11 Hollola) ja Pk 2134 10 Hollola v. 1950, v. 1965 (noin P: 6771296 I: 415557). Kutajoesta on varhaisin maininta v:lta 1390, Pyhäniemestä v:lta 1467. Parinpellosta on varhaisin maakirjamerkintä v:lta 1539.
Kohde sijaitsee 1,7 kilometriä Hollolan keskiaikaisesta kirkosta pohjoiseen, Vesijärveen pistävässä Särkkä -nimisessä niemessä.

Haritunjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllynpaikka Haritunjoessa. Vuolaasti virtaavan puron partaalla on luonnonkivistä rakennettu pengermäinen tasanne, jonka lakea peittää maa-aines. Laajuus arviolta 6 x 6 m, korkeus alarinteessä ja puron reunassa yli metrin. Puron reunassa on suhteellisen siististi ladottua kiveystä vesirajaan saakka. Vastakkaisella puolella, muutama metri alajuoksulle päin, on pieni betonirakenne aivan puron partaalla.
Vesimylly on merkitty pitäjänkartalle 3112 04 Hollola (noin P: 6773223 I: 430980).
Kohde sijaitsee noin 16 km Hollolan keskiaikaisesta kirkosta itäkoilliseen ja Koirasuonmäestä runsaat 700 m eteläkaakkoon.

Rajalammi (1000042050) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyseessä on ikään kuin kaksiosainen kokonaisuus, jonka koko laajuus on 2,8 x 1,2 m. Kookkaamman osan laajuus on 1,2 x 1,8 m, korkeus 50 cm. Se on osin hajonnut alarinteen puolelle. Kiveyksen laella on kaksi litteähköä pystykiveä, korkeus 30 ja 40 cm. Pienemmän ladelman koko on 70 x 80 cm, korkeus 30 cm. Sen keskellä on litteä 20 cm korkea pystykivi. Rakenteiden välissä on selvästi matalampi, 30–40 cm levyinen osa. Rajamerkki on kivisessä maastossa, matalahkon rinteen alaosassa.
Paikka on Hollolan pitäjän Heinlammin, Kalliolan ja Kukkilan kylien välisellä rajalla. Raja on merkitty kirjaimella W pitäjänkartalle 3112 04 Hollola Rajalammen (myöh. Sepänlampi) koillispuolelle. Paikka on v. 1980 peruskartalla 3112 04 Pyhäntaka (noin P: 6769377 I: 430154). Heinlammesta on varhaisin maininta v:lta 1472, Kalliolasta v:lta 1445 ja Kukkilasta v:lta 1468.
Kohde sijaitsee vajaat 15 km Hollolan keskiaikaisesta kirkosta itään, kolmisen sataa metriä Arkiomaanjärven Kylmästenpohjasta lounaaseen, siihen laskevan kivikkoisen purouoman tuntumassa, Rajalammesta (ny. kartalla Sepänlammi) noin 300 m koilliseen.

Ristinoja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliopohjalla on osittain hajotettu rajamerkki. Sen kiveyksestä osa on hajallaan merkin ympärillä, osasta on nähtävästi tehty nuotiokiveys. Lisäksi vanhan rajamerkin keskelle on pystytetty ja kivillä tuettu luonnonsuojelualueen merkkipylväs. Alkuperäisen rajamerkin koko on noin 2 x 2 m ja korkeus yli puoli metriä. Paikka on Hollolan pitäjän Heinlammin ja Kukkilan sekä Nastolan pitäjän Ahtialan kylien välisellä rajalla (sittemmin Hollolan pitäjän ja Lahden kauppalan ja kaupungin välinen raja), jolla on mäkikumpare.
Rajapaikka nimellä Ristinoja on merkitty pitäjänkartalle 3111 06 Nastola. Raja on myös v. 1963 peruskartalla 3111 03 Lahti (noin P: 6767530 I: 429658). Heinlammesta on varhaisin maininta v:lta 1472, Kukkilasta v:lta 1468.
Kohde sijaitsee kallion laella, Lahden Ristinkirkosta kuutisen kilometriä pohjoiskoilliseen ja nelisen sataa metriä Soltinjärvestä etelään.

Teitomantelto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkin muoto on pyöreähkön nelikulmainen, laakea. Laajuus on 1,7 x 1,7 m, korkeus 50–60 cm. Kiviä on ainakin neljässä kerroksessa, osittain mahdollisesti kolmessa. Keskellä on 45 cm korkuinen kulmikas pystykivi. Latomus on matalalla ja laakealla kohoumalla polun varrella.
Rajapaikka on Hollolan pitäjän Kukkilan sekä ent. Nastolan pitäjän Ahtialan kylien välisellä rajalla, joka sittemmin on Hollolan pitäjän ja Lahden kauppalan / kaupungin välinen raja. Rajapaikka nimellä Teitomantelto on merkitty pitäjänkartalle 3111 06 Nastola (noin P: 6766919 I: 429201), ja raja on myös v. 1963 peruskartalla 3111 03 Lahti. Kukkilasta on varhaisin maininta v:lta 1468, Ahtialasta v:lta 1461. Kohde sijaitsee
Lahden Ristinkirkosta runsaat viisi kilometriä pohjoiskoilliseen ja kilometrin verran Soltinjärvestä etelälounaaseen.

Kaakonlammi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki on siististi neliömäiseksi kasattu latomus, jonka laajuus on 1,8 x 1,9 m, korkeus 40–60 cm. Kiviä on enimmillään 5 kerroksessa. Keskellä on kulmikas teräväkärkinen pystykivi, korkeus 45 cm. Latomus on sammaloitunut ja jäkälöitynyt, sivuilta osin sortunut. Rajamerkki on korkean mäen kallioisella laella näköalapaikalla. Paikka on Hollolan pitäjän Kalliolan ja Kukkilan kylien välisellä rajalla.
Raja on merkitty pitäjänkartalle 3112 02 + 01 Hollola ja v.1965 peruskartalle 3112 01 Paimela (noin P: 6768306 I:428572). Kalliolasta on varhaisin maininta v:lta 1445, Kukkilasta v:lta 1468.
Kohde sijaitsee noin 13 km Hollolan keskiaikaisesta kirkosta likimain itään ja pari sataa metriä Kaakonlammesta länteen.

Soisalmensuo 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkin koko on noin 2 x 1,5 m tai 1,5 x 1,5 m, korkeus noin 20–40 cm. Latomus on tavallaan kaksiosainen: osa kiveyksestä on matalampi, mutta sielläkin on selvästi kiviä. Reunakivet ovat suhteellisen kookkaita. Pääosa kiveyksestä on sammalen ja varpujen peitossa. Muoto on suorakaiteen mallinen tai neliömäinen. Laella on pieni pystykivi, koko noin 20 x 40 cm, korkeus 20 cm. Rajamerkki on ulkoilureitin varrella, valaisinpylvään ja sen haruksen välissä. Paikka on Hollolan pitäjän Tiirismaan ja Okeroisten kylien välisellä rajalla, Soisalmensuon kaakkoispäässä.
Okeroisista ja Tiirismaasta on varhaisin maininta v:lta 1403. Kohde sijaitsee Soisalmensuon tuntumassa, noin 8 km Hollolan keskiaikaisesta kirkosta kaakkoon ja noin 700 m Isosta Tiilijärvestä kaakkoon.

Soisalmensuo 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on lähinnä epämääräisen neliömäinen kiveys, laajuus noin 2 x 2 m, korkeus 40–80 cm. Latomus on koottu pääosin suurista kivistä; niitä on varsinkin reunoilla, keskustassa on pienempiä kiviä. Laella on yksi vinossa oleva pystykivi, laajuus 20 x 30 cm, korkeus 90 cm. Reunalla nojaa kiveystä vasten yksi selvästi laattamainen kivi, koko 60 x 40 cm, paksuus 5–7 cm. Kivet ovat jäkälän ja sammalen peitossa. Paikka on Hollolan pitäjän Tiirismaan, Okeroisten ja Vesalan kylien välisellä rajalla, Soisalmensuon koillislaidalla.
Raja on merkitty pitäjänkartalle 3111 03 Hollola ja v. 1963 peruskartalle 3111 03 Lahti (noin P: 6763914 I: 419992). Tiirismaasta ja Okeroisista on varhaisin maininta v:lta 1403, Vesalasta v:lta 1461. Rajamerkki on ulkoilupolun varressa, pari sataa metriä Ison Tiilijärven itäpuolella, puolitoista kilometriä Salpakankaan keskustasta pohjoiseen.

Tiirismäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä kalliopohjalle kasattu rajamerkki. Laajuus noin 2 x 3 m, maksimikorkeus 70 cm. Epämääräisen muotoinen. Osa kivistä on sammaleisia ja jäkäläisiä, osa puhtaita. Osa kivistä on hajallaan kiveyksen vieressä. Rajamerkkiä on mahdollisesti uudistettu tai hajotettu tai sekä että.
Paikka on Hollolan pitäjän Tiirismaan ja Hälvälän kylien välisellä rajalla, joka on merkitty pitäjänkartalle 3111 03 Hollola ja v 1963 peruskartalle 3111 03 Lahti (noin P: 6765219 I: 418940).
Tiirismaasta on varhaisin maininta v:lta 1403, Hälvälästä v:lta 1458. Kohde on korkealla mäellä olevan pienen avokallion päällä. Se sijaitsee noin 500 m Isosta Tiilijärvestä ja runsaat kolme kilometriä Salpakankaan keskustasta pohjoisluoteeseen.

Mielas kaskiröykkiö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Alue on melko jyrkästi kaakkoon laskevaa kivistä rinnettä, jota on raivattu. Röykkiöalueen pohjois-puolella on laaja avokallioalue.
Karkiröykkiöt sijaitsevat Mielaksen luonnonsuojelualueella, Mielaksen päärakennuksen pohjoispuo-lella olevalla kaakkoon viettävällä rinteellä. Paikalla havaittiin 19 pientä kiviröykkiötä, joista osa on kerätty isomman kivilohkareen viereen ja päälle. Röykkiöt erottuvat avoimessa maastossa melko hyvin ja ne sijaitsevat pienellä alueella lähellä toisiaan. Sijaintinsa, kokonsa ja ryhmittelynsä perus-teella paikalla on kaskialue, jota on raivattu. Pitäjänkarttaan alueelle on merkitty laajoja kaskialueita ennen 1900-luvun alussa perustettua Mielaan tilaa.

Ylinen Viipurintie Lakkilanharju (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ylinen Viipurintie on Hämeenlinnasta Lahden kautta Viipuriin kulkenut tielinja ja sen juuret voivat juontua jo rautakaudelle. Viralliseksi yleiseksi tieksi Ylinen Viipurintie on todennäköisesti muodostunut viimeistään keskiajalla. Ensimmäinen kirjallinen maininta Ylisestä Viipurintiestä on vuodelta 1556, mutta kattavaa kartta-aineistoa on saatavilla vasta 1700-luvulta.
Päijät-Hämeen alueella vasta valtatie 12:sta rakentaminen muutti Ylisen Viipurintien linjausta. Tuolloin vanha reitti jäi valtatien molemmin puolin kulkevaksi soratieksi. Linja on kulkenut mutkitellen valtatie 12:ta seuraillen ja on yhä suurelta osin käytössä. Lahden keskustasta itään Nastolan suuntaan tielinja on kulkenut pääosin vanhaa Nastolantietä noudatellen. Lakkilanharjun kohdalla tielinjausta on oikaistu 1900-luvun alussa, ja vanha tielinjaus erottuu vielä vuoden 1964 peruskartalla metsäpolkuna.
Lakkilanharjun soranottopaikan eteläpuolella ja Levonkadun pohjoispuolisella metsäalueella on havaittavissa käytöstä pois jäänyt osuus Ylisen Viipurintien linjauksesta. Vanha tielinjaus lähtee metsään krematoriolle menevän tienristeyksen länsipuolelta. Se kulkee hetken uudemman tien vieressä, kunnes kaartaa pohjoiseen mäkeä ylös Lakkilanharjulle päin. Mäen laella vanha tielinjaus on tuhoutunut soranottopaikan laajennuttua. Tien leveys on 5–6 metriä ja sen molemmilla puolin on noin 30 cm syvät ojanteet.

Pitkäkallionmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aurinkorinteen peltoalueen pohjoispuolisella metsäalueella, avoimessa kuusimetsässä sijaitsee luonnonkivistä tehty sammaloitunut röykkiö. Se on soikeahko, ja sen koko on noin 2 x 2 metriä. Röykkiön korkeus on noin 70 cm. Kivien koko vaihtelee 10–60 cm:n välillä. Tästä noin 7 metriä koilliseen, Pitkäkallionmäen rinteen juurella, on suuren maakiven päälle kasattu pienempiä kiviä. Maakiven koko on noin 1,5 x 2 metriä, korkeus irtokivien kanssa noin 0,8 m. Röykkiö sijaitsee yli 30 metrin päässä pellosta, ja välissä on pieni puro, joten se ei vaikuta peltoröykkiöltä. Alueella ei ole myöskään ollut peltoa vanhojen karttojen mukaan. Röykkiöt ovat mahdollisia kaskiraunioita.

Lotila (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventoinnissa 2021 Lotilan teollisuusalueella sijaitsevan rakentamattoman metsäisen mäen lounaiskulmalta tavattiin noin 1,3 x 2 metrin kokoinen kuoppa, jonka syvyys on syvimmillään noin 30 cm. Kuoppaa peittää paksu sammalkerros. Kuopan keskelle tehtiin lapiolla koepisto, josta paljastui hiilenpalojen ja noen sekaista moreenimaata ainakin 20 cm:n syvyyteen. Inventointihavaintojen perusteella kyseessä on pienehkö historiallisen ajan hiilihauta, jonka tarkemman rakenteen ja ajoituksen selvittäminen vaatisi kohdennetun tutkimuksen.

Karilanmaa Vähäniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kuopat sijaitsevat Päijänteen rannan tuntumassa Vähäniemen länsirannalla. Kohteessa on neljä soikeaa kuoppaa ja kolme pyöreää kuoppaa. Soikeiden kuoppien sisämitat ovat 2,5 x 3,5 m ja syvyys 0,5 - 0,8 m. Pyöreiden kuoppien halkaisija vaihtelee 0,6 - 1,5 m ja syvyys 0,3 - 0,5 m. Kuopissa on vallit ja kairausken perusteella niiden alkuperäinen syvyys on ollut noin 1,5 m. Kuoppien pohjalla on jonkin verran nokea ja hiiltä. Kuoppien pohjalle on muodostunut huuhtoutumiskerrosta.

Martinlampi (111010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sysmän ja Heinolan rajalta noin 100 m, Ylimmäisestä Keskiseen laskevassa joessa olevan Martinlammen etelärannalla. Löytöjä on kerätty hiekkakankaan luoteisrinteeltä, metsämaalta, hiekkakuopan länsi- ja luoteisreunalta, samoin kuopalle vievän tien päästä. Kuoppa on maisemoitu eikä ole enää käytössä.
Mahdollisesti suuri osa asuinpaikkasta on tuhoutunut hiekanotossa. Asuinpaikka tuskin jatkuu kuopasta pohjoiseen, vaikka pohjoisreunalla olikin löytöjä. Reuna on muuta kuoppaa alempana, ja siitä pohjoiseen maasto muuttuu soistuneeksi. Todennäköisesti Martinlampi (itse asiassa Ylimmäinen) on ulottunut kuopan reunan tienoille ennen kuin järveä on laskettu noin puoli metriä (vanhat rantamuodostumat näkyvät Ylimmäisen rannoilla). Kuopan länsipuolella on ehjää maastoa jäljellä. Siellä on kuoppaan tuleva tie, joka ei ole rikkonut maaperää, koska sitä ei ole varsinaisesti rakennettu. Sen länsipuolelle on suurjännitelinja.
Maaperä on hiekkaista linjalle asti. Tämä alue on jatkoa hiekkakuopan reunan löytöalueelle
ja sopii hyvin asuinpaikaksi. Tieltä löytyikin pari murua palanutta luuta.
Linjan takana maasto muuttuu kosteaksi ja maalaji moreeniksi. Asuinpaikkaa on
ilmeisesti jäljellä kuopan ja sähkölinjan välissä muutamia satoja neliömetrejä.
Vuoden 2017 inventoinnissa todettiin kohteen olevan ennallaan. Em. tieltä löydettiin koneen ajojäljistä kaksi kvartsiitti-iskosta. Havaintojen mukaan asuinpaikka rajautuu pohjoisessa
selväpiirteiseen muinaisrantatörmään. Hiekkamaa-alue hiekkakuopan ja
kalliomaan/saraturvealueen välissä on potentiaalia aluetta kivikautiselle asuinpaikalle.
Koska asuinpaikka on tarkemmin rajaamaton, tarvitaan tavanomaista inventointia
tarkempia tutkimuksia voimajohtolinjan Martinlammen muinaisrantatörmää
lähellä olevalla ja hiekkamaalle sijoittuvalla alueella.
Metsänkäyttöilmoitukseen liittyvässä tarkastuksessa syksyllä 2021 kohteen todettiin olevan ennallaan. Koneen jäljissä ajouralla oli samalla kohdalla kuin aiemmin nähtävissä melko paljon kvartsi-iskoksia ja vähän palanutta luuta. Kohteen rajausta ja pistesijaintia tarkennettiin jonkin verran vastaamaan todellisia maasto-oloja.

Ylinen Viipurintie, Nuoraoja (Kulkuväylät)
Historiallinen; Nuoraojan kohdalla Ylinen Viipurintie on kiertänyt mäennyppylän nykyisen tien eteläpuolelta. Vanha linja on hahmotettavissa maastossa, ja se lähtee nykyiseltä pihaan johtavalta tieltä. Linja on metsittynyt, mutta pohja on hiekkainen metsätie. Pohjoispuolella pengerrystä rinteessä. Tien molemmin puolin on muutamia hiekkakuoppia. Tie on jäänyt pois käytöstä 1980- ja 1990-lukujen välillä. Nykyisin tielinja on käytöstä poistunut ja täysin metsittynyt.

Lempaanharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Päijänteen Asikkalanselän koillisrannalla, Lauttaniemenä järveen työntyvän Lempaanharjun länsirinteellä, Lempaanpohja-nimisen lahden koillisrannalla. Maasto on rannalta itään nousevaa harjun rinnettä. Asuinpaikan alapuolella rinne on loiva ja lähempänä rantaa on tasamaata. Asuinpaikan yläpuolella rinteessä on muutaman metrin korkuinen jyrkempi osa, todennäköisesti Suur-Päijänteen ylintä pinnan tasoa vastaava rantatörmä. Sen yläpuolella harjun lakialue on loivemmin kumpuilevaa maastoa.
Paikalla on ehjässä metsämaastossa harjun rinteessä selvä asumuspainanne, jonka pohjalle tehdystä koekuopasta löytyi likamaata ja runsaasti löytöjä: keramiikkaa, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta (KM 43465:1-3). Asuinpaikkaan viittaavia havaintoja on selvän asumuspainanteen lisäksi tehty vain koekuopassa noin 15 m painanteesta viistosti ylärinteeseen. Paikalla saattaa olla pieni asumuspainanne. Kohde on rajattu koekuoppahavaintojen ja asuinpaikkaa rajaavien topografisten piirteiden perusteella.

Hakalaukunsuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Neliömainen, karkeasti tehty kivilatomus kalliopohjalla. Laajuus 1,8 x 1,6 m, korkeus 40 cm, keskellä puolisen metriä korkea pystykivi. Paikka oli aikoinaan Hollolan pitäjän Tiirismaan, Okeroisten ja Jalkarannan kylien välisellä rajalla, josta myöhemmin tuli Hollolan kunnan ja Lahden kaupungin välinen raja. Se on merkitty 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalle (3111 03 Hollola). Kylien varhaisimmat maininnat: Tiirismaa ja Okeroinen 1403. Jalkarannan kylä on mahdollisesti ollut olemassa jo 1300-luvulla; ensimmäinen maininta v. 1460.
Kohde sijaitsee ulkoilureitin varrella, viitisen kilometriä Lahden torilta luoteeseen.

Rakokallio rå (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki on jokseenkin neliömäinen, huolellisesti ladottu kivilatomus. Laajuus 2,6 x 2,3 m, ylin korkeus alarinteen puolella 1,2 m. Enimmillään 5 kivikertaa. Pystykiven korkeus 60 cm. Rajapaikka sijaitsee Ruuhijärven luoteisosan itärannan kalliolla (v. 1964 peruskartalla ja nykykartalla mäellä on nimi Rakokivenvuori). Paikka on ent. Nastolan pitäjän (nyk. Lahden kaupunkia) Immilän ja Ruuhijärven kylien välisellä rajalla.
Rakokallio eli Rakokivi on mainittu rajapaikkana ainakin v. 1728. Se on rajapaikkana (Rakokallio rå) v. 1787 isojakokartalla. Raja on myös 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla (3111 09 Nastola) ja v. 1964 peruskartalla (3111 09 Nastola). Nimellä Rakokivet merkitty paikka on noin 200 m pohjoiseen (pk 3112 07 Vierumäki), mutta sitä paikkaa ei maastossa tarkastettu. Kylien varhaisimmat maininnat: Ruuhijärvi 1477, Immilä 1484.
Kohde sijaitsee Nastolan kirkosta 11 km koilliseen, Ruuhijärven rannasta noin 40 m etäisyydellä.

Kilpasenoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on myllylammen vallia puron kahden puolen. Vallin suurin leveys on noin 3,5 m, ylin korkeus 1,4 m. Puro on vallin ja myllynpaikan kohdalta raivattu. Vesimylly on merkitty 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalle (3111 09 Nastola, noin P: 6759000 I: 439933) Villähteen Kukkaseen pohjoisesta laskevan Kilpasenojan kohdalle. Kartalla on myllyn pohjoispuolella pieni lampi, joka maastossa havaitulla vallilla ilmeisesti padottu myllylampi. Myllyä ja lampea ei enää ole v. 1964 peruskartalla (3111 09 Nastola).
Yläjuoksulla on tiettävästi ollut toinen myllynpaikka ja sitä ei tarkastettu inventoinnin yhteydessä.
Kohde sijaitsee 2,5 km luoteeseen Nastolan kirkosta.

Kinnasniemen kärki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapaikka Kinnasniemenkerki mainitaan Björn Klaunpojan tuomiossa vuodelta 1464, paikasta on maininta myös v. 1695. Isojaon yhteydessä määritetyn rajapaikan nimenä on Kinnaskivi. Tarkastetulla paikalla on siirtolohkare. Sen laajuus noin 4 x 2,5 m, ylin korkeus noin 2,5 m. Sammalpeitteinen siirtolohkare on ent. Nastolan pitäjän (nyk. osa Lahden kaupunkia) Pyhäntaan kylän sekä ent. Heinolan mlk:n (nyk. osa Heinolan kaupunkia) Härkälän kylän välisellä rajalla. Yhdessä vaiheessa raja oli myös Mikkelin läänin ja Hämeen läänin välinen raja.
Paikka on merkitty 1800-luvun puolivälin Heinolan pitäjänkartalle (3112 07 + 04) sekä rajana Nastolan pitäjänkartalle (3112 07) ja v. 1965 peruskartalle (3112 07 Vierumäki). Kylien varhaisimmat maininnat: Pyhäntaka 1464, Härkälä 1464. Maastossa tarkastettu siirtolohkare lienee samalla rajapaikalla kuin jo keskiajalla mainittu Kinnasniemenkerki; mahdollista on, että myös itse siirtolohkare on keskiaikainen rajamerkki.
Kohde sijaitsee Oksjärven pohjoispuolella, Nastolan kirkosta 14 km pohjoiseen.

Lintukallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lintukallio mainitaan rajapaikkana v. 1625. Kyseessä saattaa olla sama paikka kuin jo keskiajalla, v. 1477 ja v. 1481 mainittu Soimakallio. Joissain yhteyksissä samasta rajapaikasta on käytetty nimeä Soimakallio ja Lintukallio. Ne ovat nykyisellä maastokartalla vierekkäiset mäet, joiden välinen etäisyys on noin 300 m. Soimakallion aluetta ei maastossa tarkastettu. Lintukalliolla on pieni ja varsin vaatimaton kivistä kasattu, lähinnä neliömäinen latomus kalliopohjalla. Laajuus 1,4 x 1,2 m, korkeus 40 cm, 1-2 kivikertaa.
Rajapaikka on ent. Nastolan pitäjän (nyk. osa Lahden kaupunkia) Pyhäntaan ja Ruuhijärven kylien sekä ent. Heinolan mlk:n (nyk. osa Heinolan kaupunkia) Härkälän kylän välisellä rajalla. Se oli yhdessä vaiheessa myös Mikkelin läänin ja Hämeen läänin välinen raja. Heinola kuului v:sta 1775 Kymenkartanon lääniin ja v:sta 1831 Mikkelin lääniin.
Paikka on merkitty 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalle 3112 07 + 04 Heinola sekä rajana pitäjänkartalle 3112 07 Nastola ja v. 1965 peruskartalle 3112 07 Vierumäki. Kylien varhaisimmat maininnat: Pyhäntaka 1464, Ruuhijärvi 1477, Härkälä 1464. Kylien välisestä rajasta on tietoja keskiajalta saakka.
Kohde sijaitsee Pärnämäentien ja Kurensuon välisellä metsäalueella, Nastolan kirkolta noin 14 km pohjoiseen.

Riihikallio (1000042612) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lähinnä nelikulmainen kivilatomus. Laajuus 1,8 x 1,5 m, maksimikorkeus alarinteen puolella 50 cm, ylärinteen puolella 10 cm. 1-3 kivikertaa. Pystykiven korkeus 85 cm. Jäkälän peittämä rajamerkki sijaitsee lähiympäristöään selvästi korkeamman kallion laella, jyrkänteen tuntumassa.
Rajapaikka on ent. Nastolan pitäjän (nyk. osa Lahden kaupunkia) Pyhäntaan kylän sekä Hollolan Paimelan ja Asikkalan Muikkulan kylien välisellä rajalla. Vv. 1760–1762 rajakartan mukaan muita rajapaikkoja ovat olleet (nykyisellä maastokartallakin nimetyt / näkyvät) Ansassuo – Nahilan joen su. Riihikallio (= Rihiraunio) mainitaan rajapaikkana isojakokartoilla. On arveltu, että em. rajapaikat periytyvät hyvin varhaisiin aikoihin. Raja on merkitty 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalle (3112 04 Nastola) ja v. 1965 peruskartalle (3112 04 Pyhäntaka). Kylien varhaisimmat maininnat: Pyhäntaka 1464, Muikkula 1484, Paimela 1467.
Kohde sijaitsee Nahila-järven länsirannasta noin 600 m länteen, Lahden keskustasta 14 km koilliseen.

Moisionkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Moisionkivi on siirtolohkare. Laajuus noin 4,5 x 4 m, ylin korkeus noin 3,5 m.
Rajakivi on ent. Nastolan pitäjän (nyk. osa Lahden kaupunkia) Immilän, Uudenkylän ja Nastolan kylien rajalla. Moisionkivi on mainittu rajapaikkana jo v. 1577 ja sittemmin useaan otteeseen seuraavina vuosisatoina. Rajapaikka on mm. v. 1784 isojakokartalla, jolle se on merkitty (måisio Kifvi Rå; nykykartalla Moisionkivi). Se on myös v. 1964 peruskartalla (3111 09 Nastola). Kylien varhaisimmat maininnat: Immilä ja Nastola 1484, Uusikylä 1539 (asiakirjamaininta).
Kohde sijaitsee jokseenkin tasaisella maastonkohdalla tilustien varrella, Nastolan kirkosta 3,7 km itäkoilliseen.

Oulaja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapaikalla on pienehkö neliömäinen kivilatomus. Sen laajuus on 1,6 x 1,6 m, korkeus 40-50 cm. Siinä on ilmeisesti yksi kivikerta, ja latomuksen päällä on 30 cm korkuinen pystykivi. Latomus on kivikkoisessa kuusikossa.
Paikka on ent. Nastolan pitäjän (nyk. osa Lahden kaupunkia) ja Iitin pitäjän rajalla sekä Nastolan pitäjän Uusikylän ja Immilän kylien sekä Iitin pitäjän Säyhteen kylän välisellä rajalla. Raja on pitäjänkartalla 3111 09 Nastola ja 3111 12 + 09 Iitti, jolle se näyttää merkityn. Paikka on kohdassa, jossa raja tekee selvän kulman. Kyseessä saattaa olla sama rajapaikka, joka on mainittu isonjaon yhteydessä (Oula mändy l. Rå tall).
Kohde sijaitsee Sylvöjärven ja Arrajärven välisellä kannaksella, noin 6,5 km Nastolan kirkosta koilliseen.

Punainen portti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajapaikalla on neliömäinen kivilatomus, laajuus 2 x 1, 8 m, korkeus 50 cm. Kivikerroksia on 2-3, pystykivi on kaatunut.
Paikka on ent. Nastolan pitäjän (nyk. osa Lahden kaupunkia) ja Iitin pitäjän rajalla sekä Nastolan pitäjän Uusikylän ja Iitin pitäjän Mankalan kylän välisellä rajalla. Raja on 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla (3111 11 Nastola), jolle se näyttää merkityn sekä peruskartalla 3111 11 Mankala.
Kohde sijaitsee kivikkoisella mäellä mäntykankaalla, vt. 12 ja rautatien pohjoispuolella Nastolan kirkosta noin 13 km itäkaakkoon.

Vuotavanoja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä ladottu rajamerkki on peitteisellä kalliopohjalla. Laajuus 1,8 x 1,8, korkeus 10–70 cm. Kivikertoja on enimmillään viisi, ja latomuksen päällä on matala pystykivi.
Rajamerkki on ent. Nastolan Uusikylän, Orimattila Kuivannon ja Iitin Sääksjärven kylien välisellä rajalla. Raja on merkitty v. 1964 peruskartalle (3111 11 Mankala ).
Kohde sijaitsee vt. 12:n eteläpuolella, runsaat 12 km Nastolan kirkosta itäkaakkoon.

Pirunkallio (1000042617) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä koottu rajamerkki on neliömäinen ja kalliopohjalla, laajuus 1,2 x 1,2 m, korkeus 50 cm. Siinä on kolme kivikertaa, ja kiveyksen päällä on pystykivi, korkeus 40 cm.
Rajamerkki on ent. Nastola Uudenkylän (nyk. osa Lahden kaupunkia) ja Orimattilan Kuivannon kylien välisellä rajalla.
Kohde sijaitsee vt. 12 eteläpuolella, vajaat 12 km Nastolan kirkosta kaakkoon.

Hangasmäki (1000042618) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivilatomus maapohjalla, laajuus on 2,4 x 2,4 ja korkeus 60 cm. Ainakin kolme kivikertaa. Latomuksen päällä on kaksi pystykiveä, niiden korkeus on 80 cm ja 40 cm. Niistä toisen yläosassa on hakkaus, josta on hahmotettavissa numerot 141.
Rajapaikka on ent. Hämeen läänin ent. Nastolan pitäjän (nyk. Lahden kaupunkia) Lankilan kylän, Hollolan Lahden kylän (alue kuuluu nykyään Lahden kaupunkiin) sekä Uudenmaan läänin Orimattilan pitäjän (nyk. kaupunki) Pennalan kylän välinen raja: mainittujen läänien, pitäjien ja kylien välinen raja. Rajapaikka on merkitty isojaon rajankäyntikartalle v. 1882–1884. Raja on myös pitäjänkartalla 3111 06 Orimattila ja v. 1964 peruskartalla 3111 06 Heinämaa. Kylien varhaisimmat maininnat: Lahti v. 1445, Pennala 1469 (maa-alueena). Lankilan osalta rajapaikka Hangasmäki on mainittu rajariidoissa v. 1690.
Kohde sijaitsee Linnaistensuon lounaispuolella, Lahden torilta runsaat 6,5 km kaakkoon.

Montarinmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suorakaiteen muotoinen kivilatomus maapohjalla. Laajuus 2,7 x 1,4 m, korkeus 80 cm, pystykivi 60 cm. Rajapaikka on harjanteen laella lähellä sorakuoppaa.
Paikka on ent. Hämeen läänin Nastolan pitäjän (nyk. osa Lahden kaupunkia) Villähteen kylän sekä ent. Uudenmaan läänin Orimattilan pitäjän (nyk. kaupunki Päijät-Hämeessä) Kuivannon kylän välinen raja. Lisäksi se on ollut em. läänien ja pitäjien raja. Rajankulku päätettiin isojakokartan mukaan maanjako-oikeudessa v. 1778. Rajapaikka on merkitty vuoden 1785 isojakokartalle, kohdalle, jossa raja tekee pienen käännöksen. Raja on myös 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla (3111 08 Orimattila) ja v. 1964 peruskartalla (3111 08 Uusikylä). Kylien varhaisimmat maininnat: Villähde 1470 (?), Kuivanto 1539.
Kohde sijaitsee Nastolan kirkosta 4 km eteläkaakkoon, 140 m Kosenojan länsipuolella.

Araslahdenkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla oleva rajamerkki on neliömäinen, huolellisesti kalliolle ladottu kivilatomus. Laajuus 2,3 x 2,1 m, ylin korkeus alarinteen puolella metrin verran. Enimmillään 5 kivikertaa. Pystykiven korkeus 40 cm.
Rajapaikka on mainittu v. 1539 (Ardas Lachden Kallio) ja myöhempinä vuosisatoina useita kertoja. Rajapaikka sijaitsee Metsäkylässä Arrajärven länsirannan kalliolla vastapäätä Karjusaarta (v. 1964 peruskartalla on mäellä nimi Arrastenvuori, nykykartalla Arrastienvuori). Kivilatomus on Nastolan pitäjän (nyk. osa Lahden kaupunkia) Immilän ja Ruuhijärven kylien välisellä rajalla.
Rajapaikka on merkitty v. 1784 isojakokartalle nimellä Araslahdenkallio rå. Raja on myös 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla (3111 12 Nastola) ja vanhoilla peruskartoilla (3111 12 Arrajärvi). Immilästä on varhaisin maininta v. 1484, Ruuhijärvestä v. 1477.
Kohde sijaitsee Arrajärven rannasta noin 140 m etäisyydellä, 13 km Nastolan kirkosta koilliseen.

Korvenoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllynjäännökset sijaitsevat Oksasenjärven luoteispuolella, siihen laskevan Korvenojan kohdalla, josta rantaan on matkaa noin 200m.
Juoksutuskanava on tehty keskelle puroa huolellisesti harmaakivipaasista latomalla. Rakenne on suorakulmainen, ulkoreunoistaan noin 3 x 8 m, sisältä noin 2 m. Kiviä on 3 - 4 kerrosta. Kanavan päissä paadet ovat leveämmällä ja näyttävät yläjuoksun puolella liittyvän muotoilemattomista kivistä tehtyyn rakennuksen perustukseen. Kyseessä on Vanajan kylän toinen mylly.
Vuoden 2021 tarkastuksessa kohteelle määriteltiin suoja-alue.

Pyhäntaka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mylly sijaitsee Alasenjärvestä Kivijärveen laskevan puron luona. Toisella puolella on kallioinen metsä, toisella metsitetty pelto.
Puroon on raivattu juoksutuskanava (a) puron viereen siten, että osa raivatuista kivistä on kasattu keskelle jääneelle kapealle maakaistalle. Uomien leveys on noin 1,5 ja pituus 25 - 30 m. Keskellä juoksutuskanavaa sijaitsee myllynpaikka (b), josta on jäljellä lohkotuista harmaakivistä tehty perustus. Se on jokseenkin nelikulmainen ja kooltaan 6 x 6 m. Sen vieressä on toinen uoma.
Paikalla on saattanut olla yksi tai useampia myllyjä. Nastolan historian mukaan viimeisen myllyn rakentamissopimus on 1900-luvun alusta, mutta varmasti ei tiedetä rakennettiinko mylly silloin. Myllyrakennelmat ovat mahdollisesti nostaneet Alasen pintaa. Kohde tarkastettiin ja rajattiin vuonna 2021

Hiirenmäki 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Merovinkiajan tasavarsisolki (KM43463) on löytynyt keväällä 2020 metallinetsinnässä. Löytöpaikka on Päijänteeseen laskevan puron ja Hiirenmäen välisellä vanhalla pellolla, joka on heinittynyt ja jo hieman pusikoitunut. Korkea ja tiivis kasvusto haittasi maastotarkastusta, joten pellolla ei ollut mahdollista suorittaa metallinilmaisinetsintää eikä pintapoimintaa.
Maanäytekairauksessa ja koekuopituksessa paikalla todettiin normaali muokkauskerros ja sen alla luontainen hiesu. Vuoden 1965 peruskartalla (2143 07 Padasjoki) paikka on niittyä. Pitäjänkartalla soljen löytöpaikka on joko pellolla tai sen viereisellä metsäalueella.
Pellon vierestä, Hiirenmäen puolelta, löytyi maansisäinen ja lähes maantasainen kiveys metsäisestä rinteestä. Kiveystä on useiden neliömetrien alalla, mutta sen todellista laajuutta oli vaikea arvioida tai selvittää. Kiveyksen kohtaa kairattiin ja siihen nikerrettiin pari koekuoppaa, mutta niitä ei kaivettu pohjaan eikä kiveystä purettu. Maa-aineksessa on hiiltä ja nokea, ja jotkin kivet vaikuttivat rapautuneilta. Ei löytöjä. Kiveyksen kohta on metsää vuoden 1965 peruskartalla ja 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla. Rakennuksia paikalle ei ole merkitty. Kyseessä voi olla polttokenttäkalmisto, kohde vaatii lisätutkimuksia.
Soljen löytöpaikka sijaitsee runsaan kilometrin verran itäkaakkoon Padasjoen kirkosta.

Tekemäjärvi 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisinharrastaja on 28.8.2020 löytänyt paikalta pienikokoisen tappikoristeisen pyöreän kupurasoljen (E-tyyppi) (KM 43504).
Kohde tarkastettiin 2.11.2021. Löytöpaikka on mäen lakitasanteen laidassa, pohjoiseen laskevan rinteen reunassa. Maaperä löytökohdalla ja laajalla alueella ympäristössä on vähäkivistä hiekkamaata. Kangasturpeen alla on 10-15 cm paksu harmaanruskea muokkauskerros, joka on todennäköisesti syntynyt kaskiviljelyn seurauksena. Löytöpaikalla ei tarkastuksessa havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Vuonna 2023 kupurasoljesta n. 50 m päästä löytyi veitsi, kupariseospeltiä ja ketjussa oleva soikea tulusrauta (alakohde). Löytäjä ilmoitti havainneensa runsaasti palanutta luuta. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 27162. Maastotarkastus tehtiin 28.9.2023, jolloin löytökohtaan tehdystä lapion pistosta löytyi runsaasti luuta. Luuta tai esinelöytöjä ei havaittu muista kohteeseen tehdyistä lapionpistoista. Koko aluetta peittää muutamasta sentistä viiteen senttiin paksu noki/hiilikerros, jota voidaan pitää metsäpalon aiheuttamana. Luulöydöt voi merkitä mahdollista hautapaikkaa. Alueelta rajattiin mahdollinen hautapaikka ja sille sopiva suoja-alue. Kohde on voi olla myös nuotiopaikka.
Kuparisoljen kohtaa voidaan edelleen pitää löytöpaikkana.
Kohde vaatii tarkempaa selvitystä

Salmi 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee Kivijärven länsipuolella Salmin tilan alueella, lähellä vanhaa tieuraa ja metsittynyttä peltoa. Aita on koottu pääosin kalliopohjalle.
Maastossa hyvin näkyvä aita on paikoin sortunut, sen leveys on metrin kahden puolen ja korkeus puolisen metriä. Pituutta aidalla on noin 60 m.

Leikkola A (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Ruuhijärven kylässä, Nastolaan vievältä maantieltä Leikkolan taloon haarautuvan kylätien eteläpuolella, Ruuhijärven rannasta noin 500 m.
Noin 50 x 10 m kokoisen avokallion koillispäässä on suunnilleen 1 x 2 m sammaleesta vapaa alue, jossa on viisi kuppimaista syvennystä; niistä kolme on erityisen selvää. Kuppien läpimitta vaihtelee 5 - 6 cm. Kupit ovat noin 40 cm:n enimmäisetäisyydellä toisistaan.

Leikkola B (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Ruuhijärven rannasta noin 500 m, Ruuhijärven kylästä Nastolaan vievältä tieltä Leikkolaan haarautuvan tien pohjoispuolella.
Pellolla on tiehen rajoittuva matala avokallio, jonka koillisosassa on kuoppia kalliolle nostetun kiven vierellä. Kolme kuppimaisista syvennyksistä on selviä ja säännöllisiä, läpimitta vaihtelee 7 - 9 cm, syvyys 1 - 1,5 cm. Lähellä on pieni, noin 3 - 4 cm läpimittainen, epävarma kuppi.
Kupit ovat noin 30 x 30 cm alalla.

Okeroinen 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Okeroisten kylätontteja ympäröiviä peltoalueita tutkittiin vuonna 2002 pintapoimintaa, kairauksia ja koekuoppia käyttäen. Tällöin paikalta (Alikylän tutkimusalue numero 1) löytyi pintapoiminnassa historiallisen ajan materiaalin lisäksi rautakautista keramiikkaa (KM 2002038:9-13). Alueelle kaivettiin neljä koekuoppaa paikoille, joista pintapoiminnasta löytyi rautakautista keramiikkaa sekä pronssiesine (pronssirengas KM 2002038:1). Kolmesta koekuopasta löytyi kyntökerroksen alainen kulttuurikerros. Kairauksissa tämä kulttuurikerros havaittiin noin parinkymmenen metrin säteellä koekuopista.
Vuonna 1998 oli toisella puolella Ala-Okeroistentietä havaittu kevyenliikenteen väylän työmaalla kaksi tulisijaa, jotka tutkittiin kaivauksin. Niistä paremmin säilyneestä saatiin radiohiiliajoitus Hel-4196: 490+/-90 BP.
Näiden havaintojen perusteella kohdetta ei ole aikanaan merkitty muinaisjäännösrekisteriin.
Syksyllä 2017 alueelta on metallinetsinnässä löytynyt hiekkapellon kyntökerroksesta rautakautinen pyöreän riipuksen katkelma sekä kulkusen katkelma ja kuulamainen punnus (ks. alakohteet), diar. KM 42036.
Riipuksen katkelman löytökohta on keskellä aluetta, jossa vuonna 2002 todettiin muokkauskerroksen alainen kulttuurikerros. Kulkusen katkelman löytökohta on siitä noin sata metriä itäkaakkkoon. Peltoaluetta tarkastettiin metallinilmaisinlöytöjen vuoksi syksyllä 2021. Edellä mainittujen löytökohtien välisellä alueella pellossa havaittiin runsaasti palanutta kiveä, mikä viittaa siihen, että alueella on ollut asutusta laajemmallakin alueella kuin aiemmin todetun muokkauskerroksen alaisen kulttuurikerroksen kohdalla. Alue on topografisesti suoraa jatketta lounaispuolella olevalle Okeroisten Alikylän historiallisen ajan kartoissa näkyvälle kylätontille (muinaisjäännösrekisterissä kohteina 1000024035 Okeroinen ja 1000024127 Okeroinen, molempien lajina mahdollinen muinaisjäännös), mutta se on kaikissa historiallisissa kartoissa peltoa.
Paikalla on vuoden 2002 tutkimusten löytöjen (rautakautista keramiikkaa) ja koekuopissa kyntökerroksen alla havaitun ehjän kulttuurikerroksen perusteella selvästi kiinteä muinaisjäännös, vaikka kohdetta ei aikanaan olekaan sellaisena muinaisjäännösrekisteriin merkitty. Löytöjen luonteen ja kulttuurikerroksen perusteella kohde on asuinpaikka. Tarkastushavaintojen (palanutta kiveä) perusteella asutusjäännöksiä on saattanut säilyä myös tämän alueen itäpuollella. Metallinilmaisinlöytöinä saadut rautakautiset esineet vahvistavat käsitystä, että muinaisjäännös ajoittuu osittain jo rautakaudelle. Muinaisjäännös on löytöjen ja havaintojen perusteella rajattu siten, että se sisältää pellon keskiosan. Muinaisjäännösalue rajautuu luoteessa löydöttömään peltoalueeseen, koillisessa Ala-Okeroistentiehen, kaakossa harjanteelta laskevaan peltorinteeseen ja etelässä kylätonttikohteeseen 1000024127 Okeroinen (mahdollinen muinaisjäännös). Kohteen sijainniksi on merkitty rajauksen keskikoordinaatteja kuvaava piste P 6761375 I 421480.

Lionpohja 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vähäniemen itärannalla. Asuinpaikan edustalla on Vähäniemen ja mantereen väliin jäävä, etelään avautuva Lionpohja-niminen lahti. Maaperä alueella on varsinkin loivapiirteisemmillä kohdilla kivetöntä lajittunutta hiekkaa. Maasto laskee kohteen lähialueella hyvin loivasti etelään, mutta idän puolella on Lionpohjan rantaan laskeva törmämäinen rinne. Alueella kasvaa mäntyvaltaista metsää.
Paikalla on asumuspainanne Lionpohjantien ja sen itäpuolelle olevan rantaan laskevan törmämäisen rinteen välissä. Painanne on pyöreähkö, läpimitta 5-6 m, laakea, ja matala, arviolta 30 cm. Se erottuu kuitenkin tasaisessa kangasmaastossa selvästi. Painanteen rannanpuoleinen itäreuna ulottuu aivan rantaan laskevan törmämäisen rinteen reunaan ja näkyy siksi painanteen länsipuolelta tieltä katsottuna vähäisenä painautumana rinteen reunan profiilissa. Painanteen länsireuna on loiva ja siten vaikeammin hahmotettava. Se näyttää olevan muutaman metrin päässä Lionpohjantien reunasta. Painanteen pohjoispuolella näyttää olevan matala reunavalli.
Painanteen keskelle tehdyssä koekuopassa havaittiin punaruskea likamaakerros (noin 15 cm), ja kuopasta löytyi muutamia kvartsi-iskoksia (KM 43506).
Jokseenkin painanteen kohdalla Lionpohjantien länsipuolella, 8 m tiestä länteen, on kuoppajäänne. Se on soikea (ehkä alun perin suorakulmainen), reunavallillinen, mitoiltaan 2,5 m x 1,8 m ja noin 60 cm syvä. Kuoppa on melko jyrkkäreunainen, todennäköisesti huomattavasti myöhemmältä ajalta kuin asumuspainanne.

Sikohiekka 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuonna 2021 Sikohiekan kivikautisen asuinpaikan (mj-rek. 1000003314) tarkastuksessa tutkittiin asuinpaikan ulottuvuutta vuoden 2004 inventointikertomuksessa ehdotetun muinaisjäännösrajauksen itä-, kaakkois- ja eteläpuolilla. Tutkimuksessa ei havaittu viitteitä siitä, että asuinpaikka ulottuisi aiemmin tiedettyä laajemmalle. Samassa maastotarkastuksessa kuitenkin havaittiin itäpuolella olevalla metsäalueella 16 hiilimiilua, lähimmät noin 20 m päässä ja kauimmat noin 150 m päässää asuinpaikaksi rajatusta alueesta.
Kuoppien läpimitta vaihtelee puolestatoista kolmeen tai kolmeen ja puoleen metriin ja syvyys 40 cm:stä hieman yli metriin. Useimmat ovat pyöreitä, mutta yksi (numero 3) on pitkänomainen ja suorakulmainen sekä yksi (numero 14) pohjaltaan selvästi neliömäinen. Muutamissa muissakin on havaittavissa neliömäistä muotoa, vaikka ne ovat reunojen sortumisen takia yleismuodoltaan pyöreähköjä. Kaikkien kuoppien ympärillä erottuu kaivetusta maasta muodostuva reunavalli. Pienemmät kuopat ovat ulkonäöltään pyyntikuoppamaisia ja pari suurinta (numerot 5 ja 12) voisivat olla kokonsa ja profiilinsa perusteella jopa pieniä keskisäiliöllisiä tervahautoja. Kairausten perusteella kaikki kuitenkin näyttävät olevan hiilimiiluja (kuoppa- eli lamamiiluja). Kaikissa kuopissa havaittiin pohjalla paksu (10-70 cm) kerros vahvasti hiilensekaista hiekkamaata, joissakin alinna jopa ohut yhtenäinen hiilikerros.
Miilujen sijainnit on mitattu käsi-GPS-laitteella. Sijaintien tarkkuus lienee muutamasta metristä kymmeneen metriin.

Lähteenmäki (1000041957) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalta oli 14.8.2021 löytynyt kaarilukko (KM43449). Kohde on Pulkkilanharjun eteläpään lounaispuolella, laajahkon peltoalueen pohjoisosassa, sen hiekkaharjanteella Salmentien länsipuolella.
Maastotarkastuksen ajankohtana pelto oli sängellä, joten olosuhteet olivat kehnot pintahavaintojen tekoon. Löytöaluetta tutkittiin maanäytekairalla ja kaivamalla koekuoppia. Lisäksi tehtiin pintapoimintaa niillä kohdilla, joilla se oli jotenkin käytännössä mahdollista.
Paikalta löytyi palanutta ja kuonaantunutta savea / savitiivistettä ja savikuonaa sekä rapautuneita kiviä. Niiden levintäalueella havaittiin muokkauskerroksen (paksuus 30–35 cm) alla mahdollista kulttuurikerrosta (10–15 cm): nokea ja hiilenhippuja hiekassa. Sivummalta löytyi kvartsi-iskos ja -esine, ilmeisesti nuolenkärki. Alueella havaittiin myös hieman punasavikeramiikkaa ja ohutta vaaleanvihreää tasolasia.
Vuoden 1965 peruskartalla (3112 03 Pulkkilanharju) paikka on pellolla ja pitäjänkartalla (3112 03 Asikkala, v. 1842) pellolla tai peltolohkojen välisellä metsäalueella.
Kohde sijaitsee noin 400 m länteen Päijänteeseen kuuluvan Pulkkilansalmen (78,3 m mpy) pohjukasta ja Heimonojan (Maansillanojan) suulta sekä viitisen kilometriä Asikkalan kirkosta pohjoiskoilliseen. Jo aiemmin, keväällä 2021, samalta peltoalueelta oli löytynyt dirhemin kappale ja varhaista tyyppiä oleva hevosenkenkä (ks. alakohteet).

Hoimela 3 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Peltoalueelta on tehty lukuisia rautakauden esinelöytöjä pintamultakerroksesta.
Tarkastuksessa syksyllä 2021 löytöalueen pohjoisosaa tutkittiin pintapoiminnalla, kairauksin, koekuopituksella ja metallinilmaisimilla. Loivapiirteisen, hyvin matalan kumpareen keskelle tehdystä koekuopasta havaittiin peltomultakerroksen alta yhtenäinen humuksen, noen ja hiilen sekainen kulttuurikerros, jonka paksuus on noin 20–30 cm. Kerroksessa on sekoittuneena noin nyrkin kokoisia rapautuneita ja särmikkäitä kiviä - ovat mahdollisesti osa jotain rakennetta. Kulttuurikerroksesta, 40 - 55 cm syvyydestä,löydettiin pala kuonaa ja kaksi, mahdollisesti rautakaudelle ajoittuvaa keramiikkan kappaletta. Pintapoiminnassa koekuopan läheltä löydettiin lisää palanutta savea ja yksi, mahdollisesti rautakautisen keramiikan kappale. Kairauksissa likamaa-alueen havaittiin olevan varsin pienialainen, mutta jatkuvan myös koivukujan pohjoispuolelle.
Aiemmin ilmoitettujen lisäksi tarkastuksessa löydettiin lisää rautakautisia esineitä Koivukujan eteläpuoliselta alueelta. Huomioiden esineilöytöjen määrän ja levinnän, on varsin luultavaa, että laajalla peltoalueella on peltomultakerroksen alla jäljellä muitakin viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä kun tarkastuksessa havaittu. Tämän selvittäminen vaatii kuitenkin laajempia ja perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.
Museoverkon kartan ongelmista johtuen aluerajausta ei ole vielä lisätty karttapalveluun.

Syrjälä (1000044569) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee kallioisella kumpareella Vesijaonraitin pohjoispuolella, noin 50 metriä tiestä. Paikalliset menneisyyden harrastajat löysivät syksyllä 2021 kumpareen korkeimmalta kohdalta, kivien välistä rautakautisen (merovingiaikaisen) keihäänkärjen (viranomaisille: Ilppari-ilmoitus ILM20991).
Tarkastuksessa kesällä 2022 löytöpaikalta todettiin noensekaista maannosta, mahdollista kiveystä ja palaneen luun kappaleita. Kumpareen pohjois- ja länsipuolilta, kallionleikkausten viereisiltä tasanteilta havaittiin myös nokista maata ja palaneen luun kappaleita - pohjoispuolen tasanteelta ja lakialueen etäläreunalta löydettiin lisää rautakautisia esineitä.
Tarkastushavaintojen ja löytöjen levinnän perusteella kumparetta on tulkittava rautakauteen ajoittuvana kalmistona, ehkä osin häiriintyneenä/tuhoutuneena. Jos alueelle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on kohteen rajaus syytä määritellä tarkastuksessa tehtyä tarkemmin.

Kiukaankasa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion päälle kivistä kasattu röykkiö, hajonnut. Kohde sijaitsee Myllyläntieltä Nurmelaan vievän kiinteistötien eteläpuolella, noin 15 m tiestä. Sammaloitunut röykkiö on kasattu kallion päälle noin päänkokoisista kivistä ja on kooltaan noin 2 x 3 m. Röykkiö on keskeltä kuopalla ja muutoinkin hajonnut. Selkeitä rakenteita ei ole havaittavissa.
Kyse ei ole tien raivaukseen kuuluvista kivistä tai kaskiröykkiöstä: Muita röykkiöitä ei tarkastuksessa havaittu ja tiestä raivatut kivet sijaitsevat kasoissa tien vieressä huomattavasti alempana ja lähempänä tietä. Tarkastuksessa ei tehty havaintoja myöskään hautauksesta tai kulttuurimaannoksesta. On varsin luultavaa, että kyseessä on hajonnut rajamerkki, joka on merkitty Lieson, Auttoisen ja Vesijaon Porrastenmaan ulkopalstan karttaan vuonna 1765 (Kansallisarkisto H38:8/4-5 Lieso: kartalla No 1 Kiukankasa).

Kurki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee muinaisen, etelään aukeavan lahden rannalla Soiniemessä, Soiniementiestä noin 80 m etelään, molemmin puolin Satosuolle menevää metsäautotietä, keskittyen kuitenkin enemmän sen itäpuoliselle alueelle.
Paikalliset menneisyyden harrastajat löysivät keväällä 2022 avohakkuualueen laikuista kvartsi-iskoksia, koristelematonta keramiikkaa ja palanutta luuta. Tarkastuksessa asuinpaikka todettiin varsin pienialaiseksi - keramiikka ja palanut luu keskittyy pääosin metsäautotien itäpuolelle noin 40 x 40 m suuruiselle alueelle, kvartseja on levinneenä hivenen laajemmalle. Likamaaläiskiä havaittiin tämän alueen keskelle tehdystä koekuopasta. Alueen rajaus perustuu löytöjen levintään, topografiaan, kairausnäytteisiin sekä laikutuksesta tehtyihin havaintoihin. Jos alueelle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on rajaus syytä määritellä tarkastuksessa tehtyä tarkemmin.

Salmijärvi (1000044898) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan alueella on sijainnut Kiljaanin torppa, jota on myös Salmijärveksi kutsuttu (Simo Helvilän tiedonanto 2021). Paikalla sijaitsee rakennettu lähdekaivo (kyltitetty), kaksi nauris/kellarikuoppaa ja noin 300 x 150 metrin suuruisella alueella parisensataa raivausröykkiötä. Röykkiöiden koot ja muoto vaihtelevat. Osa on muurimaisia, osa kekomaisia, osa pyöreitä ja osa on kasattu isompien kivien ympärille/väliin. Röykkiöiden koko vaihtelee muutamasta metristä useisiin metreihin ja korkeus on vajaasta puolesta metristä reilusti yli metriin. On mahdollista että röykkiöitä on lisää rajatun alueen länsi- ja eteläpuolella. Tarkastushetkellä sankka aluskasvillisuus ei mahdollistanut näiden alueiden perusteellista havainnointia. Alueen röykkiöiden ja muiden rakenteiden ajoittaminen vaatii tarkempia ja laajempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä tarkastuksessa on mahdollista suorittaa.
Käsi-GPS:llä mitatut kaksi kuoppaa ja kaivo on merkitty alueen alakohteiksi.
Aluerajaus on tehty havaittujen röykkiöiden/latomusten levinnän mukaan.

Maunula 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maunulan torpan itäpuoleisella metsäalueella mäen päällä loivassa rinteessä noin kolme metrin etäisyydellä toisistaan sijaitsee kaksi vallillista kuoppaa. Ne ovat muotonsa perusteella todennäköisesti naurishautoja. Vanhoilla kartoilla alue on metsää, kuoppien koillispuolella on vuoden 1846 kartalla (Stjernvall 1846) pelto ja kuoppien pohjoispuolella kulkee polku/tie.

Maunula 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maunulan torpan kaakkoispuoleisessa metsässä, mäen päällä, tasaisella maastokohdalla, rinteen tuntumassa on suurehko vallillinen kuoppa. Kuopan koko on 5 x 5 m, syvyys n. 100 cm. Kyseessä todennäköisesti naurishauta tai kellarikuoppa.
Aivan kuopan lähistöllä ei ole 1800-luvun kartoille merkitty asutusta, kuopan pohjoispuolella on pitäjänkartalle merkitty pelto.

Rantala 1 (1000045979) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rantalan itäpuolisen peltoalueen itäpuolisessa metsässä Maunulanpohjan luoteispuolella on mäen laella loivasti kaakkoon laskevassa rinteessä kahden kuopan muodostama maarakenne.
Rakenne on vallillinen, vallin leveys on n. 100 cm ja laajuudeltaan yhteensä noin 4 x 6 m.
Matalampi ja suurempi kuoppa on syvyydeltään n. 20 cm ja pienempi kuoppa 40 cm. Kuoppia erottaa matala selvä valli.
Kuopassa ei todettu kairatessa hiiltä. Kyseessä on todennäköisesti naurishauta. Kuopan lähiympäristössä on raivausröykkiötä ja mahdollisesti vanhaa peltoa.

Rantala 2 (1000045980) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rantalan itäpuolisen peltoalueen itäpuolisessa metsässä, matalan kumpareen laella, on noin 3 x 3 metrin laajuinen kuoppa, jonka syvyys on noin 1 m. Kyseessä on todennäköisesti nauriskuoppa. Lähiympäristö vaikuttaa olevan vanhaa peltoa ja sekä lähialueella on lisäksi useita raivausröykkiöitä (Kohteet Rantala 3 ja 4)

Pikku-Sietikka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pikku-Sietikka-nimisellä pienellä metsäalueella sijaitseva rinteessä vallillinen kuoppa.
Kuoppa on kooltaan noin 3 x 3 m. Kairatessa kuopan keskellä todettiin 28 cm paksuisen puhtaan hiekan alla hiiltä. Kyseessä on todennäköisesti hiilihauta.

Pyöriäinen (1000046396) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Tainionvirran länsirannalla.
Paikalla on ollut torppa ainakin 1700-luvun lopulta alkaen. Perustamisaika tai hylkäämisaika ei ole tiedossa. Torppa on merkitty Kuninkaankartalle (1796-1805) ja vuoden 1855 kartalle Rapalan kylä Pyöriäisen takamaa-alueelle on tälle paikalle merkitty tonttimaa. Vuoden 1952 ilmakuvassa alueella ei enää ole rakennusta.
Paikalla on laakea, hajotetun uunin jäännös aivan tien kupeessa. Uuninrauniossa näkyvissä tiilimurskaa ja lohkottuja kiviä. Sen pohjois- ja länsipuolella on arkeologisessa mielessä ehjää maastoa, jossa on uunin lähellä kulttuurikerrokselta vaikuttavaa häiriintynyttä maata. Kohteen eteläpuolella on tienpenkka uuninraunion kupeessa ja penger virran puolella.

Punssari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Särsjärven kaakkoispuolella, Hämeenlinnantieltä etelään lähtevän nimettömän hiekkatien varrella havaittiin toistakymmentä erikokoista kiviröykkiötä sekä muutama lyhyt kiviaita. Lisäksi alueella on suorakaiteen muotoinen kivetty nauriskuoppa. Röykkiöt sijaitsevat hiekkatien molemmin puolin, noin 60 metrin säteellä tiestä. Röykkiöalue sijaitsee mäkien väliin jäävässä loivapiirteisessä notkelmassa. Tien itäpuolella on tehty avohakkuuta. Paikalla näkyy puuton alue vuoden 1951 ilmakuvassa. Kohteen eteläpuolelle, hiekkatien itäpuolelle on pystytetty puinen kyltti, jossa luki nimi Punssari, jonka mukaan kohde nimettiin.

Vähä Pallittajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Vähä Pallittajärven koillispuolella, noin 18 metriä Suntelan metsätiestä etelään sijaitsee noin 4 metriä halkaisijaltaan oleva pyöreä kuoppa. Kuoppa on pienten vesialueiden välisellä tasaisella mäntykankaalla. Kuoppaa reunustaa loivapiirteinen, noin 35 cm korkea valli, jonka leveys on noin 60–90 cm. Sisäpuolelta kuopan muoto on hieman soikea ja sen syvyys on 1,6 metriä. Pohjalle tehdyssä lapionpistossa oli yksittäisiä hiilenpaloja, muuten maannos oli soraista hiekkaa.

Honolanrimpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Honolanrimmi- nimisen pienen lammen kaakkoispuolella sijaitsevalla havumetsäkankaalla on useita hiilimiiluja. Näistä Honolanrimpi sijaitsee nimettömän metsätien itäpuolella, noin 215 metriä tiestä koilliseen.
Miilu on suorakulmainen ja sen koko on noin 11 x 15 metriä. Sitä ympäröi matalahkot, noin 30 cm syvyiset ojat, joiden ulkoreunustoilla on matalat, 20–40 cm korkuiset vallit. Rakenteen keskiosa on hieman koholla ja maaperäkairauksessa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen, paikoin kivikkoiseen maaperään, loivaan rinteeseen.

Honolanrimpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilun jäänteet sijaitsevat Honolanrimmi-nimisen pienen lammen kaakkoispuolella sijaitsevan nimettömän metsätien itäpuolella, aivan tien reunassa.
Miilu on neliskulmainen ja sen koko on 11,5 x 12 metriä. Sen ympäriltä on kaadettu puita ja rakenteen yli on ajettu metsäkoneella. Lisäksi sen alueella kasvaa heinikkoa ja päälle on kerääntynyt risuja, eikä kohde erotu maastosta kovin selkeästi. Miilun länsi ja pohjoisreunoilla on havaittavissa matalahkot, noin 25 cm syvät ojat, joiden ulkoreunustoilla on loivapiirteiset, noin 20 cm korkeat vallit. Maaperäkairauksessa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, hieman etelään laskevaan rinteeseen. Kohde sijaitsee aivan metsätien vieressä ja sen päältä ja ympäristöstä on kaadettu puita.

Honolanrimpi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Honolanrimmi-nimisen pienen lammen kaakkoispuolella sijaitsevalla havumetsäkankaalla on useita neliskulmaisia hiilimiiluja. Näistä Honolanrimpi 3 sijaitsee nimettömän, lähes umpeenkasvaneen metsätien varrella, noin 20 metriä tiestä etelään.
Miilu on neliskulmainen ja sen koko on 12 x 13 metriä. Sitä reunustaa selkeästi erottuvat, noin 50 cm syvät ojat, joiden ulkoreunustoilla on hieman vallimaista muodostelmaa. Keskiosa on hieman koholla ja maaperäkairauksessa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, loivaan rinteeseen. Paikalla kasvaa avointa kuusivaltaista havumetsää ja miilun rakenteen sisällä ja reunoilla kasvaa muutama suuri kuusi.

Honolanrimpi 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Honolanrimmi-nimisen pienen lammen kaakkoispuolella on useita hiilimiiluja. Näistä Honolanrimpi 4 sijaitsee suunnitellulle tuulivoimalanpaikalle vievän nimettömän, heinittyneen metsätien varrella, noin 40 metriä tiestä itään.
Miilu on neliskulmainen, aavistuksen kaarevasivuinen ja sen koko on 12 x 14 metriä. Sitä reunustaa selkeästi erottuvat, noin 40–60 cm syvät ojat, joiden ulkoreunustoilla on hieman vallimaista muodostelmaa. Sen keskiosa on hieman koholla ja maaperäkairauksessa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, pohjoiseen viettävään loivaan rinteeseen. Paikalla kasvaa avointa kuusivaltaista havumetsää ja miilun sisällä ja reunoilla kasvaa muutama suuri kuusi, jotka ovat iältään jo useita kymmeniä vuosia.

Kotajärvi (1000046424) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivassuon koillispuolisella metsäalueella on useita neliskulmaisia hiilimiiluja. Kohde Kotajärvi sijaitsee Kuivassuolle vievän nimettömän hiekkatien varrella, noin 360 metriä tiestä itään ja suunnitellusta tuulivoimalanpaikasta noin 250 metriä länteen.
Miilu on neliskulmainen ja sen koko on noin 12 x 12 metriä. Sitä reunustaa selkeästi erottuvat, noin 50–70 cm syvät ojat, joiden ulkoreunustoilla on noin 40 cm korkeaa loivapiirteistä vallimuodostelmaa. Rakenteen keskiosaan tehdyssä koepistossa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, lounaaseen laskevaan rinteeseen. Paikalla kasvaa avointa kuusivaltaista havumetsää.

Kotajärvi 2 (1000046425) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivassuon koillispuolisella metsäalueella on useita neliskulmaisia hiilimiiluja. Kohde Kotajärvi 2 sijaitsee Kuivassuolle vievän nimettömän hiekkatien varrella, noin 62 metriä tiestä itään.
Miilu on pyöreähkö ja sen halkaisija on noin 13 metriä. Maastossa havaittiin miilua reunustavat ojat, jotka olivat paikoin melko syvät, noin 80 cm. Ojien ulkopuolella on noin 30 cm korkeaa vallia, joka paikoin hävisi aluskasvillisuuden sekaan. Kohteen keskiosa on hieman koholla ja maaperäkairauksessa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, tasaiselle maalle. Paikalla kasvaa nuorta kuusitaimikkoa ja korkeaa saniaista.

Kuivassuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivassuon koillispuolisella metsäalueella on useita hiilimiiluja. Kohde Kuivassuo sijaitsee 144 metriä Kuivassuon koillispuolella, noin 320 metriä suolle vievästä nimettömästä hiekkatiestä itään.
Miilu on muodoltaan neliskulmainen ja sen koko on noin 13 x 14 metriä. Miilu erottui maastosta vain vaivoin, sillä se on lähes maantasainen. Tämä miilu on selkeästi alueella havaituista hiilimiiluista matalaprofiilisin. Kohteen ympärillä on matalat, noin 15 cm syvät ojat, joiden ulkoreunustoilla on hieman vallimaista muodostelmaa. Miilun keskiosaan tehdyssä maaperäkairauksessa pintaturpeen alta havaittiin hieman noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, loivaan rinteeseen. Paikalla kasvaa avointa kuusivaltaista havumetsää ja kuusia kasvaa myös miilun rakenteen sisällä.

Kuivassuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivassuon koillispuolisella metsäalueella on useita hiilimiiluja. Kohde Kuivassuo 2 sijaitsee noin 180 metriä suolle vievästä nimettömästä hiekkatiestä itään ja kohteesta Kuivassuo 133 metriä länteen.
Miilu on neliskulmainen ja sen koko on 12 x 13 metriä. Sitä reunustaa selkeästi erottuvat, noin 40–60 cm syvät ojat, joiden ulkoreunustoilla on hieman vallimaista muodostelmaa. Keskiosa on hieman koholla ja maaperäkairauksessa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, loivaan rinteeseen. Paikalla kasvaa avointa kuusivaltaista havumetsää. Myös miilun sisällä ja reunoilla kasvaa muutama kuusi.

Kuivassuo 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivassuon koillispuolisella metsäalueella on useita hiilimiiluja. Kohde Kuivassuo 3 sijaitsee Kuivassuolle vievän nimettömän metsätien vieressä, noin 25 metriä tiestä itään.
Miilu on neliskulmainen ja sen koko on noin 12 x 15 metriä. Sitä reunustaa kolmelta sivulta selkeät, noin 80–120 cm syvät ojat, joiden ulkoreunustoilla on selkeät, leveähköt vallit, jotka ovat paikoin kivikkoiset. Eteläpuoleinen sivu ei ole selkeä. Miilun keskiosa on reilusti koholla ja lapionpistossa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen, joskin melko kiviseen maaperään, loivaan rinteeseen. Paikalla kasvaa avointa kuusivaltaista havumetsää. Miilun sisällä ja reunoilla kasvaa muutama suuri kuusi, jotka ovat iältään jo useita kymmeniä vuosia.

Suntela (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiiassuon lounaispuolella, noin 105 metriä Suntelan metsätiestä pohjoiseen sijaitseva hiilimiilu. Miilu sijaitsee suunnitellusta tuulivoimalanpaikasta noin 70 metriä länsilounaaseen.
Miilu on rakenteeltaan neliskulmainen ja sen koko on 11 x 13 metriä. Sitä reunustaa kolmelta sivulta noin 60–70 cm syvät ojat, joiden ulkoreunustoilla on hieman vallimaista muodostelmaa ja kivikkoa. Pohjoispuolen reuna ei ole selkeä. Rakenteen keskiosa on hieman koholla ja keskelle tehdyssä lapionpistossa pintaturpeen alta havaittiin runsaasti noen- ja hiilensekaista maata. Miilu on tehty hiekkaiseen maaperään, loivaan rinteeseen. Paikalla kasvaa nuorta kuusitaimikkoa ja paikalla tehty hakkuu on muokannut miilua ympäröivää maastoa.

Haukkasalo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaskialue sijaitsee Haukkasalon saaren etelärannan keskikohdalla olevan
venevalkaman länsipuolella, pienessä kallioiden välisessä laaksossa. Paikalla kasvaa harvahkoa sekametsää ja alue on tasaista maastoa. Alueella havaittiin viisi kaskiröykkiötä, joista suurin osa maakivien päälle kasattujen kivien rykelmiä. Alue on laajuudeltaan vain noin 100 x 50 m, ja se on suhteellisen selväpiirteinen kokonaisuus.

Haukkasalo 4 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuopannetta, jotka sijaitsevat Haukkasalon saaressa, sen keskikohdasta koilliseen saaren pohjoisrannan tuntumassa kivikkoisella kankaalla. Ensimmäinen kuoppa
on kooltaan noin 2 x 0,7 metriä ja sen syvyys on noin 60 cm. Sen pohjalta havaittiin vuoden 2022 inventoinnissa hiilikerros. Toinen kuoppa sijaitsee ensimmäisestä vajaa 150 metriä lounaaseen hieman ylempänä mäellä. Sen koko on noin 1 ,2 x 0, 7 metriä, syvyys 40 cm. Ja se on piirteiltään ja funktioltaan edellistä epämääräisempi. Näiden välissä on noin 1,5 metriä pitkä ja puolisen metriä leveä ja syvä kuoppa (nro 3), saman tyyppinen kuin ensimmäinen kuoppa. Vastaavia kapeita kuoppia on paljon alueen saarissa. Kohde liittynee historiallisen ajan maankäyttöön, mutta ikää on vaikea arvioida tarkemmin. Vuoden 2009 inventoinnissa kuoppia ehdotettiin nauriskuopiksi ja niiden väliin jäävää aluetta mahdolliseksi kaskialueeksi.

Hietasaari 2 (1000019963) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hietasaaren länsikärjen tasangolla, hiilihautoja on noin 150
x 50 m kokoisella alueella. Alue on hiekkapohjaista, avointa mäntykangasta. Kuopat ovat hajallaan koillinen-lounassuuntaisella vyöhykkeellä saaren pohjoisrannalta lounaisrannalle. Kuopat ovat halkaisijaltaan 1,5-2 m. Kahteen kuoppaan tehdyssä koepistossa oli tummaa, hiilistä maata, lounaisimpaan kuoppaan tehdyssä pistossa palanutta maata ja hiiliä oli podsolin alla, joten kuoppa saattaa olla jopa esihistoriallinen. Kuopista neljä on lähes ryhmässä alueen lounaispuolella ja yksi on erillään pohjoisrantaan johtavan polun vieressä. Lounaisen ryhmän koillisimpaan kuoppan tehdyssä koepistossa ei ollut hiiliä ja kuoppa oli muutenkin epäselvä. Todennäköisesti ainakin suurin osa kuopista on
hiilimiiluja.

Kelvenne 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kelvenne on pitkä ja kapea saari, joka katkaisee suoran yhteyden Sysmän vesiltä Padasjoenselälle ja Padasjoen rannoille. Siksi saaren kapeimpiin kohtiin on tehty veneenvetopaikkoja, joilla on vähennetty soutumatkaa ennen moottorikäyttöisten vesikulkuvälineiden aikaa. Saaressa on kaksi tällaista noin 100 m levyistä kohtaa, jotka mainitaan mm. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen nimiarkistossa veneenvetopaikoiksi.
Kohde tarkastettiin 2022 inventoinnissa, jolloin todettiin, että se sijaitsee noin 90 metriä pohjoiseen aiemmin oletetusta sijainnista, sähkökaapelilinjan kohdalla. Veneenvetouran kohdalla on edelleen polku-ura, joka kulkee saaren rantojen välillä. Polku on 1–1,5 metriä leveä. Pääosin kyseessä on päällisin puolin polku, mutta jyrkimmän rinteen taitteen kohdalle on nousua tasoitettu kaivamalla siihen ura, jonka molemmin puolin näkyy matalat penkat. Kaivetulla osuudella on mittaan noin 8 metriä. Vetoura on selvempi kuin niin ikään Kelventeellä sijaitsevan Kelventeenhoikan kohteessa, jossa on myös vetopaikka.

Kelvenne itäranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kelventeen saaren itärannalla, harjun kupeessa olevan pitkämäisen supan reunalla. Paikalla havaittiin kolmen peräkkäisen kuopan ryhmä supan länsilaidalla, suurin kuopista oli kooltaan 2,5 x 2 m ja pienin halkaisijaltaan 80 cm. Kuopat vaikuttavat nauriskuopilta. Jonkin verran hiiliä havaittiin yhden reunaan tehdyssä koepistossa. Alue on hiekkakangasta ja sekametsää. Kuopista etelään supan reunalla on mahdollista kaskimetsää, nykyään kuusikkoa.

Leponiemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kelventeen harjusaaren eteläosan itäisessä päässä olevalla niemenkärjellä, joka työntyy Hinttolansalmeen kohti Hinttolansaarta. Koko niemenkärki noin 400 m matkalla on luettava muinaisjäännösalueeksi, sillä alueella on vanhan viljelyksen ja asumisen jäännöksiä. Vuodelta 1788 peräisin olevaan karttaan on merkitty niemen nimeksi "Leponiemi" ja niemellä on kartan mukaan peltoa sekä tämän länsipuolella vielä "vanha kaskipelto". Niemenkärki on lehtomainen, maa on muhevaa, selvästi käännettyä ja myllättyä mustaa vanhaa multapeltoa. Alue on tasaista lehtimetsää, jossa on joitakin isoja kiviä siellä täällä. Tämän todennäköisen kärjen peltoalueen länsipuolelta alkaa ilmeisesti välittömästi vanha kaskialue. Alueella on joitakin maan pinnalle näkyviä rakenteita: kuoppia ja kiviröykkiöitä. Näistä peltoalueen länsireunan tuntumassa on noin 30 x 50 m alueella kolme kuoppaa ja suuri kiviröykkiö. Kuopista itäisin on halkaisijaltaan noin 1,5 m ja se vaikuttaa kellarikuopalta. Tästä noin 40 m lounaaseen on noin 3 x 4 m kokoinen maansekainen kiviröykkiö, jonka vieressä on halkaisijaltaan kaksimetrinen kuoppa. Röykkiö saattaisi olla liesikumpu, tosin kivet siinä eivät ole erityisen rapautuneita. Tästä vielä noin 30 - 40 m luoteeseen on kaksi kuoppaa, toinen pieni, halkaisijaltaan noin metrinen, vaikuttaa resentiltä. Toinen on tehty pohjoisen rannan törmään ja se on mitoiltaan noin 1,5 x 2 m. Sekin vaikuttaa kellarikuopalta. Kaskialueella havaittiin yksi mahdollinen nauriskuoppa, halkaisijaltaan noin 2 metriä ja syvyydeltään noin 70 cm. Se sijaitsee edellisistä jäännöksistä vajaa 100 metriä länteen.
Inventointi 2022: Kohteesta hahmottui torpan paikka, jossa on liesikumpu. Torpan seinät erottuvat huonosti, polun puoleinen osa erottuu puolisen metriä leveänä ja parikymmentä senttiä korkeana kohoumana. Liesikumpu näyttäisi olevan rakenteen koilliskulmassa. Torpan vieressä on 6x4 metrin kokoinen kuoppa. Torpan tuntumassa voi olla muitakin pienempiä kuoppia tms, mutta alue oli melko lailla kasvillisuuden peitossa inventointiaikaan syyskuussa. Torpan paikasta noin 30 metriä itäkoilliseen on parimetriä halkaisijaltaan oleva kuoppa, jonka syvyys on noin puoli metriä. Noin 20 metriä torpasta pohjoisluoteeseen on törmään kaivettu kellarikuoppa, koko noin 2x2 metriä.

Vähä Paatsalo (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Päijänteen Paatsalon itäpuolella olevan Vähän Paatsalon saaren luoteispäässä. Paikka on luoteeseen viettävän silokallion lakea, jonka ympäristössä kasvaa harvahkoa mäntymetsää. Maisemallisesti edustava muinaisjäännös on hyvin säilyneessä, lähes luonnontilaisessa ympäristössä.
Muinaisjäännös on todettu 1989 ilmoituksen perusteella. Noin 20 m päässä rannasta kallion laella on soikeahko, pelkistä kivistä kasattu röykkiö (6 x 5 x 0,3 m). Röykkiön reunalla kasvaa yksittäinen mänty. Vähä-Paatsalon länsipoukamassa noin 200 m päässä on satama- ja nuotiopaikka, joten kohde sopisi erinomaisesti opastetuksi muinaisjäännökseksi.

Paatsalo 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Paatsalon saaren itärannalla, hieman vanhasta torpan paikasta pohjoiseen rannan tuntumassa olevassa kuusikossa. Paikalla havaittiin kolme mahdollista nauriskuoppaa kaskialueen merkkinä. Maaperä on multavaa soramaata ja koepistoissa näkyy hiilinen kaskikerros. Mahdolliset nauriskuopat ovat pieniä ja sijaitsevat rantatörmällä. Alueella on myös hiekkakuoppa, jossa on paljon romua. Ilmeisesti tämäkin liittyy torpan toimintaan. Vuosina 1856-1857 piirretyssä kartassa (A.F. Hirn) Paatsaloon on merkitty kaksi kaskialuetta, ei kuitenkaan tälle kohdalle.
Vuoden 2022 inventoinnissa saatiin kohteesta tarkempia havaintoja. Näiden perusteella Paatsalon torpan paikkaa tarkennettiin. Iinventoinnissa löydettiin torpan perustus, joka on kooltaan noin 4x5 metriä. Sen länsilaidassa on matala kumpare, halkaisija noin 1,5 metriä, joka sisältää uunin jäännökset. Torpan kivijalka on hieman hajallaan ja huonosti hahmotettavissa tiheän nuorehkon kuusikon peittämässä rakennuksen pohjassa. Torpan pohja erottuu maastossa myös suorakaiteen muotoisena matalana kohoumana. Torppa on voinut ulottua pitemmälle järven suuntaan ehkä kevyemmin perustettuna, koska alueella näkyy hajanaisempia kiviä ja seinälinjan ulkopuolella on noin 50–60 cm leveydeltään oleva laakakivi, joka vaikuttaa porraskiveltä. Torpan pihalla on jonkin verran matalia kuoppia, jotka ovat Pesosen tarkoittamia mahdollisia nauriskuoppia. Torpasta noin 30 metriä etelään on järveen laskevassa rinteessä kellarikuoppa, jossa on romua. Kellarikuoppa on kooltaan noin 3x3 metriä, syvyydeltään reilu metri, mutta kuoppa lienee täyttynyt romahtamisen myötä. Kellariin tullut kulkukäytävä erottuu kuopan rannan puoleisella reunalla. Torpan pihasta on
lähtenyt tieura syvemmälle saareen, tieura on jo metsittynyt, mutta hahmottuu maastossa.

Kuhjasaaret (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Päijänteen itärannalla olevien Kuhjasaarten itäisemmän saaren luoteiskärjessä. Paikka on harvaa männikköä kasvavaa kalliomaastoa. Kohdasta avautuu laaja näkymä Päijänteelle. Länsipuolella kohoaa jyrkkärinteinen läntinen Kuhjasaari. Maisemallisesti edustava muinaisjäännös on hyvin säilyneessä, lähes luonnontilaisessa ympäristössä.
Muinaisjäännös on todettu 1989 ilmoituksen perusteella. Soikeahko, rajoiltaan epämääräinen röykkiö (9 x 8 x 0,5 m) on koottu pelkistä kivistä veteen viettävän avokallion laelle. Jäännöstä on ilmeisesti jonkin verran levitelty. Sijainniltaan ja tekotavaltaan tyypillinen lapinraunio.

Papinsaari 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Papinsaari on noin 500 x 350 m kokoinen hiekkainen, pääasiassa mäntykangasta oleva saari. Saaren keskiosassa on pieni kalliokohouma. Koko saaren eteläpuoli on ollut voimakkaasti sysiteollisuuden vallassa, sillä alueella havaittiin inventoinnissa ainakin 15 suurta hiilihautaa. Valtosa rakenteista on halkaisijaltaan noin kuusi metriä (valleineen) olevia kuoppia, joissa ei näy tervahaudoille tunnusomaista juoksutusaukkoa. Yhdessä tällainenkin ehkä näkyy matalana painaumana, ja niinpä se saattaa olla tervahauta. Miiluihin tehdyissä koepistoissa oli runsaasti hiiltä. Osa saaren länsireunalla olevista miiluista on vanhalla kaskialueella, joka on siten hieman laajempi kuin erikseen rajattu Papinsaaren kaskialue. Saaren länsiosan ylemmällä tasolla olevat muutamat kuopat saattavat olla myös nauriskuoppia, jotka siten liittyisivät kaskeen eivätkä hiilenpolttoon (pisteet
163-165). Joissakin kuopissa on sisällä roskaa.
Inventoinnissa 2022 kohde tarkastettiin ja hiilimiilut dokumentoitiin, muinaisjäännösrekisterin tietojen todettiin olevan ajan tasalla. Raportointivaiheessa saatiin käyttöön uudesta laserkeilausaineistosta tehty vinovalovarjoste, josta hiilimiilut ja muut kuopat näkyvät erittäin hyvin. Alakohteiden koordinaatteja täsmennettiin vinovalovarjosteen avulla. Isommat hiilimiilut erottuvat vinovalovarjosteissa erittäin hyvin, niiden sisäosa ja vallit ovat erotettavissa. Vinovalovarjosteen avulla on mahdollista myös melko luotettavasti mitata kuoppien kokoja. Papinsaaren hiilimiilut ovat yleensä halkaisijaltaan vallien ulkoreunasta mitattuna 6–8 metriä, sisäosa on suorakulmainen kuoppa, sivujen pituus yleensä 3–4 metriä ja syvyys 1–1,5 metriä. Inventointiraportin havaintojen perusteella Papinsaari 1 ja 2 ovat sama kohde, sillä kuoppajäännösten funktion erottaminen pelkästään muodoilla ja maakairauksella ei ole täysin luotettavaa. Alueella on runsaasti kuoppia, joista suurin osa vaikuttaisi kuitenkin olevan hiilimiiluja, mutta niiden lisäksi on muita, joiden tarkoitus on epäselvä. Muutamiin kuoppiin on heitetty roskia.

Neitsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neitsaaren luoteisosassa on laajahkolla alueella joukko kuopanteita, joista ainakin osa vaikuttaa ns. nauriskuopilta, joita esiintyy kaskialueiden yhteydessä. Vuoden 1788 kartassa tälle alueelle on merkitty pienempiä erillisalueita, jotka lienevät kaskialueita. Tällaisia erillisiä kohteita oli inventoinnissa vaikea erotella, joten alue on tässä käsitelty yhtenä. Alueen länsireunalla on neljä kuoppaa, joista yksi erillään ja muut kolme pienessä ryhmässä. Yksittäinen kuoppa on mitoiltaan noin 3 x 1 m ja sen ympärillä on vallit. Kolmen kuopan ryhmässä kuopat ovat kooltaan 2,5 x 1,3 x 1 ja 2 x 1 m - viimeksimainittu matala, mutta kaikkien ympärillä jonkin verran vallia. Kuoppien ympäristö on avointa kuusimetsää ja koepistojen hiilistä päätellen vanhaa kaskialuetta. Maa on sammalpeitteinen ja maaperä hienoa hiekkaa. Kaskialue ehkä päättyy noin 150 m kuopista itään, ja sen jälkeen alkaa vanha viljelyspeltoalue, mutta tästä ei oikein saa selvää kuvaa. Alue on tiheähköä kuusikkoa ja ojat selvästi nähtävissä. Alueella on vielä kaksi kuoppaa, jotka saattavat olla nauriskuoppia, toinen ylhäällä mäenrinteellä, mitoiltaan 4 x 1,5 m ja toinen lähellä rantaa, aivan muinaisjäännökseksi rajatun alueen koillisreunalla, sekametsässä. Mitoiltaan tämä viimeinenkuoppa on noin 2,5 x 0,7 m. Kaikkiaan tämä kaski-/viljelyspelto-/nauriskuoppakokonaisuus on ehkä noin 500 x 250 m laajuinen alue.
Inventoinnissa 2022 muinaisjäännösrekisterin kuvauksessa mainitut kuopat paikannettiin ja ne todettiin kuvauksen mukaisiksi. Kuopparyhmässä 1 on kolme kuoppaa lähekkäin, niistä kaksi vierekkäin ja kolmas noin 20 metriä koilliseen. Kaskimetsäalueella voi olla muitakin kuoppia, joita inventoinnissa ei havaittu.

Anianpelto 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Aniankedon kaava-alueen läntisemmän osan pohjoisreunalla olevan metsittyneen alueen kohdalle inventoinnissa 2021 kaivetusta koekuopasta löytyi rautakautista keramiikkaa. Keramiikan paloja tuli esille sekä muokkauskerroksesta että koskemattoman pohjamaan pinnasta. Sen perusteella voidaan pitää todennäköisenä, että paikalla on säilynyt kiinteäksi muinaisjäännökseksi katsottavaa kulttuurikerrosta, vaikka alueen maata on muokattu paljon modernina aikana. Saman alueen muokkauskerroksista löytyi myös melko runsaasti historiallisen ajan löytöjä, jotka voivat liittyä 1600–1800-lukujen aikaiseen asutukseen. Löytörunsauden perusteella on syytä olettaa, että metsittyneen ja niityllä olevan alueen kohdalla on voinut säilyä merkittäviä aloja myös historiallisen ajan ehjää muinaisjäännöstä.

Hurtinlahti C (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu, havaittu tarkastuksen yhteydessä.

Talasniemi (1000047785) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnän yhteydessä vyönsolki, kaksi nuolenkärkeä, veitsi, poltettuja luunpalasia sekä pala rautaa (alakohde) (löytöpvm. 24.6.2023).
Löytöjä ei ole vielä luetteloitu.
Aluetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen luonteen selvittäminen vaatii lisätutkimuksia. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 26950.

Mottinen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2023. Mottisen peltojen pohjoispuoleisessa metsässä mäntykankaalla Mottistentien itäpuolella, pienen metsätien itäpuolella sijaitsee kaksi hiilimiilua. Hiilimiilujen (A ja B) välinen etäisyys on noin 10 m.
Hiilimiilu sijaitsee aivan metsätien reunalla. Tasaisella avoimella ja puuttomalla maastokohdalla. Maastossa on nähtävissä suorakaiteen muotoinen noin 4 m x 5 m kokoinen tasainen kohouma, jonka ympärillä oja. Kairatessa siinä todettiin runsaasti hiiltä. Kyseessä todennäköisesti hiilimiilu.
Hiilimiilu B sijaitsee metsässä noin 10 m päässä hiilimiilusta A. Kumpare on selvästi erottuva ojien ympäröimä kohouma, kooltaan noin 5 m x 10 m. Kummun päällä kasvaa suuri mänty. Kairatessa eri kohtia kumpua todettiin selviä hiilikerros.

Mottinen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2023: Mottisenpellon pohjoispuolella loivassa rinteessä todettiin kolme toisiaan
lähellä olevaa kuoppaa. Kuopat vaikuttavat naurishaudoille. Kuoppien läheisyydessä ei todettu kaskiviljelyyn viittavia röykkiöitä. Loiva vähäkivinen rinne voisi maastonsa puolesta
olla kuitenkin pienialaiselle kaskiviljelylle soveltuvaa.
Vuoden 1785 isojakokartalla (Hasfell, F.J 1785) lähituntumassa ei ole peltoja, eikä vuoden 1842 pitäjänkartalla (3111 07 Orimattila). Vuosien 1873, 1874 Senaatin kartalle (Karttalehti XII 34) sekä vuoden 1964 vanhalla peruskartalle (3111 04 Orimattila) merkitty pelto sijaitsee noin 130 m päässä.

Montarinjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hauta sijaitsee Kortesuon ja Pirunkallion välisen metsämäen itärinteellä, 155 metriä luoteeseen kohdasta, jossa Kansakoulutie ylittää Montarinjoen. Haudan ympäristössä kasvaa melko tiheää kuusimetsää. Heti sen länsi- ja lounaisreunalta alkaa avoimempi, ruohikkopohjainen, lehtimetsälaikku, jollaisia on alueella muuallakin.
Hauta on halkaisijaltaan noin 8 m. Vallin leveys on noin 350 cm, korkeus ulkopuolelta katsottuna noin 60 cm. Keskikuoppa on syvä ja suppilomainen. Syvyys vallin päältä keskikuopan pohjalle on noin 160 cm. Keskikuopan pohjalle kaivetussa koepistossa oli päällimmäisenä 45 cm karikkeista humusta, jonka alta tuli esille harmaata ja kellanruskeaa sekoittuneelta vaikuttavaa hiekkaa, jossa oli hiilenkappaleita.

Päijätsalo 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Päijätsalon keskivaiheilla kohoaa jyrkähkö louhikkoinen ja kallioinen mäki, jonka laki on tasainen. Sillä todettiin matala painanne, jonka reunoilla on loivaa vallia ja keskellä hieman syvempi kuoppa.
Kuoppaa kairatessa todettiin paksu hiilikerros. Kyseessä on todennäköisesti hiilihauta. Kuopan koko noin 1 m x 1 m. Syvyys noin 40 cm. Maasto ympärillä on kivikkoista.

Päijätsalo 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Päijätsalon keskivaiheilla kohoaa jyrkähkö louhikkoinen ja kallioinen mäki, jonka laki on tasainen. Sillä todettiin pienehkö vallillinen kuoppa, jossa kairatessa paksu noin 10 cm paksu hiilikerros. Kuopan halkaisija on metrin ja syvyys noin 40 cm. Ympäristö on kivikkoinen.

Käpölä 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Harrastajien syksyllä 2023 tekemä kätkölöytö, jonka tutkimuksen suoritti Museoviraston koekaivausryhmä syyskuussa 2023. Kätkö sisälsi yhteensä 43 myöhäisrautakautista rahaa tai rahakatkelmaa. Lisäksi löytöalueelta ja sen ympäristöstä havaittiin likamaata sekä rautakautisen keramiikan kappaleita. Löytöpaikan ympäristöä tutkittiin koekuopin ja metallinilmaisimella, miltä pohjalta kohteelle tehtiin alustava rajaus. Rajauksen ja kohteen funktion selvittäminen vaatii perusteellisemman ja laajemman tutkimuksen kuin mitä kätkölöydön nostamisen yhteydessä oli mahdollista selvittää.

Lehtoniemi (1000048778) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Päijätsalon pohjoiskärjestä Lehtoniemestä, niemekkeen korkeimman kohdan päältä, löytyi kookkaista luonnollisesti lohkoontuneista kivistä (halkaisija suuruusluokkaa 50 cm) kasattu röykkiö. Sen halkaisija on 130 cm ja korkeus 85 cm. Röykkiön keskellä on silmäkivi, joka kohoaa 40 cm muuta röykkiötä korkeammalle.
Kiviä oli maan päällä nähtävissä kahdessa kerroksessa. Alimpia kiviä oli tuettu työntämällä
väleihin ja niiden alle pieniä kivenkappaleita.
Rakennelma näyttää rajamerkiltä, mutta kartta-aineiston perusteella kyseiselle kodalle
ei ole merkitty rajapistettä tai rajalinjaa.

Radanrakentajien hautausmaa (Hautapaikat)
Historiallinen; Alueelle on haudattu vuosina 1867 - 1868 menehtyneitä Riihimäki - Pietari-radan rakentajia.
Pietarin radan rakentaminen alkoi vuonna 1868 ja Lahden seudulle saapui ihmisiä ulkopaikkakunnilta ratatöiden houkuttelemina. Työnetsijöiden ja kerjäläisten mukana Lahden ja Hollolan seudulle levisi tauteja, joista kohtalokkain oli lavantauti. Tällöin päätettiin perustaa erillinen hautausmaa ulkopaikkakuntalaisille radanrakentajille. On arvioitu, että Lahden radanrakentajien hautausmaalle on haudattuna noin 300 vainajaa. Radanrakentajien hautausmaat sijaitsevat myös Hausjärvellä, Nastolassa ja Kärkölässä.
Hautausmaata ympäröivä aita on rakennettu rautatiekiskoista ja sisäänkäynnin yhteydessä on vuonna 1953 Lahden seurakunnan pystyttämä muistopatsas.

Jyrkkämäki (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Röykkiöalue, joka sijaitsee asumattoman metsäalueen keskellä, Jyrkkämäen ja Sudenpesänkallion välisessä laaksossa, jonka pohjalla virtaa pieni puro. Kaikki röykkiöt (12 kpl) sijaitsevat puron ja Jyrkkämäen välisellä kaistalla.
Röykkiöt ovat muodoltaan soikeita, alle metrin korkuisia tasaisia latomuksia. Muotonsa puolesta ne muistuttavat laivalatomuksia. Kaksi röykkiötä on tutkittu kaivauksin v. 1991. Röykkiöissä oli runsaasti hiiltä mutta niistä ei tullut mitään löytöjä. Kaivauskertomuksessa röykkiöitä arvellaan haudoiksi, mutta kyseeseen voivat tulla myös kaskiröykkiöt. Tutkituista röykkiöistä on tehty radiohiiliajoitukset, joista toinen (röykkiö 1) menee varhaiselle rautakaudelle 50-250 jKr. ja toinen historialliselle ajalle (1400-1700 jKr.)
HUOM: Vuoden 1991 kaivausraportissa kohteen nimenä on Myllyoja.
Inventointi 2023: Alue on säilynyt samanlaisena Takalan (ks. raportti 1991:10–11) tekemiin havaintoihin nähden. Suurin osa röykkiöistä paikallistettiin maastossa ja ne oli mahdollista numeroida Takalan kuvausten mukaan. Röykkiöt 11 ja 12 ovat todennäköisesti peittyneet sammaleen alle, eikä niitä havaittu selkeästi. Jyrkkämäen kallioisen rinteen juurella on luontaisestikin irtonaisia kiviä, jotka vaikeuttivat havainnointia. Takala on maininnut röykkiön 5 olleen hajotettu jo hänen tutkimuksiensa aikaan, eikä sitä ollut enää havaittavissa. Kallion kupeeseen rakennetun röykkiö 6:n yläpuolisella kalliotasanteella on sammaleen peittämiä kiviä, jotka ovat mahdollisesti jäänne hajonneesta röykkiöstä. Myös Jyrkkämäen länsireunan lakialuetta tarkastettiin, mutta siellä ei havaittu mitään.
Röykkiöt 1, 2 ja 7 ovat selkeästi soikeita (veneen muotoisia) ja ne sijaitsevat tasamaalla pienen puron läheisyydessä. Muut röykkiöt sijaitsevat hieman enemmän rinteessä ja ovat kooltaan ja muodoltaan epämääräisempiä, pyöreitä ja maakiven/ kallion juureen kasattuja.

Virtamäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rutalahden itäreunaa seurailevan Kausantien itäpuolisella metsäalueella sijaitseva kivistä ladottu rajapyykki. Kohde sijaitsee yhä käytössä olevien kiinteistörajojen taitepisteessä avokalliolla, metsän reunassa. Pyykissä on suorakaiteen muotoinen (1 x 1,3 m) kiviperustus, jonka keskellä noin 60 cm korkea viisarikivi. Kivessä ei ole nähtävissä merkintöjä. Viisarikiven taakse on asetettu moderni metallitanko. Kyseinen raja näkyy Urajärven isojakokartalla (v. 1810).
Kuva 14.

Pekanmetsä 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee kuusivaltaisella metsäalueella, noin 850 metriä kaakkoon Kaunionlahden (Vähä-Äiniön lahti) eteläisestä pohjukasta ja noin 230 metriä Pätiäläntien pohjoispuolella. Matkaa kaakossa sijaitsevan Pulkkilan kylän keskustaan on noin 750 metriä. Kohde on lounaaseen laskevan rinteen alapäässä, loivasti lounaaseen laskevalla/tasaisella noin 50 x 50 m suuruisella, muinaisella ranta-alueella/pienehköllä koillis-kaakkosuuntaisella niemellä, joka kohoaa sitä ympäröivästä alueesta loivana, mutta selkeäpiirteisenä. Sen koillispuolella kallioinen rinne nousee varsin jyrkästi. Löytöalue on vielä 1960-luvulla viljelyksessä olleen peltoalueen vieressä, sen pohjoispuolella. Peltoviljelystä kertovat myös muutamat matalat raiviot alueella.
Metallinilmaisinharrastajat ilmoittivat syksyllä 2023 löytäneensä paikalta tasavartisen soljen, nuolenkärjen ja sulanutta pronssia. Kohteen tarkastuksessa alueelta löydettiin lisää sulanutta pronssia ja palanutta luuta, sekä kupariseosspiraalin kappaleita. Koekuopassa ja kairanäytteissä todettiin maannoksen olevan sekoittunutta, mutta sen joukossa havaittiin myös merkkejä likaantuneesta maasta. Paikalla on kenties ollut suhteellisen pienialainen kalmisto/hautaus, joka on keskittynyt tarkastushavaintojen perusteella niemekkeen/alueen lounaisosaan. On luultavaa, että kalmisto on ainakin osittain tuhoutunut. On kuitenkin mahdollista, että siitä on säilynyt osia myös ehyenä.
Rajaus perustuu löytöjen levintään, metallinilmaisinsignaaleihin, kairanäytehavaintoihin ja topografiaan. Tarkempi aluerajaus ja kohteen luonteen tarkempi selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Pekanmetsä 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee peltoalueen pohjoispuolella, kuusivaltaisella metsäalueella, noin 980 metriä kaakkoon Kaunionlahden (Vähä-Äiniön lahti) eteläisestä pohjukasta ja noin 130 metriä Pätiäläntien pohjoispuolella. Matkaa kaakossa sijaitsevan Pulkkilan kylän keskustaan on noin 600 metriä.
Syksyllä 2023 metallinilmaisinharrastajat löysivät paikalta, pellon ja koilliseen nousevan mäen/kumpareen välissä, loivasti lounaaseen laskevalla/tasaiselta noin 50 x 40 m suuruiselta alueelta kaksi kupurasolkea ja tekivät havaintoja sulaneesta pronssista. Tarkastuksessa syksyllä 2023 alueella todettiin sijaitsevan ainakin osittain tuhoutunut, pienialainen kalmisto. Kairanäytteissä, koekuopasta ja lapionpistoissa todettiin maannoksen olevan sekoittunutta, mutta sen joukossa olevan merkkejä kulttuurikerroksesta, palanutta luuta ja nokeentunutta maata. Lisäksi koekuopasta löydettiin sulanutta pronssia, kuparipellinkappaleita ja mahdollisesti rautakautiseksi ajoittuva pieni kuokka. Metallinilmaisimella saatiin alueelta useita kirkkaita signaaleja. On luultavaa, että kalmisto on ainakin osittain tuhoutunut (mahdollisesti kaskettua aluetta?). On kuitenkin mahdollista, että siitä on säilynyt osia myös ehjänä.
Tehty rajaus perustuu tarkastushavaintoihin: löytöjen levintään, metallinilmaisinsignaaleihin, kairanäytehavaintoihin, lapionpistoihin ja topografiaan. Tarkempi aluerajaus ja kohteen muinaisjäännösstatuksen tarkempi selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Pekanmetsä 4 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee metsikkoisen mäen päällä, noin 950 metriä kaakkoon Kaunionlahden (Vähä-Äiniön lahti) eteläisestä pohjukasta ja noin 260 metriä Pätiäläntien pohjoispuolella. Matkaa kaakossa sijaitsevan Pulkkilan kylän keskustaan on noin 600 metriä.
Syksyllä 2023 metallinilmaisinharrastajat löysivät paikalta massiivisen rannerenkaan ja soljen kappaleita ja rautakautisen keihäänkärjen. Paikalle tehdyssä tarkastuksessa tehtiin lisää havaintoja pienialaisesta rautakautisesta kalmistosta: palanutta luuta, noensekaista maannosta, rautakautisia esineitä ja sulanutta pronssia. Tehtyjen koekuoppa-, kairanäyte- ja lapionpistohavaintojen perusteella alueen maannos on ainakin osin voimakkaasti sekoittunut ja se on ilmakuvien perusteella ollut viimeksi 1990-luvulla avohakkuun kohdealueena. On todennäköistä, että kalmisto/hautaus on isoin osin tuhoutunut.
Tehty rajaus perustuu tarkastushavaintoihin. Tarkempi aluerajaus ja kohteen muinaisjäännösstatuksen tarkempi selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Vilppula (1000049313) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pienehköllä pohjois-eteläsuuntaisella harjanteella. Sen pohjois/luoteispuolella on vanhojen ilmakuvien perusteella ollut vielä 1960-luvulla peltoalue. Matkaa Pulkkilan kylätontille on noin 500 m kaakkoon ja 260 metriä Pätiäläntielle etelään. Kohde rajautuu itäpuolella metsäautotiehen, joka suunnilleen sen kohdalla tekee 90-asteen käännöksen itään.
Syksyllä 2023 metallinilmaisinharrastajat ilmoittivat alueelta löytyneen rautakautisia esineitä ja sulanutta pronssia. Tarkastuksessa syksyllä 2023 tehtiin useita havaintoja mahdollisesti rautakauteen ajoittuvista esineistä, joiden havaittiin keskittyvän alueella sijaitsevan kahden siirtolohkareen ympärille ja näiden lähialueelle. Alueelta ei tehty suoria havaintoja hautauksista ja maannoksen havaittiin olevan varsin voimakkaasti sekoittunutta. Tarkastuksessa tehtiin kuitenkin useita havaintoja rautakautisista esineistä (raha, hevosenkenkäsoljen pää, kupariseospeltiä, sulanutta pronssia). Huomioiden esineiden määrän, viereisen metsäautotien itäpuolella sijainneen mahdollisen lähteen ja sen vierestä löytyneen atraimen, on löytöpaikkaa tulkittava kiinteänä muinaisjäännöksenä, hautauksena tai kultti- ja tarinapaikkana.
Tehty rajaus perustuu tarkastushavaintoihin ja on suuntaa antava. Tarkempi aluerajaus ja kohteen muinaisjäännösstatuksen selvittäminen edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Putula (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee kuusivaltaisella metsäalueella, Pulkkilantien itäpuolella, noin 450 metriä itään Salmentiestä. Pulkkilan historiallinen kylätontti sijaitsee siitä noin 2 km eteläkaakkoon.
Syksyllä 2023 metallinilmaisinharrastajat löysivät Salmentieltä lähtevän, soranottopaikalle kulkevan tien ja siitä haarautuvan metsäautotien risteyksen pohjoispuolelta rautakautisia esineitä. Löytöpaikka/kohde on varsin pienialainen (30 x 30 m) ja se nousee loivasti ympäristöstään. Alueen keskellä on isompi maakivi, jonka ympärille ja lähialueelle löydöt keskittyvät. Tarkastuksessa syksyllä 2023 paikalla todettiin sijaitsevan kalmiston, löytöjen perusteella polttohautausten lisäksi on mahdollista että paikalla on myös ruumishaustaus/hautauksia.
Jos paikalle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on kohteen rajaus syytä arvioida ja suorittaa tarkemmin ja perusteellisemmin kuin mitä löytöilmoitustarkastus mahdollisti.

Tarpola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Reunavallillinen, pyöreä tervahauta, jonka halkaisija on noin 10 m. Valli noin 1,5 m levyinen ja selkeästi erottuva. Eteläinen reuna hivenen matalammalla kuin pohjoinen, mutta selkeää juoksutuskanavaa ei näkyvillä/säilynyt.

Joentarha (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 2020 yksityishenkilö ilmoitti löytäneensä kvartsi-iskoksen noin 15 cm syvyydestä hiekkamaasta, jonka johdosta alueellinen vastuumuseo teki kohteelle maastotarkastuksen kesäkuussa 2024.
Vuonna 2024 tehdyn maastotarkastuksen perusteella paikalla sijaitsee kivikautinen asuinpaikka. Kohde sijaitsee Keijulahden koillispuolella Kirvesniementien molemmin puolin n. 82,5 m korkeustasolla ja hieman sen yläpuolella muinaisen Päijänteen rantatörmällä. Maaperä on Kirvesniementien länsipuolella olevan ladon ympärillä sekoittunutta maankäytön vuoksi ja puusto sekametsää. Ladon länsipuolella olevan rantavallin päällä on terassi, jossa maaperä on peltomultakerroksen (15–25 cm) alla ilmeisen ehjää tumman ruskeaa hiekkamaata. Puhdas pohjamaa on n. 50 cm syvyydessä. Kirvesniementien itäpuolella on vanha pelto, joka on nykyisin laitumena. Maaperä laitumella on 30 cm paksuisen peltomultakerroksen alla hiekkamaata. Ehjää asuinpaikkaa on peltomultakerroksen alla Kirvesniementien länsipuoleisella rantatörmällä ladon länsiseinästä n. 25 m länteen. Kyseiselle törmälle tehdyistä koekuopista havaittiin kvartsi-iskoksia, yksi saviastian pohjapala ja tumman ruskea kulttuurikerros.
Joentarhan muinainen rantatörmä on n. 260 m levyinen länsi-itä sunnassa. Kirvesniementiestä länteen on n. 200 m potentiaalista asuinpaikka-aluetta ja on todennäköistä, että asuinpaikka jatkuu muinaisjäännösrajauksesta länteen. Lisäksi on mahdollista, että Kirvenniementien itäpuolella olisi säilynyt jäänteitä asuinpaikasta peltomultakerroksen alla. Tästä ei kuitenkaan saatu maastotarkastuksessa varmoja viitteitä, vaikka pintapoiminnassa havaittiinkin löytöjä. Asuinpaikan tarkempi tutkiminen ja rajaaminen vaatisi kattavamman arkeologisen kenttätutkimuksen.

Notkonmäki (Maarakenteet)
Historiallinen; Asikkalan Notkonmäestä tarkastettiin hiilihauta ja siihen liittyviä hiilikuoppia. Kohteet sijaitsevat Härkämeäentieltä poikkeavan nimeämättömän tien, joka vie Kukkamäkeen, pohjoispuolella. Sunnilleen niiltä kohdin, missä on maastokarttoihin merkitty luonnonsuojelualue tien itäpuolelle. Samalla kohtaa tien länsipuolella sijaitsee tuhoutunut tervahauta.
Hiilihauta 1 sijaitsee noin 210 metriä Tervahauta 1:stä länteen. Hiilihauta on pitkänomainen, ja se on avonainen koilliseen. Kairaamalla pohjalta tuli runsaasti hiiltä, mutta ei kuopan reunoilta.Koko pituudeltaan hiilihauta on noin 5,5 metriä ja leveydeltään 5,5 m. Itse kuoppa on pituudeltaan 3,4 m ja leveydeltään 1,4 m, se on noin metrin syvä. Kaakkois-lounais-luode reunat ovat selvästi havaittavissa ja niiden leveys vaihtelee noin 1–1,5 m.
Hiilihaudan lähellä on kaksi pienempää hiilikuoppaa, 1 ja 2. Hiilikuoppa 1 sijaitsee noin 35 metriä Hiilihauta 1 kaakkoon. Se on jyrkkäreunainen, kooltaan noin 160 x 160 cm ja 70 cm syvä. Hiilikuoppa 2 sijaitsee noin 15 m Hiilihauta 1:stä itään. Se on kooltaan 130 x 140 cm ja 40 cm syvä. Kuopan pohjalta kairattaessa ei havaittu hiiltä, toisin kuin hiilikuoppa 1, mutta reunoilta kairattaessa hiilikerros näkyi. Tämän kuopan merkitys jäi tarkastuksessa epäselväksi.
Alueelle jäi vielä runsaasti muita kuoppia, joiden tarkoitusta ei pystytty selvittämään. Alue on hyvä pitää mielessä tulevaisuuden inventointeja varten. Mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä, tulee alue ja nämä kohteet inventoida tarkemmin.

Vasikkahaankallio (Maarakenteet)
Historiallinen; Asikkalan Vasikkahaankallion lounaispuolelta metsästä, löytyy viisi pitkänomaista hiilihautaa, joiden pituus vaihtelee 3-5 metrin välillä. Leveydeltään kuopat ovat noin metrin. Syvin on noin 1 metriä syvä ja matalin vain 30 cm. Maakairalla kuopista tuli runsaasti hiiltä ja nokea. Kuopat ovat kahtena kokonaisuutena muutaman kymmenen metrin päässä toisistaan. Kolme kuoppaa sijaitsee koillinen-lounaisuuntaisesti lähellä toisiaan. Lisäksi kaksi kuoppaa, Vasikkahaankallion rinteen juurella etelä-pohjoissuuntaisesti.

Marttila-Hongisto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventoinnissa 2024 pellon ja kuivatusojien risteyksestä havaittiin rajalinjan kulmaa merkitseviä, maahan osin upotettuja luontaisia pystykiviä. Kolmen kiven joukossa erottui myös kaatuneena yksi poraamalla irrotettu lohkokivi.
Kiveys sijoittuu historialliselle Marttilan kylän (Marttila by) ja Hongiston kylän (Hongisto by) väliselle rajalle / rajakulmalle. Rajalinja on merkitty muun muassa vuoden 1782 isojakokartalle (Hagström 1782), vuosien 1877–1883 isojaon järjestelykartalle (Lindh & Zansén 1877–1883), vuoden 1842 pitäjänkartalle (karttalehti 2133 10 Kärkölä) sekä vuoden 1964 peruskartalle (karttalehti 2133 10 Keituri). Rajamerkki sijaitsee nykyisellä kiinteistörajalla. Kohde on merkitty Kiinteistörekisteriin numerolla 5 ja rakenteella rauniopyykki.

Putula 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee metsäalueella, Pulkkilantien itäpuolella, noin 350 metriä itään Salmentiestä. Pulkkilan historiallinen kylätontti sijaitsee siitä noin 2 km etelälounaaseen.
Paikalta löydettiin loppusyksyllä 2023 rautakautinen puukko ja hevosenkäsolki (Viranomaisille tiedoksi: ILM28719). Kesäkuussa 2024 harrastajat löysivät näiden lounaispuolelta, noin 50 metrin päästä todennäköisesti rautakaudelle ajoittuvan nuolenkärjen ja puukonterän, joista tehtiin ilmoitus alueelliselle vastuumuseolle.
Löytöpaikat tarkastettiin kesäkuussa 2024 (havainnointi, kairaus, koekuopat (3) , lapionpistot metallinilmaisin, droonikartoitus). Ensimmäisen löytöpaikalle tehdystä koekuopasta havaittiin palanutta luuta ja pieniä murusia hiiltä ja nokista, sekoittunutta maannosta. Myös sitä ympäröivältä, suurehkojen kivien ympäröivältä alueelta havaittiin lapionpistoissa ja kairanäytteissä palanutta luuta ja sekoittunutta, hiiltä sisältävää maannosta. Koekuopat 2 ja 3 tehtiin nuolenkärjen ja puukonterän löytöpaikoille. Myös niissä maannoksesta löydettiin palanutta luuta ja sekoittunutta, pieniä hiilenpalasia sisältävää maannosta, kuten myös kairausnäytteissä koekuoppia ympäröivältä alueelta. Selkeitä viitteitä kiveyksestä tai selkeästä nokisesta maasta/kulttuurikerroksesta ei havaittu. Todennäköisesti paikalla on sijainnut polttohautauksia, mutta ne ovat ainakin osittain myöhemmässä maankäytössä tuhoutuneet. On kuitenkin mahdollista, että paikalla on jäljellä häiritymättömiä osia hautauksista. Tämä todentaminen vaatisi kuitenkin kohdennetumman tutkimuksen kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa. Jos alueen maakäyttö muuttuu nykyisestä, on kohteen rajaus ja status syytä määritellä tarkastuksessa suoritettua perusteellisemmin.

Loukkaanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pennalan kaakkoispuolella sijaitsevan Loukkaanmäen lakialueen eteläosassa sijaitsee kaksi vierekkäistä hiilimiilua. Miiluista etelänpuoleinen on pyöreä, sen halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus noin 70-80 cm. Sen ympärillä on katkonainen, matala (n. 15-20 cm) ja kapea (n. 40 cm) oja. Kummun keskelle tehdyssä maaperäkairauksessa havaittiin noin 40-45 cm hiilensekaista nokimaata, jonka alta tuli oranssinruskea hiekka. Toinen miilu sijaitsee noin viisi metriä edellisestä pohjoiseen. Se on muodoltaan hieman epäselvä, sillä sen päältä on ilmeisesti ajettu metsäkoneella ja sen päälle on jätetty risukkoa. Paikalla on noin 9 metriä leveä pyöreähkö kohouma, jonka korkeus on noin 50-60 cm. Kummun keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin noin 40 cm:n paksuinen noen ja hiilensekaisen hiekan kerros.

Kuivistonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lahdentien itäpuolella sijaitsevan Kuivistonmäen eteläosassa sijaitsee kaksi vierekkäistä hiilihautaa. Paikalla on avointa koivumetsää. Itään vievän hiekkatien pohjoispuolella on kaksi soikeahkoa, lähes suorakulmaista kuoppaa, joiden koko on noin 2,2 x 3 metriä. Pohjoisemman kuopan pohjoispuolella on noin 35 cm korkea valli, joka on suunnilleen kuopan pituinen ja noin 1,5 metriä leveä. Molemmat kuopat ovat loivareunaisia ja niiden syvyys on noin 35-40 cm. Kuoppien pohjalle tehdyissä lapionpistoissa havaittiin inventoinnissa 2024 noen ja hiilenpalojen sekaista hiekkaa noin 40 cm:n syvyyteen saakka.

Tasanko (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Junnolan ja Laurilan tilojen välisellä kuusimetsäalueella havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa nauriskuoppa-alue. Samansuuntaisesti (pohjois-etelä) kaivetut kuopat sijoittuvat pienen mäen pohjoispuolelle, loivasti pohjoiseen laskevaan rinteeseen. Paikalla on neljä selkeää hautamaista painannetta ja neljä loivempaa painaumaa. Kuopat sijaitsevat noin 20 metrin säteellä toisistaan. Kuoppien koko on keskimäärin 0,9 x 3 metriä ja selkeämpien kuoppien syvyys on noin 40-50 cm ja toisten noin 30 cm. Muutamien kuoppien keskelle tehtiin lapionpisto, jossa turpeen alta tuli ruskea hiekkamoreeni. Huuhtoumakerrosta ei havaittu.

Pihlajasuo (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Pihlajasuon kosteikkoalueen eteläpuolella on ollut hiekkainen harju, jonka länsiosasta on tuhoutunut hiekanotossa. Hiekanottoalueen itäpuolella harjua on vielä jäljellä ja sen yläosassa havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa viisi pyöreää, loivareunaista painannetta. Niiden halkaisija on keskimäärin 3–3,5 metriä ja syvyys noin puoli metriä. Pohjoispuoleisin kuoppa on hieman muita syvempi, noin 80 cm. Kuoppien reunoilla on aavistus vallia, mutta se on korkeintaan 10 cm korkea ja noin metrin leveä. Kaikkien kuoppien pohjalle tehtiin lapionpisto. Turpeen (n. 10 cm) alla havaittiin noin 1-2 cm paksuinen tumma maakerros, jonka seassa yksittäisiä hiilenpaloja. Sen alta tulee huuhtoumakerros (3-5 cm), joka vaihtuu oranssinruskeaksi hiekkamoreeniksi.
Vanhoilla kartoilla tai historiallisissa ilmakuvissa ei ole tällä kohdalla näkyvissä mitään, mikä ajoittaisi kohteet. Hiekanottoalue on melko lähellä kuoppia, mutta kuopat eivät symmetrisyyden vuoksi vaikuta hiekanottokuopilta ja kuoppia ympäröivässä maastossa ei näy merkkejä ainakaan koneellisesta maanotosta. Maasto on avointa kuusimetsää. Painanteet voivat liittyä historialliseen aikaan, mutta niissä on melko vähän hiiltä esimerkiksi hiilihaudaksi. Painanteet muistuttavat pyyntikuoppia, koska niissä on kuitenkin ajan saatossa kertynyttä huuhtoumakerrosta. Painanteiden ajoitus tai status ei kuitenkaan selvinnyt inventoinnissa ja niiden tarkempi määrittäminen vaatisi kohdennetumpia tutkimuksia.
Kuva

Pihlajasuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Hiilimiilu sijaitsee Lahdentien ja Kotkanmäen väliin jäävällä tasaisella ojitetulla kosteikkoalueella. Miilu on pyöreä ja sen halkaisija on noin 10 metriä ja korkeus noin 65-70 cm. Miilun ympärillä kulkee loiva painanne, muttei selkeää ojaa. Kumpareen keskelle tehdyssä kairauksessa havaittiin hiilen ja noen sekaista hiekkaa noin 45 cm:n syvyydeltä, jonka alta tuli oranssinruskea hiekka. Alueella kasvaa koivumetsää ja puita on myös miilun päällä.

Suutarintarha (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Vuoden 2024 inventoinnissa löydetty pyöreä painanne sijaitsee Lahdentien itäpuolella sijaitsevan kosteikkoalueen, Suutarintarhan, länsipuolella olevan hiekkaharjun reunalla. Paikalla on havaittavissa itään laskeva terassimainen rinne, jonka yläreunassa painanne sijaitsee. Painanteen itä- eli alarinteen puolella on puoliympyrän muotoinen valli. Vallin leveys on noin 1-1,3 metriä ja sen korkeus on noin 60 cm. Kuopan halkaisija sisäpuolelta on noin 4 metriä ja sen syvyys on noin 55 cm. Kuopan keskelle tehtiin maaperäkairaus, jossa havaittiin noin 2 cm paksuinen huuhtoutumakerros, jonka alta alkaa sekoittunut, vähäisten hiilenhippujen sekainen hiekka. Noin 80 cm syvyydestä tuli tummempi, noin sentin paksuinen nokimaakerros. Kairauksen kohdalle tehtiin pieni koepisto kenttälapiolla ja kaivettua maata seulottiin käsin. Noin 60 cm:n syvyydestä löytyi sormenpään kokoinen pala mustaa savikuonaa. Painanteen luonne tai ajoitus ei selvinnyt inventoinnissa. Se vaikuttaa liian vähähiiliseltä ollakseen hiilihauta, mutta siitä ei löytynyt myöskään mitään kivikautiseen asuinpainanteeseen viittaavaa-

Kotkanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kotkanmäen eteläosassa, loivasti kaakkoon laskevassa rinteessä havaittiin vuoden 2024 inventoinnissa matala hiilimiilu. Miilun yli kulkee metsäpolku, jonka rikkonaisella pinnalla havaittiin runsaasti hiilenpaloja. Miilu on pyöreä ja sen korkeus on noin 30-35 cm. Sen ympärillä kulkee matala, oksilla täyttynyt (tai täytetty?) oja. Miilun halkaisija ojineen on noin 9 metriä. Maasto on avonaista havumetsäkangasta.

Kotkanmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kotkanmäen eteläosassa, loivasti kaakkoon laskevassa rinteessä havaittiin vuonna 2024 suoritetussa inventoinneissa useita hautamaisia kuoppia, joiden koko on noin 1 x 3 metriä. Ylempänä rinteessä sijaitsee kolme selkeää kuoppaa ja alempana ainakin kaksi, joiden välissä on maavalli. Selkeiden kuoppien ympärillä pienempiä, epäselviä painanteita. Muutaman kuopan pohjalle tehtiin maaperäkairaus, jossa turpeen alla alkoi hiekkamoreeni. Maasto on avointa kuusimetsää ja maaperä näyttää paikoitellen muokatulta, sillä koneen ajouria on jäänyt ympäristöön. Nauriskuopista noin 25 metriä lounaaseen havaittiin hiilimiilu (mj-rek Kotkanmäki).

Kumpula (1000051943) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohteet sijaitsevat n. 50 m Kalhonkyläntiestä itään olevan polun/hiihtoladun varrella. Polun molemmin puolin n. 150 m matkalla on seitsemän erikokoista kuoppaa (kts. alakohteet). Kolme pohjoisinta kuoppaa muistut-tavat muotonsa puolesta pyyntikuoppia tai hiilimiiluja, muiden kuoppien muoto on hieman epämääräisempi. Kaikkien kuoppien, paitsi kuopan nro 2 pohjalla havaittiin vahva n. 10–20 cm paksuinen hiilikerros vaihdellen n. 10–20 cm syvyydessä. Lisäksi kuopissa 5 ja 6 havaittiin valleissakin hiilikerrostumaa. Alueen maaperä on hiekkamaata ja puusto männikköä.
Muinaisjäännöspisteen paikalla on n. 2,5 x 1,5 x 1,5 m kokoinen kuoppa. Kuopan valleissa on kaksoismaannokset. Pohjalle tehdyn kairanäytteen perusteella pintahumuksen alla on kevyt n. 5 cm paksuinen huuhtoutumiskerros, jonka alla n. 15 cm syvyydessä on n. 15 cm paksuinen hiilikerros. Pohjamaa on n. 30-45 cm syvyydessä.

Merrasjärvi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee n. 130 m metsäautotien ja polun risteyksestä kaakkoon Ojanmäellä olevalla tasaisella alueella. Paikalla on n. 2 x 2 x 0,7 m kokoinen kiviröykkiö. Röykkiö on sammaleen peittämä ja se katsoo pohjoiseen Merrasjärven suuntaan. Ympäristö on kivikkoista mäntymetsää.
Paikalla ei sijaitse tunnettua rajaa, joten kyseessä tuskin on rajamerkki. Historiallisten ilmakuvien perusteella paikka on ainakin vuodesta 1937 lähtien ollut metsää, jonka ympärillä on ollut peltoa, joten raivausröykkiö ei ole pois suljettu. Kyseessä voi myös olla hautaröykkiö.

Revetniemi 1 (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Revetniemen luoteisosassa n. 87,5 m korkeuskäyrällä. Paikalla on kaksi röykkiötä ja yksi rajamerkki. Alueen maasto on kalliopohjaista mäntymetsää.
Läntisin kivirakenne on n. 7 x 8 x 1 m kokoinen hautaröykkiö, jonka keskustassa on n. 1,2 x 1,2 m kokoinen ja vajaan metrin syvä kuoppa. Röykkiö on rakennettu kallion päälle ja se suuntautuu pohjoiseen kohti Päijännettä.
Röykkiön vieressä idän puolella on rajamerkki, joka on kooltaan 1,5 x 1,5 x 1 m. Rajamerkki on rakennettu suurimmalta osin laakakivistä n. 4-6 kerrokseen. Kivet on mahdollisesti otettu viereisistä röykkiöistä.
Edellä mainitusta muutama metri itään on toinen mahdollinen röykkiö, jota ympäröi muutama isompi lohkare. Kivirakenne on kooltaan n. 8 x 4 x 0,5 m. Röykkiö on soikeahko ja hieman epämääräisen muotoinen. Keskellä on havaittavissa n. 3-4 m pitkä kuopanne.

Revetniemi 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Revetniemen länsirannalla n. 15 m polusta länteen olevalla kalliopaljastumalla 85 m korkeuskäyrän tuntumassa. Kohteen maasto on kalliopohjaista mäntymetsää. Paikalla on suorakaiteen muotoinen n. 8 x 4 m kokoinen ja 0.5 - 0.3 m korkuinen röykkiö. Röykkiössä on kaksi selkeää kuoppaa sen länsipäädyssä ja yksi keskellä, lisäksi yksi hieman epämääräisempi, joka on rakenteen itäpäädyssä. Röykkiön läntisimmän kuopan koko on 1 x 1 m, keskimmäisen 0.5 x 0.5 m ja itäisimmän 0.3 x 0.3 m. Röykkiön pohjoispuolella on kalliojyrkänne, jossa noin metrin pudotus. Kaikki kivet ovat kenneltavia ja röykkiö katsoo länteen kohti Päijännettä.

Revetniemi 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Revetniemen länsiosassa olevan kalliopaljastuman eteläosassa n. 40 m polusta lounaaseen. Paikalla on n. 2 x 2 x 0.5 m kokoinen, muodoltaan hieman epämääräinen röykkiö. Röykkiön keskellä on pienehkö n. 0.5 x 0.5 m kokoinen kuoppa. Röykkiö on kallion päällä ja se suuntautuu länteen kohti päijännettä. Röykkiön vieressä, kallion juurella on kiviä, jotka ovat mahdollisesti peräisin röykkiöstä.

Vähä-Paljo Itäranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaavainventoinnissa 2020 kaavaluonnokseen merkityn rakennuspaikan tienoilla havaittiin toisistaan kaksi noin 10 metrin etäisyydellä oleva röykkiötä. Röykkiö 1 sijaitsee parin neliömetrin kokoisen kiven päällä. Röykkiön koko n. 50 x 150 cm, korkeus n. 40 cm (N 6846486 E 444162). Röykkiö 2 sijaitsee kivikkoisella moreenimaapohjalla ja on kooltaan 150x200 cm, korkeudeltaan n. 40 cm. Näistä n. 60 m etelään oli n. 25 x 25 m:n alalla kymmenkunta pientä, 1x1 m - 1 x 1,5 m matalaa raivausröykkiötä (N 6846416 E 444163). Alue on melko jyrkästi länteen, Vähä-Paljoon viettävää kivikkoista moreenirinnettä. Puusto on pääasiassa kuusta ja mäntyä.

Lionpohja 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lionpohjan länsirannalla n. 20 m etäisyydellä vesirajasta olevassa sekametsässä. Paikalla on kaksi kuoppaa, joiden läpi kulkee metsäpolku. Suurempi kuoppa on n. 1.5 x 2 x 1 m kokoinen, josta löytyi vahva hiilikerros pohjalle tehdystä koekuopasta n. 30-40 cm syvyydestä. Isosta kuopasta n. 2 m itään on pienempi n. 1 x 1 x 0.5 m kokoinen kuoppa, jossa hiilikerros on yhtä lailla 30-40 cm syvyydessä. Hiilikerrokset ovat n. 10 cm paksuisia.
Isomman kuopan vallin päälle tehdystä koekuopasta havaittiin kaksoismaannos. Molemmissa maannoksissa on kevyt n. 5 cm paksuinen hiilikerros. Hiilikerrokset ovat 15 cm ja 25 cm syvyydessä pintamaasta. Maaperä on alueella hiekkamaata.
Isosta kuopasta n. 5 pohjoiseen kaivettiin yksi koekuoppa, josta ei löytynyt mitään.

Lionpohja 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lionpohjan länsirannalla n. 6 m etäisyydellä vesirajasta olevassa sekametsäisessä ja itään viettävässä rinteessä. Paikalla on yksi n. 2 x 2 x 1 m kokoinen kuoppa, josta löytyi vahva hiilikerros pohjalle tehdystä koekairauksesta n. 20-40 cm syvyydestä.
Kuopasta n. 3 pohjoiseen olleesta, mahdollisesti eläimen tekemästä kuopasta havaittiin turvekerroksen alta n. 5 cm paksuinen hiilikerros.

Kivikautinen; Kohde sijaitsee Päijänteen rannan tuntumassa, Lionpohjan lahden länsirannalla 85 m korkeuskäyrän tuntumassa olevalla tasaisella rantaterassilla. Asuinpaikan pohjoispuolella on korkeahko harjumuodostuma ja sen länsipuolella kulkee soratie. Maasto on hiekkapohjaista mäntymetsää.
Kohde on löydetty jo vuoden 2004 inventoinnissa, mutta tällöin se liitettiin osaksi eteläpuolella olevaa kohdetta Lionpohja 1.
Alueelle tehtiin maastotarkastus alueellisen vastuumuseon toimesta v. 2024, jolloin asuinpaikalle pyrittiin määrittelemään rajaus. Paikalle tehtiin koekuoppia Lionpohja 1:stä n. 40 m säteelle pohjoisen puolella olevalle terassille. Ensimmäiset viitteet Poutiaisen havaitsemasta keramiikan löytöpaikasta saatiin n. 53 m Lionpohja 1:den asumuspainanteesta pohjoiseen. Väliin jäävältä alueelta ei löytynyt viitteitä asuinpaikasta, joten pohjoisempi löytöpaikka on eroteltu omaksi muinaisjäännökseksi.
Vuoden 2024 maastotarkastuksessa tehdystä koekuopasta havaittiin runsaasti kampakoristeista ja melko karkeaa kivisekoitteista keramiikkaa. Löydöt tulivat pintakerroksen jälkeisestä hiekkamaasta n. 10-30 cm syvyydestä. Maaperä on turvekerroksen jälkeen hieman tummempaa kulttuurimaata.
Koekuopasta n. 10 m itään oli tuulenkaato, josta ei löytynyt viitteitä asuinpaikasta. Asuinpaikan rajaus on suuntaa antava. Maankäytön muuttuessa tulee rajaus tarkentaa lännen ja pohjoisen puolelta.

Piilosyvänsaari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuoden 2004 inventoinnissa Piilosyvänsaari 1:den eteläpuolella olevalle ylemmälle terassille, harjanteen päälle tehdystä koekuopasta löytyi muutama kvartsi-iskos.
Vuoden 2024 maastotarkastuksessa tehdystä koekuopasta löytyi niin ikään viisi kvartsi-iskosta. Löydöllinen koekuoppa kaivettiin harjun lounaisosaan, lounaaseen viettävälle terassille, hieman korkeinta kohtaa alemmalle tasolle. Kohteelle tehtiin aluerajaus maastotarkastuksen perusteella. Harjun maaperä on hiekkamaata.

Rapalanlampi 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Rapalassa Rapalanlammen pohjoispuolella, Rapalantien eteläpuolella olevan aidatun laitumen koillisosassa, n. 16 m pellon laidalla olevasta suuresta lohkareesta pohjoiseen. Paikalla on mahdollisesti rautakautinen ruumiskalmisto. Kalmisto sijaitsee kivikkoisessa sekametsässä olevassa kuusikossa hieman muuta maastoa korkeammalla kumpareella. Kalmistoalue on suhteellisen pieni; enintään n. 20 x 20 m. Paikalta on löydetty maastotarkastuksen yhteydessä metallinilmisimella kaksi viikinkiaikaista keihäänkärkeä ja solki sekä rautakautista keramiikkaa. Maaperä on kivistä hiekkamaata.

Rapala 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilihauta sijaitsee Päijänteeseen pistävän Rapalanniemen kärk-osassa lähellä niemen länsirantaa, rannasta noin sata metriä länteen. Hiilihauta on ympäristöstään selkeästi kohoavalla hiekkaisella mäntymetsää kasvavalla moreenikumpareella. Maaperä muualla ympäristössä on kivikkoa. Uusi, vuonna 2023 rakennettu tie on rikkonut hiilihaudan länsireunaa, jossa on nähtävillä rikkoontuneesta maasta paljastunutta hiiltä. Hiilihauta on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on noin seitsemän metriä. Hiilihaudan keskiosa on kuopalla ja sen syvyys on noin 1,5 metriä.

Toivolan koulu (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikallio sijaitsee Toivolan koulurakennuksen itäpäässä, ja laaja silokallio jatkuu koulurakennuksen alle. Ympäristö on rakennettua.
Kalliossa kuppeja on näkyvillä seitsemän (3,5-7,5 x 1-4,5 cm), niistä viisi on varmoja uhrikuppeja. Ne ovat hajallaan kallion pinnalla, ja niitä voi olla enemmänkin sekä sammalen että koulun alla.

Kivimäki 1 (1000053450) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vierumäen Kivimäellä soistuman eteläpuolella olevassa kuusimetsässä pohjoiseen viettävässä alarinteessä. Paikalla on n. 2 x 1.5 x 1 m kokoinen hiilimiilu, jossa on matalat vallit. Koekairauksessa havaittiin hiilistä maata n. 40 cm syvyyteen asti. Maaperä on hiekkamaata.

Haikulansuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Haikulansuon länsipuolella, kaakkoon viettävällä rinteellä metsässä kulkevan polun molemmin puolin. Paikalla on kuusi soikeaa kuoppaa, joista viisi sijaitsee polun pohjoispuolella ja yksi polun kaakkoispuolella. Lisäksi neljä pienempää kuoppaa, jotka ovat pareittain. Kahdesta soikeasta kuopasta havaittiin vahva hiilikerros, pienemmistä kuopista ei havaittu hiiltä. Maaperä alueella on hiekkaa. Kyseesssä on mahdollisesti historiallisen ajan hiilimiiluja ja niihin liittyviä pienempiä kuoppia.
Tarkemmat koordinaatit ja kuoppien koot alakohteissa.

Kiviharju (1000053638) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Vuonna 2024 suoritetussa inventoinnissa havaittiin melko kivikoisessa rinteessä kolme kuoppaa. Kaksi kuopista vaikutti nauriskuopilta ja niiden koko on noin 2 x 4 metriä ja syvyys noin metrin. Kuoppien leikkaus on V:n mallinen. Näiden eteläpuolella on noin 4 x 5 metriä pitkä ja noin puolitoista metriä syvä kuoppa.

Rekola (1000054123) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee nuorta puustoa kasvavassa metsikössä noin 40 m etäisyydellä etelään Näkkimistöntiestä. Vuonna 2024 suoritetun kaavainventoinnin yhteydessä alueella todettiin yksi noin 10 m halkaisijaltaan oleva hiilimiilu. Alueella sijaitsee suurehko maanottopaikka, jonka ympäristöön on, todennäköisesti kaivinkoneella, kaivettu useita pienempiä kuoppia. Nämä kuopat on mahdollisesti kaivettu maanottoon soveltuvan alueen paikantamiseksi. Eri kokoisia ja -muotoisia kuoppia alueella todettiin sijaitsevan ainakin 12 kappaletta. Hiilimiilu on suhteellisen hankala tunnistaa maastossa, koska sen ylitse on todennäköisesti ajettu metsätyökoneilla ja maata on mahdollisesti kaivettu sen alueella hiilimiilun käytön loppumisen jälkeen, jolloin sen alkuperäinen rakenne on vaurioitunut. Kohde erottuu nykyisin maastossa kolmena matalana maakasana, joista itäisintä kiertää matala, ojamainen kaivanto sen itä- ja eteläpuolilla. Korkeutta maakasoilla on noin 30–50 cm. Inventoinnissa todettiin kumpareen kohdalla hiilisen maa tulevan näkyviin heti pintakarikkeen alta ja se ulottuvan yli 50 cm syvyyteen maata kairattaessa. Kohteen kaakkoisosaan kaivetusta koepistosta kävi ilmi, että hiilinen maa alkaa välittömästi maanpinnalta, pintakarikkeen alta ja jatkuu ainakin 50 cm syvyyteen, jonka alapuolella maa muuttuu väriltään vaaleammaksi.

Honolanrimmi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Honolanrimmin pienestä lammesta noin 320 metriä itäkaakkoon. Neliön muotoinen miilu on tehty loivasti pohjoiseen laskevaan kivikkoiseen rinteeseen. Sen halkaisija valleineen on noin 14 metriä. Miilua kiertää noin metrin levyinen oja, jonka ulkoreunoilla on ojasta kaivetun maan ja kivien sekainen valli. Vallin leveys on noin 1-1,5 metriä ja korkeus ympäröivän maastoon nähden noin 30 cm. Ojan syvyys on noin 40-80 cm. Metsäkone on ajanut miilun yli ja sen päälle on kaadettu puita. Keskelle tehdyssä lapionpistossa hiilensekainen hiekka alkoi heti turpeen alta.

Honolanrimmi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neliön muotoinen hiilimiilu sijaitsee Honolanrimmin itäpuolella kulkevasta metsätiestä noin 40 metriä itään. Paikalla kasvaa kuusimetsää. Miilun halkaisija on kokonaisuudessaan noin 13 metriä, ja miilua ympäröi reilun metrin levyinen oja, jonka syvyys on noin 0,5-1 metriä. Ojien ympärillä ei ole selkeää vallia, mutta maa on hieman koholla ulkoreunoilta ja maan pinnalla on muutamia ojasta nostettuja kiviä. Inventoinnissa 2024 miilun keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin hiiltä ja hiilensekaista hiekkaa heti pintaturpeen alta.

Honolanrimmi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Neliskulmainen hiilimiilu sijaitsee Honolanrimmi-nimisen kosteikkoalueen eteläosassa, etelälounaaseen laskevan mäen rinteessä. Maasto on avointa kuusimetsää. Miilu on päältä ympäröivään maastoon nähden melko tasainen ja se erottui sitä ympäröivien ojien avulla. Miilun halkaisija on laserkeilausaineiston mukaan kokonaisuudessaan noin 16 metriä. Ojien leveys on noin 1,5 - 2 metriä ja syvyys 0,4-0,8 metriä. Ojien ulkoreunoilla on ojista kaivettua maata ja kiviä, muttei selkeitä valleja. Kohteen keskelle tehtiin lapionpisto, jossa havaittiin hiilensekaista moreenihiekkaa heti pintaturpeen alta. Miilun keskellä kulkee metsäkoneen ajourat ja sen päälle on kaadettu pienehköjä puita.

Historiallinen; Inventoinnissa 2024 havaittiin loivassa etelälounaaseen laskevassa rinteessä pitkänomainen kuoppa, jonka ympärillä on vallit. Kuopan koko on noin 1 x 3,5 metriä ja valli on noin 0,5-1 m leveä ja korkeus 40-60 cm korkea. Kuoppa on V:n mallinen ja sen syvyys on noin 40-50 cm. Keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin turpeen alla noin 5 cm sekoittunutta hiilensekaista hiekkaa. Kohteen ympärillä tehty metsänhoitotöitä jokunen vuosi sitten ja maasto muokkaantuneen oloista.

Uusitalo (1000056038) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Harrastajat löysivät syksyllä 2024 rautakautisia esineitä metsän keskellä sijaitsevalta matalalta kivikkoiselta kohoumalta. Kohde tarkastettiin keväällä 2025 ja paikalla todettiin sijaitsevan pienialainen polttokenttäökalmisto. Kyseessä on noin 45 x 40 m laaja, ympäristöstään hivenen nouseva, kivikkoinen kohouma, jonka keskellä, korkeimmalla kohdalla on noin metrinen, muita suurempi kivi. Sekä lapionpistoissa, kairanäytteissä että koekuopasta todettiin alueen maannoksen olevan karikkeen alla sekoittunutta, mutta sen alapuolelta todettiin kiviä ja kiveystä, nokista maata ja nokea, joukossa palaneen luun kappaleita. Metallinilmaisinhavainnot vahvistivat kalmistotulkinnan. Kohteen rajaus perustuu topografiaan, kairausnäyte- ja metallinilmaisinhavaintoihin. Jos alueelle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on kohteen rajaus syytä tarkentaa.

Lappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin kirjallinen maininta Lappulan kylästä on vuodelta 1544 ja Hollolan voutikunnan maakirjassa se mainitaan jo vuonna 1549. Lappila/Lappula sijaitsi tuolloin vielä Vanhankartanonmäen länsipuolella, Kymijärven rannassa. Nykyiselle paikalleen se siirtyi 1600-luvun lopulla. Erstan kartanon perustamisen jälkeen Lappolaan/Lappulaan perustettiin asuinkartano, Lappola Gård.
Lappula on merkitty 1749 pitäjänkarttaan ja vuonna 1777 laadittuun isojakokarttaan. Lappola löytyy myös vielä vuonna 1850 ilmestyneestä Kalmbergin kartastosta. Tämän jälkeen kartta-aineistossa ei ole merkintöjä Lappolasta tai muusta Vanhankartanonmäellä sijainneesta asutuksesta/rakenteista.
Vanhankartanonmäen lakialue tarkastettiin keväällä 2025. Lakialue todettiin voimakkaasti muokatuksi ja paikalta havaittiin mm. useita rakennusten perustuksia, liesien/uunien jäänteitä, tiiliä ja muuta rakennusmateriaalia. Koko lakialuetta on tulkittava kiinteänä muinaisjäännöksenä. Kohteen aluerajaus perustuu maastohavaintoihin ja alueen topografiaan. Jos alueen maankäyttö muuttuu nykyisestä, on rajaus syytä määritellä tarkastuksessa suoritettua tarkemmin.

Touhonen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pienellä metsäsaarekkeella ja sen pohjoispuolisella peltoalueella, noin 180 metriä Matjärventieltä luoteeseen. Metallinilmaisinharrastajat löysivät alueelta syksyllä 2024 ja keväällä 2025 rautakautisia esineitä, tapillisen ketjunkantajan ja miekanterän katkelman (viranomaisille tiedoksi: ILM33171 ja ILM34222).
Löytöalue ympäristöineen tarkastettiin huhtikuussa 2025: peltoalueen pintapoiminta, kairaus ja metallinilmaisintutkimus. Saareke tarkastettiin koekuopalla, lapionpistolla, metallinilmaisimella ja kairauksin. Kaivettu maa-aines seulottiin 5 x 5 mm silmäkoon seulalla. Tarkastuksessa saarekkeen lakialueelta todettiin karikkeen ja kallionpinnan välistä kenties hautaukseen viittaava tumma, hyvin nokinen ja sekoittunut maannnos sekä runsaasti rapautuneita kiviä (maannoksen paksuus n. 15 - 20 cm). Alueelta ei kuitenkaan tehty muita hautaukseen viittaavia havaintoja (palanutta luuta, esineitä yms.). Myöskään peltoalueelta saarekkeen ympäriltä ei tehty havaintoja multakerroksen alla sijaitsevasta likamaasta/kulttuurikerroksesta, kiveyksestä tai muustakaan hautaukseen viittaavasta.
Jos paikalla on sijainnut hautaus/kalmisto, se on todennäköisesti ollut hyvin pienialainen (metsäsaarekkeen lakialue ja mahdollisesti osin sen pohjoispuolisen peltoalueen reunama). Kohde vaikuttaisi pääosin tuhoutuneelta, joskin alueella saattaa edelleen olla jäljellä vahingoittumattomiakin osia siitä, mistä johtuen kohdetta on tulkittava kiinteänä muinaisjäännöksenä: jos maankäyttö alueella muuttuu, on kohteen status ja rajaus syytä määritellä tarkastuksessa tehtyä tarkemmin. Tehty rajaus perustuu tarkastushavaintoihin (saarekkeen alue) ja metallinilmaisimella tehtyjen löytöjen levintään.

Karelahdentie C (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee tasanteella noin 130 metriä Karetlahdentiestä pohjoiseen ja noin 50 m länteen Pähkinäkukkulan tiestä. Muodoltaan se on soikeahko, noin 2,5 x 2,4 m ja syvyydeltään noin puolimetriä. Tarkastuksessa 2025, miilun keskelle tehdystä kairanäyteestä todettiin noin 30 cm paksu, noen ja hiilensekainen maannos/kerros.

Kuivassuo 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kivikoisessa sekametsässä n. 35 m tiestä pohjoiseen. Paikalla on n. 18 m leveä hiilimiilu. Hiilimiilun valli on n. 1,5 m leveä ja n. 0,5 m korkea. Ojaan ja keskustaan tehdyistä koepistoista löytyi runsaasti hiiltä. Hiilimiilun eteläosa on vahingoittunut metsänkäytön vuoksi.

Korkeakallio 2 (1000084102) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 2003 Korkeakallion kivikautisen asuinpaikan (mjrekisterin kohde Korkekallio 560010027) kaakkois- ja eteläpuolella havaittiin kaksi pienehköä löytökeskittymää, jotka ovat noin 1,5 metriä ja 6 metriä alempana. Näistä alempana sijaitseva keskittymä tulkittiin kenties olevan Korkeakallion asuinpaikasta erillinen, pienehkö asuinpaikka, mutta koska pintapoimintaa ei tehty systemaattisesti koko peltoalueella, ei sitä nimetty omaksi asuinpaikakseen.
Vuonna 2024 suoritetussa inventoinnissa kivikautinen asuinpaikka paikannettiin aiemman paikkatiedon avulla. Alueelta löytyi pintapoiminnassa useita kvartsi-iskoksia, joista osa jätettiin maastoon. Kohde rajattiin kvartsi-iskosten löytöpaikkojen perusteella.
Asuinpaikka sijaitsee savisessa pellossa Korkeakallion eteläpuolella, noin 3,2 km pohjoisluoteeseen Orimattilan kirkolta. Maaperä poikkeaa Korkeakallion kivikautisesta asuinpaikasta, joka on kivisessä hiekassa. On kuitenkin todennäköistä, että savisen pellon maaperä on erilainen kuin vuoden 1963 peruskartassa olevan metsän maaperä. Alueen topografian perusteella Korkeakallio 2 ja Korkeakallio eivät ole samanaikaisia. Korkeakallio 2 on hiukan alemmalla korkeustasolla rantatörmän alapuolella ja kohteiden välissä on kivistä maastoa.

Holonsuonmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden kaupungin koilliskulmalla Kunnaksen kaupunginosan läheisyydessä E75 tien eteläpuolella olevan Holonsuon läheisyydessä, noin 200 metriä etelään. Maasto on sammalpeitteistä vanhaa kuusikkoa korkeudeltaan vaihtelevassa maastossa.
Paikalla on viiden kuoppamiilun muodostama vanha valmistuspaikka. Hiilihaudoista neljä on toisiaan lähekkäin hiekkamaahan kaivettuja noin 2,5 metriä pitkiä ja noin metrin levyisiä pitkulaisia painanteita, ja seinämiltään jo sortuneita.
Viides hiilihauta on pyöreä ja halkaisijaltaan noin 3 metriä sekä noin 1,2 metriä syvä supan muotoinen kuoppa, jolla on selkeä reunavalli.

vasikkahaankallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Asikkalan Vähimaan kylältä lähtevältä Rajasuontieltä haarautuvan metsäautotien varressa noin 1,8km Vähimaasta koilliseen. Maasto on paikalla sammalen ja aluskasvillisuuden peittämää avohakattua kuusimetsän pohjaa korkeudeltaan vaihtelevassa maastossa.
Paikalla on kaksi pienen mäen päälle sijoittuvaa pitkulaista matalaa kuoppaa lähekkäin. Molemmat mitoiltaan noin 2,5m pitkiä, 1m leveitä ja vajaan metrin syvyisiä sortunein seinämin.

Kauttisjärven lounaisranta 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kivikkoisella kuusikkoa kasvavalla etelään viettävällä loivalla rinteellä Kauttisjärven lounaisnurkassa Padasjoella. Alueella on ainakin 19 vaihtelevan kokoista kaskiröykkiötä, joista pienimmät ovat noin 1x1 metriä ja suurimmat jopa 5x2,5 metriä. Korkeus röykkiöillä vaihtelee 0,5 - 1,2 metrin välillä.
Röykkiöiden alueen pohjoispäässä on noin 13 metriä itä-länsi suunnassa kulkeva kiviaita / muuri ladottuna erikokoisista kivistä.
Vieressä sijaitsevan kivikautisen asuinpaikan rajauksen yhteydessä maaperästä löytyi runsaasti kaskiviljelyyn viittavaa hiilihippua.

Kurpansuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hartolan kirkosta 1,7 kilometriä lounaaseen, valtatie 4:n länsipuolella ja noin 500 metrin päässä tiestä. Kurpanpellon ja Tainionvirran väliin jäävällä matalalla mäkialueella on pieni hiilimiilu ja todennäköisesti sen käyttöön liittyviä maanottokuoppia. Miilu sijaitsee mäen lakialueen luoteisreunalla, loivassa rinteessä. Mäen eteläreunalla, noin 60 metrin päässä miilusta on asutusta. Mäen länsipuolella kulkee Sysmäntie ja pohjois- ja itäpuoli ovat kosteaa, ojitettua metsämaata. Tainionvirta kaareutuu noin 250 metrin päässä miilusta.
Miilunpohja on todennäköisesti peräisin kuoppamiilusta eli niin sanotusta hiili- tai sysihaudasta eikä siihen siis liity ympäröivää vallirakennetta. Miilu on muodoltaan soikeahko ja kooltaan noin 1,5 x 1 metriä. Syvyyttä loivareunaisella kuopalla on noin 50 cm. Käsikairalla miilun pohjalta saatiin noin 15 cm paksuinen kerros tummaa hiilensekaista maata.
Miilun pohjois- ja luoteispuolella on kolme maanottokuoppaa, jotka liittynevät hiilenpolttoon. Miilunpohjaan verrattuna kuopat olivat jyrkkäreunaisempia ja muodoltaan epämääräisempiä.

Raja Läpikivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2025: Kaksi kookasta, usean kuutiometrin kokoista siirtolohkaretta osittain toisiaan vasten kallistuneina, lehtipuuvaltaisessa sekametsässä, pienen ojan varrella. Rajamerkki sijaitsee Heinolan, Lahden (ent. Nastolan) ja Asikkalan kuntien rajalla (kartalla Raatikainen 1899), mutta paikalta ei erotu ihmisen tekemää rajamerkkiä.

Koivistonsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kookas, halkaisijaltaan 11 metrin kokoinen tervahauta sekapuuta kasvavassa metsässä, pienen niemekkeen kärjen tuntumassa . Vallin korkeus noin 160 cm, vallin paksuus, noin 3 m. Keskeltä suppilomaisesti pienenevä kuoppa. Halssi osoittaa etelään.Inventoinnissa 2025 tervahaudan pohjasta ei kairausnäytteistä havaittu selvää hiiltynyttä maata kuin vähäisissä määrin.

Läpiänjärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Läpiänjärven pohjoispuolen kosteikon itärinteessä sijaitseva tervahauta. Tervahauta on halkaisijaltaan noin 17 metriä, korkeudeltaan 0,5-2 m ja syvyydeltään 1,5 m. Tervahaudan halssi laskee länteen.

Koivusuo 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; pyöreä hiilihauta sijaitsee noin 25 metriä metsäteiden risteyksestä, sen koillispuolella koillispuolella. Se erottuu hyvin avoimessa mäntymetsässä, jossa maanpinta on tasaisen sammaleen peittämä. Kuopan halkaisija on noin 1,1 metriä ja syvyys noin 70 cm. Kuoppaa ympäröi noin 10–15 cm korkea ja 1,3 metriä leveä valli. Vallin eteläpuolella on pieni, noin 50 cm halkaisijaltaan oleva pyöreä kuoppa, jonka syvyys on noin 35 cm. Inventoinnissa 2025 kuopan pohjalle tehtiin lapionpisto, jossa pintaturpeen alta tuli hiilen ja noensekainen hiekka.
Kartta

Koivusuo 2 (1000094950) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsäautotien kääntöpaikan lounaispuolella, avoimessa havumetsässä, havaittiin vuonna 2025 suoritetussa inventoinnissa pyöreä hiilihautakuoppa. Alueella on tasainen, sammaleen peittämä hiekkainen maasto. Kuopan
halkaisija noin 1,2 m ja syvyys noin 50 cm. Kuopan ympärillä maa on aavistuksen koholla (max 10 cm), muttei muodosta selkeää vallia. Kuopan pohjalle tehtiin lapionpisto, jossa pintaturpeen alta tuli hiilen ja noensekainen hiekka.

Koivusuo 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöreä hiilihauta sijaitsee noin kolme metriä metsätiestä, sen eteläpuolella. Sen halkaisija on noin 1,2 metriä ja syvyys noin 60 cm. Kuopan ympärillä on noin 1,4 m leveä ja noin 10 cm korkea valli. Vuonna 2025 suoritetussa inventoinnissa tehtiin kuopan pohjalle lapionnpisto, jossa pintaturpeen alta tuli hiilen ja noensekainen hiekka.

Suomen urheiluopisto 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Vierumäen urheiluopiston alueella, 160 m etelään toisesta tervahaudasta (Suomen urheiluopisto 1). Tervahaudan halkaisija on noin 15 metriä ja vallien sisäpuolen halkaisija 3,5 m. Vallin korkeus on 2,5 m. Suuaukkoa ei ole.

Lemmonjoki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventoinnissa 2025 löydetty rajamerkki. Paikalla on pienikokoinen maakiven kärki näkyvissä, jonka toiselle lappeelle on kaiverrettu numero 47. Kartiomaisen kiven korkeus on noin 30 cm ja leveys juuresta noin 40 cm. Rajamerkki sijaitsee Härkälän ja Jyrängön kylien rajalla. Isojakokartalla (Breitholtz 1778) merkintä on ”Palksilta rå”. Kyseessä on samalla nykyinen tilusraja.

Terrisuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kullaanlähteiltä Läpiänjärveen laskevan puron vieressä, nykyisellä tilusrajalla sijaitseva rajamerkki. Rajamerkki koostuu jalustasta sekä viisarikivestä. Jalusta muodostuu nelikulmioon kasatuista kivistä ja on kooltaan 152x144 cm ja korkeudeltaan 28 cm. Viisarikivi sijaitsee jalustan keskellä ja on kooltaan 46x18 cm ja korkeudeltaan 34 cm. Viisarikivessä ei havaittu merkintöjä. Raja Heinolan ja Iitin välillä pitäjänkartalla 1842.

Satulakivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nykyisten tilusrajojen risteyksessä, siirtolohkareen juurella sijaitseva rajamerkki. Rajamerkki koostuu kasatuista kivistä, jotka ovat suurelta osin sammaleen peittämiä. Rajamerkki on kooltaan 106x73 cm ja korkeudeltaan 37 cm. Rajan kulma Lahden (ent. Nastola), Iitin ja Heinolan rajalla näkyy 1842 pitäjänkartalla.

Syrjälänkangas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vääksyntien eteläpuolella, noin kolme metriä tien reunasta etelään sijaitseva rajamerkki. Merkki koostuu halkaisijaltaan 150 cm kokoisesta jalustasta, joka on kasattu pienistä irtokivistä yhteen kerrokseen. Jalustan päälle on nostettu laakakivi, jonka leveys on 60 cm, korkeus, 60 cm ja paksuus noin 20 cm. Kiven länsipuolelle, pyöreähköön pintaan on kaiverrettu numero 396. Rajamerkin paikka näkyy nimellä ”Wesinoro” kartalla (Raatikainen 1899).

Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Arrajärven Kilpisaaren länsirannalla, kalliojyrkänteen kaakkoispuolella olevalla tasanteella 80 m:n korkeuskäyrän vaiheilla ja noin 20 m rannasta. Löydöt ovat peräisin metsästä koekuopista ja lapionpistoista. Kohde on pienialainen ja vähälöytöinen.

Kalliola (98010058) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1445 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli jo 19 tilaa. 1560-luvulle tilojen määrä väheni kuuteen ja vuoteen 1571 mennessä tiloja oli enää 4.
Vuoden 2002 inventoinnissa kylätontin alueella on tarkastettu sadevesikaivantoja, joista havaittiin kiveystä ja nokimaata. Maakasoissa oli nähtävissä tiiltä, palanutta savea ja muutama siru punasavikeramiikkaa.
Vuoden 2019 inventointi: Kylätontin alue on edelleen pääosin rakennettua, kylämäista asutusta. Asutun osan pohjoispuoleisella sänkipellolla todettiin tiiltä ja palaneita kiviä, kohdilla joissa 1840–50 -lukujen kartoille on merkitty tonttimaata. Vaikka alue on rakennettua, on se säilyttänyt vanhan luonteensa. Kylätontin alueella on myös jonkin verran rakentamattomia kohtia, joilla voi olla säilyneenä jäänteitä kylän vanhemmista asutusvaiheista.
Vuoden 1853 kartalla ja 1840-luvun pitäjänkartalla kylätontti ulottuu laajemmalle, kuin mitä vuoden 2012 arkistoinventoinnin perusteella tehty mahdollisen muinaisjäännöksen aluerajaus. Tästä syystä tontin rajausta on laajennettu 2019.
Kylätontin rajauksen sisällä on Kalliolan uimaranta niminen kivikautinen asuinpaik-ka ja osittain rajauksen sisällä on Sipiläntie rautakautinen asuinpaikka.

Immilä (Aleskylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Immilän Aleskylän kylätontti sijaitsee Hirtelahteen johtavan tien länsipuolella mäen laella ja sen pohjoisrinteessä. Alueella on useita kymmeniä erikokoisia kiviröykkiöitä ja kiviaitoja. Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1484 ja vuonna 1539 Immilässä on ollut jo 10 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä on ollut 14 ja vuonna 1571 kahdeksan.
Kuninkaankartastossa paikalla on Immilän vanha kylätontti, joka jakautuu kolmeen kylätonttiin. Pohjoisimman tontin eli Aleskylän alueelta tunnetaan jo ennestään kaksi irtolöytöpaikkaa: Tuomaanpiha ja Äijälä. Näistä on löytynyt metallinilmaisimella todennäköisesti 1300-luvulle ajoittuva metalli-ikoni (KM 39646) sekä ristiriipus (KM 39936). Tästä etelään sijaitsevan tonttimaan (Immilä) alueelta tunnetaan Oijalan irtolöytöpaikka, josta on löytynyt metallinilmaisimella Otto III aikainen hopearaha (996-1002) ja Kustaa Vaasan aikainen raha (1529). Laajempien ryhmäkylätonttien lisäksi Immilänalasen länsipuolella on sijainnut yksittäistalo.
Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Härkälä (Härkälä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee Vierumäen länsipuolella mäellä, jota Härkäläntie halkoo lounais-koillinen -suunnassa. Mäen laella on yhä kaksi taloa ja useita ulkorakennuksia. Tien länsipuolella on useita rakennusten perustuksia ja mäen juurella ovat suuren kivinavetan rauniot. Mäen laelle tehdyistä koekuopista yhdestä löytyi historiallisen ajan asuinpaikkalöytöjä, joten myös siellä saattaa olla säilyneenä historiallisen ajan kerrostumia.
Härkälän kylä mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1464 ja maakirjoissa vuonna 1539. Kylässä on ollut 8 tilaa 1560-luvulla. Kuninkaan kartaston perusteella kylässä on 1700-luvun lopulla ollut kaksi asutuskeskittymää.
Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Torminsaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Imjärven Kaupinlahdessa olevien Torminsaarten suurin saari. Röykkiöt sijaitsevat saaren eteläpäässä, hiekkamoreenimaalla. Röykkiöt ovat maapohjalla, osa maakivien päällä. Röykkiöiden koko on 1 x 1 m - 1,5 x 4 m. Röykkiöillä on ikää ainakin parisataa vuotta.
Saaren itärannalla, sen keskivaiheilla on kallion laella matalaa lapinrauniotyyppistä kiveystä. ja länsirannalla, sen keskivaiheilla on myös havaittavissa maansekaista tiivistä kiveystä, jossa on humuksen ja noensekaista kivennäismaata.

Hettosuo Kalliojärven luola (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Hettosuon rannassa, äkkijyrkässä kalliossa on lippaluolaluola, jonka suuaukko avautuu länteen. Lippamaisen alueen maksimileveys on noin 6 m, lippaluolan maksimisyvyys 2,2 m ja maksimikorkeus 1,5 m. Luolan katto viettää maantasoon saakka ja muodostaa samalla taka- ja sivuseinämät. Luolan perukalla, maantasossa, on runsaan puolen metrin laajuinen onkalo.
Luolan edustalla on maa- ja kivivallia: pituus on 4 m, maksimileveys runsaat puoli metriä ja maksimikorkeus 30 cm. Mahdollisesti luolan pohjaa on raivattu kivistä ja kasattu niitä sen edustalle. Käytännössä kivettömän alueen laajuus lipan alla noin 3 x 2 m. Pohjalla, luolan keskivaiheilla, on kerros hiiltä. Sen alla on moreenia, joka nähtävästi kuumentumisen takia on muuttunut selvästi punertavammaksi kuin moreeni on lähiympäristössä.
Nastolan takavuosien museonhoitajan tietämän kansantarinan mukaan (Toivo Rajala, Kalliojärven luola, Suur-Hollolan kirja, 1963, s.142) luola olisi toiminut piilopaikkana Suomen sodan (1808–1809) aikana. Tarinan mukaan kalliota vasten oli ladottu vieri viereen puita, niiden päälle tuohia ja turvetta. Luolan pohjalla oli kiuas, yläosassa savuaukko.
Vuoden 2021 tarkastuksessa tehdyt maastohavainnot ovat yhteneväiset Rajalan tekemien huomioiden kanssa. Maastohavainnot sopivat varsin hyvin yhteen sen kanssa, mitä kansantarinassa mainitaan lippaluolan ominaispiirteistä.
Kohde sijaitsee noin 6 km Nastolan kirkosta pohjoiseen, Salajärven ja Kalliojärven välisellä kallioisella metsäalueella, Kumianhaaran pohjukasta vajaat 300 m koilliseen.

Kukkasjoki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyn rauniot, jotka sijaitsevat Alvojärvestä Villähteen Kukkaseen laskevassa Kukkasjoessa, pienen kosken kohdalla, Lahden kaupungin omistamaan kesäsiirtolaan johtavan tien ja sillan luoteispuolella. Myllyn kiveys on lähes puusillassa kiinni. Myllystä on säilynyt mm. varsin hyväkuntoinen harmaakivinen juoksutuskanava ja myllynkiven puolikas.
Kukkasjoen myllyn verollepano toimitettiin v. 1853.

Vesala Turkumäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Keskiaikainen; Turkumäki on vanhaksi kauppapaikaksi paikannimen ja perimätiedon perusteella mainittu mäki, joka sijaitsee Vesalan vanhasta kylätontista noin 250 m koilliseen ja Työtjärvestä noin 600 m etelään. Turkumäen itäpuolella noin 250 m päässä kulkee Porvoonjoen sivuhaara. Turkumäen asemasta kauppapaikkana ei ole arkeologisia todisteita. Kairaamalla on kuitenkin saatu viitteitä kulttuurikerroksesta Turkumäen laen pohjoisosassa. Mäen pohjoisosaan kaivettiin 2018 elokuussa koekuoppia, joista ei tehty löytöjä tai havaintoja selkeästä kulttuurikerroksesta. Kohteen suojeluasemaa ja muinaisjäännöstyyppiä on muutettu vastaamaan arkeologisten todisteiden puutetta. Vesala Turkumäki jää kuitenkin edelleen kohteen Turkumäen poterot muinaisjäännösrajauksen sisäpuolelle.
Turkumäen eteläpuolella kasvaa runsaasti jänönapilaa, joka on Päijät-Hämeen alueella harvinainen. Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla sen esiintyminen indikoi esihistoriallista asutusta. Alle kahden km:n säteellä Turkumäestä sijaitsee 4 rautakautista ja/tai keskiaikaista kalmistoa (Ojumäki, Kirkailanmäki, Ilmemäenkallio ja Taka-tommola).

Mallusjoki Salustenkulma (Hautapaikat)
Moderni; Orimattilalaiset historian harrastajat olivat syksyllä 2004 yhteydessä Museoviraston rakennushistorian osastoon koskien oletettujen vuoden 1918 sisällissodan hautojen avaamista. Painanteisiin kajoamista ei kielletty, koska vuoden 1918 haudat eivät ole Muinaismuistolain suojaamia muinaisjäännöksiä. Hautoja lokakuussa 2004 avattaessa paikalla oli kuitenkin arkeologi Hannu Takala Lahden kaupunginmuseosta.
Kaivamalla tutkittiin painanteista suurin (2 m x 0,9 m), suorakaiteenmuotoinen, selvärajainen ja noin 0,4 m syvä kuoppa. Kaivetusta kuopasta ei löytynyt jälkiä hautauksesta. Kuopan leikkauksesta havaittu maakerrosten järjestys ei myöskään osoittanut, että kuopasta olisi poistettu maata tai kuopan pohjalle asetetun vainajan päälle olisi kasattu maata. Kaivanto saattaa liittyä vuoden 1918 sisällissotaan (esim. potero), jota tukee kuopasta löytynyt luoti. Toisaalta luodilla ei ole välttämättä mitään tekemistä kuopan kaivamisen ajankohdan kanssa.

Uusimylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Uusimylly sijaitsi Äiniönjoen varrella Myllysaaren pohjoispuolella. Jälkiä patolaitteista tai itse myllystä ei inventoinnissa havaittu. Myllärin torppa on nykyisin kesäasuntoja ja myllynkiviä on käytetty sen puutarhan kalustamisessa. Alueen maasto on muuttunut Vesijärven pinnan laskun myötä soiseksi.

Sopenmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Kivijärven pohjoispään länsirannalla Sopenmäessä, jossa on kivennäismaa-alueet ja kiviset kalliopaljastumat vaihtelevat. Entisen pellon keskelle on kasattu laakealle kalliolle kiviä röykkiöksi, jonka koko on 4 x 7 x 0,4 m.

Kivistö (1000013633) (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Röykkiöt sijaitsevat Kivijärven ja Alasen välisellä kannaksella kyläteiden risteyksessä paikalla, missä on metsittynyttä ja metsitettyä peltoa.
Kaksi röykkiötä (a) on entisen pellon vieressä kivikkoisen rinteen juuressa. Niiden halkaisijat ovat 2,5 ja 1,5 m sekä korkeudet 0,5 m. Toisessa röykkiössä on rikkoutuneita kiviä joko räyttämisen tai koneellisen käsittelyn jäljiltä.

Kumiantie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolme röykkiötä (a ja b) sijaitsee lähekkäin Kumiantien varressa metsittyneellä pellolla Seestanjoen etelä- ja länsipuolella.
Vuoden 2021 tarkastuksessa röykkiöiden läheisyydestä havaittaan resentti kellari.

Urajärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Urajärven keskiaikainen kylänpaikka sijaitsee runsaat 300 m tiestä 313 etelään ja noin 1,2 km Urajärven kartanosta lounaaseen. Kylän läpi kulkeva Urajärvenraitti on osa historiallista Ylistä Viipurintietä.
Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1467, ja 1400-luvun lopulla kylä oli jo varsin suuri, mutta vuonna 1539 siellä oli peräti 17 taloa, 1600-luvulle tultaessa talomäärä väheni alle kymmeneen, mutta seuraavan vuosisadan alussa väkimäärä taas kasvoi.
Yhä asutussa kylässä on varsin runsaasti eri-ikäisiä rakennuksia, jotka peittävät vanhan kylätontin alueesta suuren osan. Todennäköisesti historiallisia kerroksia on tuhoutunut tämän myöhemmän toiminnan vuoksi, mutta rakentamattomilla alueilla on kuitenkin voinut säilyä vanhempien asutusvaiheiden jäännöksiä.
Kylätontti on jyrkän ja selväreunaisen mäen laella ja rinteillä. Kohteen paikannus ja rajaus perustuvatkin topografiaan ja vuoden 1761 karttaan, koska alueelle kesällä 2011 tehdyt koekuopat (yht. 6) ja kairauspisteet kylätontilla ja Papumäessä olivat vailla kulttuurikerrosta. Silmämääräistä havainnointia vaikeutti runsas ja korkea kasvillisuus.

Haapasaari 2 (1000019939) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1839 kartassa (Nathan Lilius) erottuva pohjoinen kaskialue erottuu nykyäänkin maastossa sammaleisena kuusikkona. Kaskiröykkiöitä ei alueella juurikaan ole, johtuen varmaankin maaperän vähäkivisyydestä. Yksi tällainen mahdollinen kuitenkin havaittiin alueen keskiosissa, lähellä rantaa. Halkaisijaltaan se on noin 80 cm ja se on varsin matala röykkiöksi.

Sammalsaari 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kallioisen Sammalsaaren etelärannalla, lähes rantaviivalla, kalliolla. Kohde on kivistä ison rantakiven suojaan rakennettu suorakaiteen muotoinen rakennelma, kivikehä. Rakennelmaan on käytetty vaihtelevan kokoisia kiviä ja yhden seinän, lännen puolella, muodostaa suuri kalliolla oleva korkea lohkare. Ison kiven juureen on tehty pienistä kivistä tulipesä. Ison kiven alle jää tulipesän taakse kolo, jossa on joitakin sahattuja puupätkiä. Kivirakennelman koloissa on jonkin verran styroksia ja muovia. Rantakalliolla, ison kiven toisella puolella, on avoin kivetty tulisija, halkaisijaltaan noin 70 cm. Kivirakennelman koko ilman isoa kiveä on noin 2 x 3,5 m. Todennäköisesti kyseessä on jonkinlainen "kenttäsauna" tai "kalamaja", kuitenkin suojautumista varten rakennettu tilapäinen kate, jonka pohjan kiviperusta muodostaa. Rakennelma on noin 1,5 m Päijänteen pintaa ylempänä, joten todennäköisesti se on Päijänteen laskun jälkeiseltä ajalta.

Lionpohjan itäranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolme tai neljä pientä ja matalaa röykkiötä kuusikossa lähellä rantaa pienellä niemekkeellä, jota siivottu kivistä. Ympäröivässä kuusikossa ei röykkiöitä. Röykkiöistä kaksi pitkulaista ja kaksi pyöreähköä.

Soroniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suppilomainen kuoppa hiekkamaassa. Ei reunavalleja tai ne ovat tasoittuneet. Halkaisija noin 3,5 m, syvyys noin 80-90 cm. Kaivettaessa runsaasti hiiltä kuopan reunoissa. Erittäin hyvin säilynyt.

Vähä-Kotkas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöalue, joka rajoittuu idässä ja lännessä mäen rinteisiin. Alueella on
ainakin 10 röykkiötä. Kivet on raivattu mahdollisesti tieväyliltä tai sitten ne liittyvät
vanhempaan viljelykseen. Osa röykkiöistä on sivussa näkyviltä tieväyliltä, jotka nekin kasvaneet umpeen. Osa röykkiöistä on kasattu suurten maakivien viereen ja päälle, osassa myös kasattuna varsin suuria kiviä. Itäisen mäen rinteellä myös kivivalli, joka liittyy todennäköisesti tieuraan.

Niemelänniemi 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Niemelänniemen kaakkoisosasta on rakennuksen (torpan) torpan kivijalka.
Vuoden 2021 tarkastuksessa torpan kivijalan ympäristöstä havaittiin kaksi raivausröykkiötä, jotka ovat laajuudeltaan likimain kolmemetrisiä ja noin 50 cm korkeita sekä niiden läheltä nelimetrinen ja puolisen metriä syvä pyöreä maakuoppa, jonka alapuolella on selvä valli

Urajärven kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kartano on Urajärveen työntyvän kapean nimen kärjessä. Urajärven keskiaikainen kylä sijaitsee 1,2 km kartanon tonttimaasta luoteeseen. Kartanon pihamaa on maastoltaan tasaista, mutta niemen reunat laskevat jyrkästi järven rantaan. Tonttimaata ympäröivät pellot. Tonttimaan lounaispuolella on mäki, jossa sijaitsevat mm. Valhallan pylväikkö ja sekä Helsingin yliopiston varastokirjastorakennukset.
Vuonna 1654 säterioikeudet saanut kartano sijaitsi aluksi Urajärven kylän pohjoisosassa hieman erillään talonpoikaistiloista, ja vuonna 1693 se siirrettiin nykyiselle tonttimaalle. von Heidemanin suvun omistuksessa kartano oli vuodesta 1672 vuoteen 1917.
Toistaiseksi ainoat arkeologiset tutkimukset kartanon alueella tehtiin vuonna 2012 mm. kartanon sivurakennuksen kuistin uusimisen johdosta. Samalla tarkastettiin pihamaan itäosassa sijainnut kivikellari ja pihamaan pohjoisosaa, jossa on ollut 1770-luvun lopun kartan mukaan rakennus.
Kartanon sivurakennus on rakennettu kahdessa vaiheessa 1780-luvun lopulla ja 1790-luvun alussa. Myöhemmin rakennettu kuisti on purettu 1960-luvulla. Uuden kuistin perustuskuopista löytyi vanhat nurkkakivet ja kuistia reunustanut, pienistä kivistä ladottu salaoja. Näiden alla oli noen- ja hiilensekainen kulttuurimaakerros, joka muistutti palokerrosta. Kerroksen paksuus oli 5–25 cm, eikä se liity välttämättä tulipaloon, vaan se voi olla myös rakennuksen tulisijojen tuhkan värjäämä. Kerrosta ei tavattu pihapiirin pohjoisosassa, jossa kulttuurikerroksen paksuus oli 5–15 cm. Pihan pohjoisosassa on sijainnut 1700-luvun lopun kartan mukaan rakennus. Selviä merkkejä rakennuksesta tai jälkiä purkukerroksista ja tiilimurskasta ei havaittu.
Pihan itälaidalla on aittarivin pohjoispäässä kivikellari, jonka tynnyriholvattua liuskekivikattoa on myöhemmin korjattu tiilillä. Kellariin pohjoissivulla oleva kivirakenteinen halssi on lähes kokonaan sortunut. Kellarin katosta on tippunut tiiliä ja laasti saumoista on varissut pois. Kellari on täytetty osittain maalla. Kellari on mahdollisesti vanhempi kuin vuonna 1780 rakennettu aitta ja 1800-luvulla jatkettu aittarivi. Kellari saattaa liittyä 1770-luvulla paikalla sijainneeseen rakennukseen.
Vuonna 2019 suoritettiin navetta-/tallirivi-rakennuksen perustuskorjaukseen liittyen maankaivuun valvontaa rakennuksen ja järven välisellä alueella. Havaitut maakerrokset liittyivät 1900-luvun aikana tehtyihin rakennuksen uudistusvaiheisiin ja rannan/rinteen pengerryksiin.

Heideman-suvun hauta (Hautapaikat)
Historiallinen; Antiikin temppeliä jäljittelevä, Harry Röneholmin suunnittelema von Heidemanien sukuhauta sijaitsee Urajärven kartanopuistossa.

Koulumäki (1000023303) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koulumäen tilan alueella Suopellon maantien pohjoispuolisen
peltosaarekekumpareen pohjoisosassa on ison maakiven itäpuolelle kasattu noin 3 x 5 x 1 metrin kokoinen kiviröykkiö, jonka päällä on vanha lehtipuukanto. Kannon perusteella röykkiö voi olla yli 100 vuotta vanha ja tulkittavissa kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Koulumäen peltokumpareen alueella on myös kivijalka ja mahdollisia kellarikuoppia, jotka lienevät melko nuoria. Kivijalan päällä on betonikouru. Koekuopituksessa kumpareen eteläreunalta löydettiin lähinnä 1900-luvulle ajoittuvaa aineistoa.

Pappila (1000023881) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisimmat tiedot Padasjoen pappilasta ovat 1500-luvun lopulta ja vanhimmat pappilaa koskevat kartat ovat vasta 1700-luvulta. Pappilan tontti on sijainnut Kirkkolammin ja Kirkkojoen eteläpuolella. 1700-luvulla rakennettu päärakennus on palanut vuonna 1831. Nykyisin paikalla on pappilan päärakennus, aitta, kivinavetta, sauna ja venesuoja.
Pappilan alueella on tehty 2013 muutama koekuoppa ja -pisto sekä kairauksia, mutta mitään selkeitä havaintoja kulttuurikerroksista ei saatu lukuunottamatta päärakennuksen eteläreunaa. Paikalla voi olla säilynyt enemmänkin kulttuurikerroksia.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa pappila on sijoitettu virheellisesti kirkon läheisyyteen.

Pulkkila (1000023895) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta ja maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. Kylässä oli 1560-luvulla jo 12 tilaa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen paikannus ja rajaus on tehty Kuninkaan kartaston, pitäjänkartan ja isojakokartan perusteella. Kylätontti on sijainnut pääosin Heimonojan länsipuolella, paikalla, joka on edelleen asuttu. Alue on ilmakuvan perusteella osittain metsäistä ja ojan vieressä on kapea pelto, jossa on myös saattanut olla talonpaikka. Lisäksi nykyisen seurantalon kohdalla maantien 314 itäpuolella on ollut talonpaikka ainakin 1700-luvun lopulla.
Tarkastus 2020: Tontin ympäristöstä on useita rautakautisia ja keskiaikaisia löytöjä, jotka viittaavat paikalla asutun jo rautakaudella. Kyseisten löytöpaikkojen merkityksen selvittäminen edellyttää tarkempia arkeologisia tutkimuksia. Kylätontin itäosan aluerajauksen laajennus on tehty metallinilmaisinhavaintojen ja -indikaatioiden sekä myös osin topografian perusteella.

Rauvala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Rauvalasta on vasta 1770-luvulta, milloin se esiintyy rippikirjoissa. Kuninkaan kartastoon Rauvalaan on merkitty taloja Rauvalanpohjan rantaan hajalleen ja hieman ylemmäs Pyhäjoen itäpuolelle (ks. koordinaatit). On mahdollista, että kyseessä on kylän sijaan myös yksinäistalo.
Alueella ei ole tehty maastotarkastusta, kohde on rajattu Kuninkaan kartaston ja Pitäjänkartaston avulla. Paikalla on maatiloja ja peltoa.

Riihilahti (1000023902) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Riihilahti mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopulla ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1600. Kylän tilaluku on ollut tuolloin luultavasti 1. Kohteen pohjoispuolella sijaitsee rautakautinen Sillanpään hautaröykkiö.
Kohteeseen ei ole tehty maastotarkastusta. Kuninkaan kartaston mukaan kylätontti on sijainnut Riihilahden pohjukassa ja se näyttäisi maantien 3142 pohjoispuolelle tien haaraan. Ilmakuvan perusteella paikalla näyttäisi olevan varastohalleja tms. sekä avointa nurmikkoa tai niittyä ja peltoa.
Vuonna 2014 rajauksen alueelta Riihilahden pellosta löytyi suorakulmainen koristehela KM 40149. Maakuntamuseo tarkasti löytöpaikkaa samana vuonna loppukesästä.

Salo (1000023903) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Salon kylästä on myöhäiskeskiajalta ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylässä on ollut jo 10 tilaa. Kylänpaikan lähellä sijaitsee rautakautiset kalmistot Ala-Pietilä ja Kartanonlahti. Lisäksi lähellä sijaitsevasta Toukomäestä on löytynyt talon rakentamisen yhteydessä partakirves ja miekka.
Kuninkaan kartaston perusteella kylätontti on sijainnut Kylänpohjan koillispuolella sijaitsevalla alueella, joka on edelleenkin asuttu. Talot on kuitenkin rakennettu harvakseltaan, joten niiden välissä on voinut säilyä vanhoja kerrostumia. Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta.
Runsaat rautakautiset löydöt kylätontin välittömästä läheisyydestä yhdessä kartta-analyysin kanssa viittaavat asutuksen jatkuneen rautakaudelta asti. Tältä pohjalta on perusteltua muuttaa kohteen status muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Vesivehmaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Vesivehmaasta on vuodelta 1484 ja varhaisin maakirjamerkintä vuodelta 1539. Myös Muikkula on luettu välillä kuuluvaksi Vesivehmaaseen ja 1840-luvun pitäjänkarttaan on merkitty "Wesivehmais och Muikkula". 1560-luvulla kylän tilaluvuksi on ilmoitettu 21.
Kuninkaan kartastossa kylä (Vesivehmaa) on merkitty laajalle alueelle ja vuoden 2012 inventoinnissa kylätontin koordinaatit on merkitty luultavimmin Vesivehmaan vanhan kylätontin paikalle. Koordinaattien ilmoittamalla paikalla on yksi laajempi asutuskeskittymä ja muista paikoista monet ovat keskittyneet Myllyojan läheisyyteen (Markkolanmäki ja Harttusenmäen länsipuoli). Lisäksi myös koordinattien ilmoittaman paikan pohjoispuolella on ollut yksi keskittymä. Markkolanmäki on luultavasti kuulunut Muikkulaan.
Kylätontit ovat edelleen ainakin osittain rakennettuja ja ne jäävät RKY-alueen sisäpuolelle.
Tarkastus 2020: Tontin ympäristöstä on useita rautakautisia ja keskiaikaisia löytöjä, jotka viittaavat paikalla asutun jo rautakaudella. Kartta-analyysin ja rautakautisten löytöjen pohjalta on perusteltua muuttaa kohteen status muuksi kulttuuriperintökohteeksi.
Kohteen rajaus on suuntaa antava: tarkempi aluerajaus edellyttää perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Vähä-Äiniö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähä-Äiniö mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä 1400-luvulla ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla 11 tilaa.
Kuninkaan kartastossa kylätontit ovat jakautuneet kahteen eri kohtaan. Toinen paikoista sijaitsee Vähä-Äiniön lahden koillisrannalla peltojen väliin jäävällä alueella. Paikka on nimetty peruskartassa Vanhakartanoksi. Toinen asutuskeskittymä sijaitsee Kuoreniemestä lähtevällä kapealla metsävyöhykkeellä peltojen välissä. Viimeksi mainitun kylätontin pohjoispuolella sijaitsee Äpätin rautakautinen kalmisto. Lisäksi lähistöllä sijaitsee mm. Oijantien pelto -niminen muinaisjäännös.
Vuoden 2012 inventoinnissa mainitaan, että paikalla tehdyssä rakennusinventoinnissa kylätontin paikaksi mainittaisiin rantametsikkö, jota indikoisi kulttuurivaikutteinen puusto. Molemmat kylätontit sijaitsevat RKY-alueella.
Kohde on rajattu Kuninkaan kartaston perusteella, paikalla ei ole tehty arkeologista maastotarkastusta.

Korkee (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä löytyy vasta vuosien 1760-1778 rippikirjasta.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston mukaan, mutta vuoden 2012 arkistoinventoinnissa koordinaatteihin on tullut virhe ja ne osoittavat Laviassuohon. Koordinaatit on muutettu vastaamaan kylänpaikkaa. Kylätontti on edelleen asuttu ja samat talopaikat ovat luultavasti edelleenkin käytössä.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Myllykylä (1000023953) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä Myllykylästä on vuodelta 1539, jolloin se on sijoitettu Jyrängön talojen joukkoon. 1560-luvulla kylässä oli 3 tilaa. Kuninkaan kartastoon paikalle on merkitty myös mylly 1700-1800-lukujen taitteeseen.
Kuninkaan kartaston perusteella kylä on sijainnut Myllyojan ja Lemmon ojan välissä. Alue on nykyisin pääosin peltoa, mutta sen länsiosaan osuu myös muutamia rakennuksia.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Paaso (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä ja maininta kylästä on vuodelta 1567. Kylässä oli 1 tila 1560-luvulla.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston ja 1840-luvun pitäjänkartan perusteella. Kohde sijaitsee Ala-Räävelin ja Keskisen väliin jäävällä alueella Kuorekosken pohjoispuolella. Kuninkaan kartastoon on merkitty asutusta heti Kuorekosken rantaan sekä tien pohjoispuolelle. Peruskarttaan tälle paikalle on merkitty useampia rauhoitettuja puita. Kohteesta noin 2,5 km pohjoiseen on Kuninkaan kartastoon merkitty Keskikylän tienoille useampia torppia ja "Paso Säterie", tämä osuu luultvasti nykyisten rakennusten kohdalle.
Alkuperäisen kylän paikka ei välttämättä ole siinä missä kartano eli säteri myöhemmin. Kosken rannassa on sijainnut 1840-luvulla Paason saha. Sahan ja kartanon välillä on kuninkaankartassa 1796-1805 torppa. Vuoden 2018 inventoinnin tuloksena paikannettu Paason kartanon rakennusten ala 1840 luvun pitäjänkartalta. Alue on nyt rakennettua ja pihamaata. On mahdollista, että alkuperäinen kylä on sijainnut idempänä.

Paloniemi gård (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1600-l alussa ei Paloniemiä ole asutusluettelossa, varhaisin maininta on vasta vuodelta 1725. Vuosien 1727 - 1740 asutuksen yleisluettelossa mainitaan säterinä (lohkaistu Tuusjärven maista?) Vuoden 1781 kartalla kaksi rakennusta maininnalla Paloniemi Säter Gård.
Paikannus vuoden 1781 kartasta ei ole aivan tarkka, mutta se paikantuisi kuitenkin nykyisten päärakennuksen kohdalle ja tilakeskuksen alueelle, joka on nykyisin varsin rakennettua.
Kuninkaan kartaston perusteella sijoittuu Ala-Pajujärven ja Ala-Räävelin väliselle alueelle, jossa näkyy kahdessa kohdassa asutusta. Palopuron molemmin puolin on merkitty asutusta ja myös siitä itäänpäin alueelle, jossa on peltojen reunassa nykyinen Paloniemen tila. Pitäjänkartalta 1840 l paikka vaikeammin paikannettavissa. Palopuron pohjospuolella on niemeke, joka on merkitty peruskartassa Gammelbackaksi. Vuoden 2018 inventoinnissa sieltä ei havaittu merkkjejä asutuksesta.

Hollolan kirkonkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hollolan kirkonkylä ja pappila mainitaan ainakin 1560-luvulla. Kuninkaan kartastossa kirkonkylään on merkitty pappila ja kolme muuta asutuskeskittymää, joista laajin sijaitsee pappilan länsipuolella. Vanha-pappila tunnetaan moniperiodisena asuinpaikkana ja sieltä on myös keskiaikaisia asuinpaikkalöytöjä. Sen vieressä sijaitsee keskiaikainen Hollolan kirkko. Toiseksi laajin asutuskeskittymä sijaitsee reilun kilometrin päässä pohjoisessa Kirkonselän Seppälänpohjan rannalla (nyk. Seppälä) ja ilmeisesti yksittäistalon paikka sijaitsee rannalla olevan leirintäalueen ja Seppälänpohja-nimisen esihistoriallisen asuinpaikan eteläpuolella. Asutuskeskittymät ovat edelleen rakennettuja.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa Hollolan kirkonkylän koordinaatit oli ilmoitettu samalle kohdalle kuin Vanha-Pappila. Koordinaatit on muutettu vastaamaan pappilan länsipuolen asutuskeskittymää. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Noitala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Noitalasta on vuodelta 1454 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 5 tilaa. Vuoteen 1571 tilojen määrä väheni yhdellä.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Paimenlahden länsipuolella peltojen ympäröimälle edelleen asutulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Pyhäniemi (1000024040) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1467 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 8 tilaa. Tilaluku nousi 1560-luvulle mentäessä, jolloin tiloja oli 12. Vuoteen 1571 tilojen määrä oli vähentynyt yhdellä. Kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Pyhäniemenlahden eteläpuolelle. Kylätontti on jakautunut kahteen eri kohtaan, niistä suurempi sijaitsee osittain RKY-alueella. Alueet ovat edelleen asuttuja. Paikalla on myös Pyhäniemen kartano.
Pyhäniemen kartanoon on liittynyt pääpihan ja puiston lisäksi myös työväen asuintalot ja tehdasalue sekä talousalueet ja ne ovat levittäytyneet lähes kokonaan vanhan kylätontin alueelle. Paikalla on todettu useita kartanon suurmaatalous- ja teollisuushistoriaan liittyvien rakenteiden jäännöksiä. Alueen myöhemmästä käytöstä huolimatta paikalla on saattanut säilyä myös vanhempia kerrostumia. 2010 tehdyssä konekaivun valvonnassa kartanon päärakennuksen läheisyydestä havaittiin puurakennuksen jäännös, tiiliuunin jäännös sekä nykyistä päärakennusta vanhemman rakennuksen perustusta.

Etola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirja merkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin Etolassa oli 9 tilaa, kuten myös ainakin vielä vuonna 1571.
Kohde on rajattu Kuninkaan kartaston perusteella Pääjärven kaakkoispuolelle peltojen ympätöimälle edelleen asutulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Poutiainen et al. inventointi 2014: Etolan kylätontti asemoitu vuoden 1872 kartan perusteella. Asemoinnin tarkkuus on hyvä. Asemoitu alue täysin nykyisten tilakeskusten ja asuintonttien kohdalla. Kohde ei ole kiinteä muinaisjäännös mutta maan alla voi olla säilyneenä mml:n tarkoittamia rakenteita tai kulttuurikerrosta.
Kylätontin eteläpuolisella pellolla on pieni kivisaareke. Kohdalta ei todettu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kyseessä lienee pellonraivausröykkiö, jonka kivistä osa saattaa olla peräisin vanhan kylätontin rakennuksista: ei kuitenkaan paikallaan.
Kylätontin eteläpuolen pellosta on löydetty 1990-luvulla rahakätkö (kymmeniä kupariplootuja). Oletetulla löytöpaikalla ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Vuonna 2017 peltoalueelta tuli metallinetsinlöytöinä mm. kolikoita, nappi ja pronssiesineen katkelma. Keväällä 2019 lisää metallinetsinlöytöjä (diar. 41923).

Hyväneula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ainakin viimeistään vuonna 1571. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella peltojen keskellä olevalle alueelle. Osa vanhasta kylätontista jää pellolle tai rakentamattomalle metsäalueelle. Osa alueesta on rakennettua. Lähistöllä on myös pari torpan paikkaa.
Poutiainen et al. inventointi 2014: Asemointi tyydyttävä vuoden 1871 kartan perusteella. Kylätontti on suurelta osin rakennetulla alueella. Alueen tarkastuksen perusteella on hyvin todennäköistä, ettei vanhoja kylätonttikerrostumia ole säilynyt.

Ilola (1000024091) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ilolassa oli vuonna 1571 kolme tilaa. Ryhmäkylä on sijainnut Leppälammen itäpuolella peltojen ympäröimällä alueella. Paikalta tunnetaan Etola Kivistö -niminen kuppikivi. Vanha kylätontti on edelleen asuttu, mutta rakennukset ovat harvakseltaan ja osa alueesta on peltoa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella ja kohteen rajaus on suuntaa antava.
Poutiainen et al. inventointi 2014: Ilolan kylätontti asemoitiin paikoilleen vuoden 1842 kartalla. Asemoinnin tarkkuus on korkeintaan tyydyttävä. Pienialaisen kylätontin kohdalla on nykyisin uusi omakotitalo, eikä paikalla todennäköisesti ole säilynyt ehjiä kerroksia vanhasta kylätonttiajasta.

Käikälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1560, jolloin kylässä oli viisi tilaa. Tilojen määrä laski vuoteen 1571 mennessä kolmeen.
Kohteen rajaus on tehty Kuninkaan kartanon perusteella. Vanha ryhmäkylä on sijainnut Leppälammin länsipuolella ja Pääjärven pohjosipuolella. Alue sijaitsee osin pellolla ja osin harvaan rakennetun Käikälän tilan kohdalla. Kylä on saattanut ulottua myös Pajamäki-nimiselle alueelle, joka on rakentamaton.
Kohde sijaitsee RKY-alueella. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
2014: Käikälän kylätontin länsi- ja pohjoisosa on nykyistä tonttimaata. Alueen pohjoisosassa sijaitsee asuinrakennus hoidettuine pihoineen ja sen keski- ja itäosassa on talousrakennuksia. Tonttia halkoo kaksi tietä. Vuoden 1791 (H40:11/1-4) kartan asemoinnin perusteella alueen kaakkoisosan peltoalueen kohdalla on sijainnut kylän asuintonttimaata. Tällä kohtaa on voinut säilyä jäänteitä vanhasta asutuksesta. Inventointihetkellä peltoa ei ollut kynnetty, joten pintapoimintaa ei päästy tekemään. Peltokaistaleen, jolle asemoitu kylätontti yltää, ja nykyisen talouspihan väliin jäävän tien pohjoispuolella on useita kiviä ja työntökivikasoja. Kaikki kivet tuskin ovat peräisin pellonraivauksesta. Onkin hyvin mahdollista, että ainakin osa kivistä on peräisin kylätonttiajan rakennuksista, joskin ne eivät enää ole alkuperäisillä paikoillaan.
Kylätontin lounaispuolen metsäsaarekkeessa (ei asemoidun tontin alueella) epämääräisiä maakuoppia ja kivikasoja. Kuopissa oli näkyvissä modernia roskaa.
Tarkastus 2020. Tummunut peltomultakerros ja rautakautiseen asuinpaikkaan viittavat löydöt tarkentavat kylätontin rajausta sen kaakkoispuolella. Nämä seikat ja tontin välittömässä läheisyydessä, sen koillispuolella, sijaitseva rautakautinen kalmistoalue (Keromäki, Keromäki 2,3 ja 4) puoltavat muinaisjäännösstatuksen muuttamista muuksi kulttuuriperintökohteeksi: asutusta on paikalla todennäköisesti ollut jo rautakaudelta lähtien. Kylätontin tarkemman rajauksen ja statuksen selvittäminen vaativat tarkempia ja laajempia tutkimuksia kylätontin alueella kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Hähkäniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä on ollut 1560-luvulla kolme tilaa ja tilaluku on pysynyt vuoteen 1571 mentäessä samana. Kohde on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella Santamäen lounaisreunaan pellon läheisyyteen. Paikka on edelleen asuttu.
Kylätontilla käytiin vuoden 2021 inventoinnin yhteydessä. Kylätontin pohjoispuoli oli asuttua ja hoidettua maatilan pihapiiriä, mutta tien eteläpuolinen alue oli osittain autioituneen maatilan aluetta. Ulkorakennukset näyttivät olevan käytössä ja pihalla oli karjan laidunaitoja. Päärakennuksen ympäristö oli melko umpeenkasvanutta. Molemmissa pihapiireissä oli runsaasti rakentamatonta pihapiiriä, joten alueella voi mahdollisesti olla säilynyt rakenteita vanhemmasta asutuksesta.
2021 inventointi: Häkäniemen kylätontin aluerajausta tarkennettiin isojakokartan ja maastohavaintojen perusteella. Kohteen luokitusta muutettiin mahdollisesta muinaisjäännöksestä muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Jalkaranta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jalkaranta on ollut mahdollisesti kylänä jo 1300-luvulta lähtien, mutta ensimmäinen maininta lähteissä on siitä vasta vuodelta 1539, jolloin kylässä on ollut 6 tilaa. 1560-luvulla tilaluku on laskenut viiteen ja vuonna 1751 tiloja on ollut enää kolme.
Kohde on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella Vesijärven rantaan Lahden keskustan luoteispuolelle. Alue on edelleen asuttua. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Järvenpää (1000024124) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Järvenpään kylä on liitetty Hollolasta Lahteen vuonna 1905. Kylän kiinteä asutus on alkanut mahdollisesti jo viikinkiajalla, mutta varhaisin kirjallinen lähde kylästä on vasta vuodelta 1564, jolloin Järvenpäässä on ollut yksi tila. Vuonna 1568 tilaluku on noussut neljään.
Kohde on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella Joutjärven kaakkoisrannalle, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Tontit on osin rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Inventointi 2021: Maastossa tarkastettiin kylätontin itäpuolelle, olemassa olleen muinaisjäännösrajauksen ulkopuolelle jäävä alue. Vielä 1750-luvun kartalla kyseinen alue on peltojen väliin jäävää metsäaluetta, mutta vuoden 1791 tiluskartassa alue on otettu tonttimaaksi. Paikalla on asutusta myös vuoden 1874 senaatinkartalla ja vuoden 1964 peruskartalla. Nykyisin paikalla ei ole enää asuinrakennuksia, vaan alueella on koiraharrastuskenttä ja siihen kuuluva pieni piharakennus ja hoidettu parkkipaikka. Kentän ympärillä kasvaa havupuuvaltaista sekametsää.
Parkkipaikan eteläpuolella, mäen korkeimmalla kohdalla, pienessä metsäsaarekkeessa on lohkotuista kivistä tehdyn kivijalan jäänne. Kivijalan pituus on noin 12 metriä, leveys 4-5 metriä ja se on osittain tuhoutunut. Yhdessä nurkkakivessä on havaittavissa porausjälki. Kivijalan länsiosassa on noin metrin korkuinen pyöreähkö kasa, joka on mahdollinen uunin jäänne.
Kivijalan pohjoispuolella on vanha ulkorakennus tai vaja, jonka takana, mäen rinteen yläosassa on useita maakellarikuoppia. Yksi kuopista on kivetty ja siinä on betonia, muut neljä ovat maakuoppia. Kellareiden läheisyydessä on havaittavissa myös muutamia kivikasoja, jotka vaikuttavat suhteellisen resenteiltä.
Noin 80 metriä koirakentän parkkipaikan pohjoispuolella, metsän reunassa on mahdollinen uunin raunio ja kivijalka. Paikalla havaittiin suuren kuusen juuressa oleva metrin korkuinen raunio, jossa oli nähtävissä sammaloituneita kiviä. Raunion halkaisija oli noin 2,5 metriä ja sen ympärillä on mahdollisen kivijalan jäänteet. Lisäksi alueella on useita pienehköjä, epämääräisiä kuoppia.
Alueella on asuttu 1960-luvulle saakka, joten alueelta saadut havainnot ovat todennäköisesti hyvin eri-ikäisiä. Kohteen tarkempi rajaaminen ja havaittujen jäännösten ajoittaminen vaatisi kohdennetumman tutkimuksen kuin mitä perusinventoinnissa on mahdollista suorittaa.

Renkomäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuodelta 1469 on kirjallisissa lähteissä maininta Rengonjoesta, mutta Renkömäestä varhaisin maakirjamerkintä löytyy vasta vuodelta 1539, jolloin kylässä on ollut kaksi tilaa. Vuonna 1571 tilojen määrä on ollut 4. Kylään kuuluu myös Ämmälä, josta varhaisin maininta on vuodelta 1702.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja se on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Renkomäen länsipuolelle. Kylätontti jakautuu kahteen paikkaan, jotka ovat rakenntettuja. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Ahtiala Sesta Gård (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ahtialan kylä mainitaan lähteissä ensimmäistä kertaa 1400-luvun loppupuoliskolla. Kylä on liitetty Lahteen vuonna 1956, mutta Seesta on jäänyt vielä Nastolaan.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Sen paikannus on tehty Kuninkaan kartaston perusteella. Sesta Gård sijaitsee Kivijärven kaakkoisrannalla. Paikalla on edelleen rakennus.

Uusikylä (1000024134) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nastolan historian mukaan Uusikylä mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1422, jolloin kylässä kokoontuivat käräjät. Kylän historia ulottuu suurella todennäköisyydellä tätäkin varhaisempaan aikaan. Varhaisimman maakirjan mukaan kylässä on ollut vuonna 1539 9 tilaa. 1560-luvulla tilaluku on ollut 8, mutta vuonna 1571 niitä on ollut jälleen 9.
Nykyään Uudenkylän kylätontti on kauttaaltaan asuttu, eikä sillä ole autioituneita alueita. On kuitenkin mahdollista, että nykyisten talojen pihapiirien rakentamattomien osien alla on säilynyt jäänteitä Uudenkylän ryhmäkylästä. Myös Heinolantien alla on saattanut säilyä kylätontin vanhoja osia.

Vanaja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on mahdollisesti vuodelta 1538. Vuoden 1539 maakirjassa kylässä on ollut kaksi tilaa ja 1560-luvulla tiloja on ollut viisi.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Kivijärven koillispuolelle peltojen reunaan jäävälle alueelle. Kylätontin pohjoispuolella on ollut mylly. Kylätontin alue on edelleen osittain asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Villähde (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin historiallinen lähdemaininta kylästä on mahdollisesti vuodelta 1470. Vuonna 1539 Villähteessä on ollut jo 19 tilaa. 1560-luvulla tilaluku on ollut 16 ja vuonna 1571 12.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti on melko tiiviisti rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Kinttula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä on ollut 1560-luvulla jo 19 tilaa. Vuoteen 1752 mennessä niiden määrä on laskenut kahdeksaan. Erään lähteen mukaan Kinttulan kartanon lähellä olisi ollut Oriniemenkylä, joka on liitetty 1600-luvulla kartanoon. Toisen lähteen mukaan onkiniemi eli Kinttula olisi kuulunut Hollolan pitäjään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kinttulan kartano on sijainnut Pyhäjärven rannalla niemellä. Kartanoon on liittynyt useita torppia, joista osan paikat ovat autioituneet, kuten mm. Nuppilinnan kärki (mj.rekisterissä kohde Nuppilinna 2) ja siitä noin 0,5 km luoteeseen oleva teiden väliin jäävä peltoalue. Kartanon pohjoispuolelta tunnetaan myös Linnanmäki -niminen rautakautinen/keskiaikainen muinaislinna. Lähistöltä tunnetaan myös toinen mahdollinen muinaislinna, Nupilinna 1.

Viljamaa (Orimattila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä on ollut viisi tilaa. 1560-luvulla tiloja oli 9, mutta vuoteen 1571 ne laskivat jälleen viiteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, jossa kylä esiintyy Orimattilan ja Käkelän (koordinaatit) kylätontteina. Lisäksi idempänä on Pyörähtälän tonttimaa. Orimattilan kylätontti on sijainnut kirkon läheisyydessä (P: 6 742 022, I: 430 922) ja Pyörähtälä on sijainnut nykyisen Aatamilan kohdalla (P: 6 741 454, I: 435 625). Tontit ovat lähes kokonaan rakennettuja. Kohdetta ei ole rajattu.

Auttoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Auttoisten kylä sijaitsee Padasjoen kirkolta 12 kilometriä länsilounaaseen valtatien 53 länsipuolella Kylänjoen varressa. Kylän läpi kulkee kaakko–luode-suuntainen harju.
Varhaisin maininta Auttoisista on vuodelta 1471 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla 15.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella jossa kylä on jakautunut Kylänjoen molemmille puolille. Tontit ovat edelleen asuttuja. Kylään on kuulunut myös mylly Myllyjärven rannalla.
Vuoden 2018 alueelle kaivetun sähkömaakaapelin arkeologisessa valvonnassa havaitut ilmiöt ja rakenteet eivät juuri tuoneet uutta tietoa kylän historiasta. Selkeitä rakennuksen jäännöksiä ei löytynyt ja havaitut ilmiöt jäivät ajoituksiltaan ja funktioiltaan epämääräisiksi. Suurin osa kaivannoista oli täysin löydöttömiä ja maaperältään luontaisia tai modernin muokkauksen tulosta. Valvonnan tulosten perusteella kylätontin rajausta voidaan kuitenkin tarkentaa ja status täsmentää muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Seitniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seitniemi mainintaan kirjallisissa lähteissä vasta vuosien 1837-47 rippikirjassa. Kohde on paikannettu nykyisen maastokartan perusteella. Kartan mukaan paikalla sijaitsee Vanha-Inkilä. Kyseessä on luultavasti melko nuori kylätontti.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kankila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin lähdemaininta kylästä on vuodelta 1465 tai 1469. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Sysmän keskustan alueelle, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Rapala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1430 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla kolme. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Rapalanlammen rannoille. Koordinaattien osoittama kylätontti on edelleen asuttu, mutta sen koillispuolelta tunnetaan rautakautinen asuinpaikka Rapalanlampi. Lammen itäpuolelta tunnetaan Rapalan Manterenpellon historiallisen ajan asuinpaikka, joka näkyy myös Kuninkaan kartastossa. Lisäksi asutusta on ollut myös lammen eteläpuolella, jonne on merkitty kolmen talo asutuskeskittymä. Tämä alue on nykyisin autiona (ks. erilliskohde).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Toivola (1000024238) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1467 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla seitsemän tilaa. Alkujaan Toivola oli osa Suurkylää. Kohteen läheisyydestä tunnetaan Vanhainkoti -niminen historiallisen ajan kylätontti sekä moniperiodinen muinaisjäännös nimeltä Lopperi. Nämä liittyvät luultavasti samaan kylään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kartastoon kylä on merkitty Harila -nimisenä. Kylätontti on sijainnut Paskolammen länsipuolella, paikalla, joka on nykyisin osittain rakennettu. Nuoremmassa pitäjänkartassa Toivolan kylä on merkitty nimenä nykyisen rajauksen pohjoispuolella olevan niemen päälle, koko niemen kattavaksi. Selkeää kyläkeskittymää ei pitäjänkartassa ole.

Kumia (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nastolan kylään kuuluva Kumia sijaitsi kirkonkylästä pohjoiseen Kumianhaaran eteläpuolella. Nastola mainitaan lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1484 ja vuonna 1539 kylässä oli jo 9 tilaa. Vuonna 1571 tilojen määrä oli 7.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartanon perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Arrajoen kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arrajoen kartano on perustettu vuonna 1651. Kartano tunnetaan myös nimellä Jokelan kartano. Vuoden 1787 isojakokartassa kartanon nimi on Jokela gård. Kartanon värikkäiden vaiheiden jälkeen sen nykyinen päärakennus on rakennettu vanhan päärakennuksen kivijalan päälle. Kartanon pihapiiri on nykyisin hoidettua pihamaata, mutta se on pääsääntöisesti välttynyt nykyaikaiselta maankäytöltä. On hyvin mahdollista, että kartanon pihapiirin nykyisin rakentamattomien osien alla on säilynyt jäänteitä kartanon varhaisimmista vaiheista. Kartanon pohjoispuolella on mahdollisesti ollut Arrajoen vanha kylätontti.
Kohteen rajaus perustuu vuoden 1787 isojakokarttaan merkittyyn tonttimaahan, joka on asemoitu peruskartalle.

Uusikartano (1000024307) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uudenkylän kyläkeskuksen länsipuolella, nykyisen Mustakallion tilan mailla sijainnut
Uusikartano perustettiin vuonna 1879. Kartanon lyhyt kukoistuskausi päättyi uonna 1949, jolloin jo hylätyn kartanon päärakennus paloi.
Uudestakartanosta on jäljellä pohjois-eteläsuuntaisen päärakennuksen kivijalka. suorakaiteen muotoisen, noin 9 x 24 metrisen kivijalan sisällä on nähtävillä uunin jäännöksiä sekä sisäseinien linjoja. Kivijalan itäpuolella on siitä erottuva puolikaaren muotoinen kiveys, joka valokuvien perusteella on ollut kartanorakennuksen veranta ja
näkötorni. Kartanon raunioiden etelä- ja länsipuolelle levittäytyy villiintynyt kartanopuisto.

Immilä (Immilä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1484 ja vuonna 1539 Immilässä on ollut jo 10 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä on ollut 14 ja vuonna 1571 kahdeksan. Kuninkaankartastossa paikalla on Immilän vanha kylätontti, joka jakautuu kolmeen kylätonttiin. Aleskylä on pohjoisempana ja Immilä etelämpänä. Immilän kylätontin pohjoisosa on asuttu edelleen, mutta eteläisin osa on rakentamaton.
Immilän alueelta tunnetaan Oijalan irtolöytö: Otto III aikainen hopearaha (996-1002) ja Kustaa Vaasan aikainen raha (1529). alueen rakentamattomilla kohdilla voi löytyä viitteitä kylätontista ja mahdollisesti myös sitä vanhemmasta
asutuksesta. Kylätontilta ja sen läheisyydestä on löytynyt punasavikeramiikkaa, fajanssia ja palanutta savea.

Nynäsinsalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Heinolan kirkosta 4,2 km lounaaseen, VT 4 moottoritiestä noin 630 metriä itään, Vähä-Salijärven ja Puurolammen välisessä metsässä, Vähä-Salijärvestä 230 metriä koilliseen. Paikka on metsittynyttä peltoa, maaperä on multaa. Metallinilmaisinlöytöinä paikalta on talletettu kokoelmiin pieni kahdeksantahkoinen kello ja koristeellinen kirjansolki KM 40628:1-2. Esineet ovat löytyneet 20.-22.6.2012 metallinetsinnässä alueelta, jonka laajuutta ei ole ilmoitettu. Löytäjän mukaan paikalla on viljelyröykkiöitä, matalaa kiviaitaa, 4-6 rakennuksen rauniot ja pari kellarikuoppaa. Senaatin kartastossa paikalle on merkitty rakennuksia. Alueelta on myös paljon muita metallilöytöjä, kuten hevosenkenkiä, lusikoita, rautaisia työkaluja, koristeheloja ja avain. Näitä esineitä ei talletettu museon kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat arkistossa). Nynäsin kartano on merkitty muinaisjäännösrekisteriin (1000023975) ja se sijaitsee tästä asuinpaikasta noin 1,3 km länteen moottoritien toisella, länsipuolella.
Kesällä 2017 tehdyssä tarkastuksessa, että löytöpaikan luoteispuolella oli tehty avohakkuu, jonka yhteydessä maaperä on muokkautunut niin paljon, ettei tällä alueella ole enää mahdollista tehdä havaintoja mahdollisista rakenteista. Löytöpaikan lähiympäristössä, tiheässä nuoressa kuusikossa oli havaittavissa useita röykkiöitä ja matalia kivirivejä tai -aitoja. Röykkiöiden lisäksi havaittiin ainakin yksi kaivettu kuoppa, joka on todennäköisesti ilmoituksessa mainittu kellari-kuoppa. Selviä rakennusten perustuksia ei alueella havaittu.
Senaatin kartan (XVI 35, mittaus 1876–77, Kansallisarkisto) mukaan rakennukset ovat sijainneet löytöpaikan itäpuolella olevan mäen pohjoisrinteellä, mutta myöskään sieltä ei havaittu selkeitä perustuksia, röykkiöitä kylläkin. Pitäjänkartassa (Heinola (3112 08+05 Ia.* -/- -), Kansallisarkisto) alueelle ei ole merkitty rakennuksia lainkaan.
Kaikkiaan röykkiöitä ja muita rakenteita löytyi noin 6,2 hehtaarin kokoiselta alueelta

Sortuneenkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaidat sijaitsevat Viitailan kylässä, lähellä Vesijärven rantaa Sortuneenkallionmäen rinteessä, lähellä mökkitietä. Tien pohjoispuolella olevassa mäenrinteessä erottuu selvänä kivirakennelmana (noin 40 cm korkea) yhtenäinen kiviaita. Aita seuraa mäen alareunaa noin 100 metrin matkalla. Aidassa on pieniä ulokkeita, ja se on hyväkuntoinen ja rakennettu asettelemalla lohkokiviä päällekkäin. Aidan päällä kasvaa jonkin verran sammalta, mutta muuten se on vielä selvästi maastossa erotettavissa. Rakennusaikaa on mahdoton määritellä tarkasti, mutta säilyvyyden perusteella ikää on noin 100–150 vuotta. Aita jatkuu myös tien eteläpuolella useiden kymmenien metrin päässä olevan toisena vastaavanlaisena rakennelmana. Tarkastuskäynnin yhteydessä kiviaitojen tarkkoja sijainteja ei mitattu tarkemmin, vaan määritys perustuu karttahavaintoihin. Eteläisemmän aidan paikka on ohjeellinen, sillä sankka metsä esti tarkan havainnoinnin.
Pohjoisempi aita seuraa tarkasti peruskartalle merkittyä tilusrajaa. Sama rajalinja näkyy myös 1840-luvulla tehdyssä Kurhilan pitäjänkartassa. Kun kiviaidan paikka asemoidaan kyseiselle kartalle, nähdään, miten se seuraa melko tarkkaan tätä vanhaa rajalinjaa. Näin ollen ainakin pohjoisempaa kiviaidan osaa on syytä pitää kyseisen rajalinjan aitana.

Juntinkorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Juntinkorpi -nimisen suon ja Tihjärven välisen pohjois-eteläsuuntaisen kapean kannaksen pohjoispäästä havaittiin kaksi pitkänomaoista matalaa kuoppaa sekä maakiven rinnalle koottu kiviröykkiö. Kuopat ja röykkiö sijaitsevat noin 121 m korkeustasolla.
Eteläisempi kuoppa on noin 2,5 x 1,3 m kokoinen (syvyys n. 40 cm). Pitkänomainen kuoppa on kutakuinkin lounaan suuntainen. Toinen paikalta havaittu kuoppa (pohjoisempi) on niin ikään pitkulainen noin 2 x 1,4 m kokoinen (syvyys n. 50 cm) ja saman suuntainen kuin ensiksi mainittu. Pohjoisemman kuopan länsireunassa on pieni maavalli, muuten kuopat vaikuttavat vallittomilta. Kuoppien välinen etäisyys on noin 7 m, ja ne on tehty matalan kumpareen länsireunaa, järven puolelle. Toiseen kuopista tehtiin koekuoppa - löytöjä ei tehty eikä myöskään huuhtoumiskerrosta havaittu. Pohjoisemmasta kuopasta noin 9 m länteen sijaitsee noin 1,2 x 1,2 m kokoinen maakivi (korkeus n. 80 cm). Maakiven itälaidalle, em. pitkulaisten kuoppien puolelle, on kasattu pienempiä kiviä röykkiöksi. Röykkiö on pienempi ja matalampi kuin siinä kiinni oleva maakivi ja sitä peittää sammalkerros.

Suppi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hollolan Hämeenkosken Käikälän kylästä, Hämeenkosken taajaman luoteispuolella, Kangastenmäentien varressa on kolme matalaa mahdollista kiviaitaa ja niiden keskellä röykkiö metsässä.
Kiviaidoista kaksi oli noin koillinen–lounas -suuntaisia ja noin 10 – 15 m pitkiä. Näiden yhdensuuntaisten kiviaitojen koillispäässä oli yksi luode–kaakko -suuntainen kiviaita, joka oli noin 15 – 20 m pitkä. Aidat olivat melko matalia, eikä kiviä ollut aseteltu aitoihin kovinkaan huolellisesti. Tämän vuoksi kivilinjojen tulkitseminen aidaksi on melko epävarmaa.
Niiden keskellä oli myös kiviröykkiö, joka oli halkaisijaltaan noin 2 – 3 m ja noin 0,5 m korkea. Röykkiössä oli kivien lisäksi tiiliä. Saadussa ilmoituksessa mainittuja noin 2 m halkaisijaltaan olevia kaivettuja maakuoppia ei kiviaitojen läheisyydessä ollut.
Maasto paikalla on kuusivaltaista sekametsää ja maaperä melko kivistä.

Hirvikallio 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hirvikallion pohjoisosassa sijaitsee kaksi rajamerkkiä. Läntisempi, Hirvikallio 1, on lähellä kallion pohjoisreunaa. Kyseessä on nelikulmainen kalliopohjalle kasattu kivilatomus, jonka halkaisija on 1,5 m. Sen keskellä on yksi pystykivi. Rajamerkin kokonaiskorkeus on 1,2 m. Kivilatomus on sammaloitunut ja pystykiveä peittää jäkälä. Ympäristö on kallioista mäntypuuvaltaista metsää. Toinen rajamerkki, Hirvikallio 2, sijaitsee satakunta metriä kaakkoon.
Rajamerkit sijaitsevat Hollolan Jarvalan ja Aikkalan kylien rajalla. Molemmat kylät kuuluvat Hollolan Kankaantaan kylään. Ensimmäinen maininta Jarvalan kylästä on vuodelta 1458, ja Kankaantaan alueelta tunnetaan rautakautisia muinaisjäännöksiä. Vuonna 1751 Kankaantaan kylässä on ollut 40 taloa. Rajamerkit sijaitsevat edelleen olemassa olevalla kiinteistörajalla. Raja näkyy myös vuoden 1963 peruskartalla ja 1800-luvun puolivälissä laaditulla pitäjänkartalla.

Hirvikallio 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee loivasti viettävässä kalliorinteessä, sen tyvessä. Kyseessä on lähinnä nelikulmainen kivilatomus, jonka halkaisija on noin 1,5 m. Sen keskellä on yksi pystykivi. Rajamerkin kokonaiskorkeus on noin 0,8 m. Kivilatomus on kasattu muutamasta suhteellisen kookkaasta kivestä. Latomus on sammaloitunut ja pystykiveä peittää jäkälä. Ympäristö on osin kallioista ja osin moreenipohjaista havupuuvaltaista metsää. Toinen rajamerkki, Hirvikallio 1, sijaitsee noin 100 metriä luoteeseen.
Rajamerkit sijaitsevat Hollolan Jarvalan ja Aikkalan kylien rajalla. Molemmat kylät kuuluvat Hollolan Kankaantaan kylään. Ensimmäinen maininta Jarvalan kylästä on vuodelta 1458, ja Kankaantaan alueelta tunnetaan rautakautisia muinaisjäännöksiä. Vuonna 1751 Kankaantaan kylässä on ollut 40 taloa. Rajamerkit sijaitsevat edelleen olemassa olevalla kiinteistörajalla. Raja näkyy myös vuoden 1963 peruskartalla ja 1800-luvun puolivälissä laaditulla pitäjänkartalla.

Okeroinen-Renkomäki tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kukonkoskella vanha tie on ylittänyt Porvoonjoen nykyisen tien itäpuolelta. Vanhan tien linjaus on paikannettu vanhoilta kartoilta (kuninkaan kartasto 1700–1800-lukujen taite, pitäjänkartta 1840-luku, peruskartta v. 1963). Vanha tie on yhdistänyt Hollolan Kankaantaan ja Okeroisten kylät silloiseen Orimattilan Renkomäen kylään. Renkomäestä tie on edelleen jatkunut Loviisaan saakka, joten tie on yhdistänyt Ylisen Viipurintien Suureen Rantatiehen eli Kuninkaan tiehen.
Porvoonjoen kaakkoispuolella vanha tienlinjaus noudattaa Kyläkunnantien linjausta. Tien käytöstä poisjäänyt osuus on noin 35 metrin mittainen alue välillä Kyläkunnan-tie ja Porvoonjoki. Joen luoteispohjoispuolella vanhan tien linjaus noudattaa Ala-Okeroisentien itäpuolella kulkevaa kevyenliikenteen väylää. Vanhan tien linjaus on hahmotettavissa joen pohjoispuolella välillä Porvoonjoki-Kolmenkorttelinkatu noin 300 metrin matkalta. Kolmenkorttelinkadun pohjoispuoleista vanhan tien linjausta ei tarkastettu tässä inventoinnissa. Porvoonjoen molempia rantoja tarkastettiin vanhan tien linjauksen kohdalta, eikä paikalla havaittu vanhan tien tai sillan jäännöksiä.
On epätodennäköistä, että vanhan tielinjan rakenteita tai vanhimpia kerroksia on alueella säilynyt, mutta vanha tien linjaus on edelleen hahmotettavissa välillä Kyläkunnantien - Kolmenkorttelinkatu.

Lahti-Renkomäki tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Lahden ja Renkomäen kylät yhdistänyt vanha tie on paikannettu vanhoilta kartoilta (kuninkaan kartasto 1700–1800-lukujen taite, pitäjänkartta 1850-luku, peruskartta v. 1963). Renkomäen kohdalla tie on yhdistynyt Okeroisista tulevaan tiehen ja jatkunut siitä edelleen Loviisaan. Pohjois-etelä suuntainen tie on yhdistänyt Hollolan ja Lahden seudulla kulkeneen Ylisen Viipurintien rannikon suuntaisesti kulkeneeseen Suureen Rantatiehen eli Kuninkaan tiehen. Vanha tie on kulkenut Launeenkadun, Sokeritopanpolun, Mäkelänkadun ja Ajokadun kohdalla. Tien vanhoista kerrostumista on tuskin jäljellä mitään, koska edelleen käytössä olevien teiden parannus- ja uudelleen rakentamistyöt ovat olleet varsin massiivisia.

Kiviranta (1000030220) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviranta-nimisen tilan luoteispuolella olevalla kalliomäellä, mäen länsiosassa sijaitsee kaksi kiviaitaa sekä kolme röykkiötä ja vanhan piikkilanka-aidan jäännökset. Muualta mäen alueelta ei löydetty kivirakenteita tai muita merkkejä muinaisjäännöksistä.
A: Kiviaita, jonka pituus oli noin 41,5 m ja leveys noin 0,7–1,0 m. Kiviaita oli korkeintaan 50 cm korkea ja kokonaisuudessaan paljon huonommin kasattu kuin kiviaita B. Kiviaita A ei vaikuta kulkevan minkään tontin-rajan suuntaisesti ja sen funktio on epäselvä, sillä se on ainakin yksinään hyvin matala estääkseen eläinten tai ihmisten kulkua. Aidan päiden koordinaatit: P: 6 741 609,53; I: 428 549,33; Z: 76,43 m ja P: 6 741 636,55; I: 428 546,20; Z: 79,90 m
B: Kiviaita, jonka pituus oli noin 24,5 m ja leveys noin 1,0 m ja korkeus oli pääasiassa noin 90 cm, mutta osittain aidassa oli vain yksi kivikerta, jolloin korkeus oli noin 10 cm. Kiviaita oli varsin hyvin ladottu ja aita kulkee tonttien välisen rajan suuntaisesti.joka myös nykyään voimassa. Muuten kiviaidan funktio jää, sillä se on varsin lyhyt ja osin aivan liian matala estääkseen kulkemista. Aidan päiden koordinaatit: P: 6 741 628,32; I: 428 573,64; Z: 76,29 m P: 6 741 646,49; I: 428 589,82; Z: 74,38 m
C: Kiviröykkiö, kooltaan noin 2,0 m x 2,0 m ja korkeus oli noin 30 cm. Röykkiö saattaa liittyä tonttien väliseen rajaan, mutta tulkinta on epävarma. Keskikoordinaatit: P: 6 741 672,44; I: 428 590,73; Z: 74,54 m. Tästä röykkiöstä 4,7 m luoteeseen on röykkiö D:
Pieni, noin 50 cm x 50 cm laaja kiviröykkiö, jonka korkeus oli noin 50 cm. Röykkiön keskellä oli pystyssä puukeppi. Kyseessä voi olla tontin rajamerkki tai alueella kulkeneen piikkilanka-aidan paalun tukikiveys.Keskikoordinaatit: P: 6 741 675,79; I: 428 587,45; Z: 76,15 m
Röykkiö E: Yli 2,0 m x 2,0 m laaja ja 50–75 cm korkea röykkiö, joka oli tehty melko suurista kivistä (pään kokoisista tai suuremmista). Röykkiön keskellä oli kuoppa, josta oli mahdollisesti poistettu jossain vaiheessa siinä olleita kiviä.. Kyseessä voi olla muiden röykkiöiden tapaan rajamerkki. Mahdollisesti rajamerkki on jäänyt käytössä ja siinä vaiheessa keskeltä on poistettu kiviä. Keskikoordinaatit: P: 6 741 700,49; I: 428 568,13; Z: 79,00 m

Hopeavaara (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolme kivistä ladottua rajamerkkiä, joissa keskellä pystykivi a) Koko 1,4x1,4x0,5 m b) koko 1,3x1,3x0,4 m c) koko 1x1x0,6 m. Sijaitsevat Suivassa Hopeasalmen pohjoispuolella rannan tuntumassa. Kohdalla tai lähellä ei nyt ole rajaa.

Kahi 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Raivausröykkiöitä 12 kappaletta. Sijaitsevat Kymijoen länsirannan tuntumassa, Kalkkisten kanavasta pohjoiseen. Paikka on peltojen rajaama metsäinen, kallioinen ja kivinen alue. Röykkiöt ovat hyvin vaihtelevan kokoisia ja pikemminkin peltokivikasoja kuin kaskiröykkiöitä (kooltaan 4x4x1 m, 3x3x0,5 m, 5x5x1 m, 3x2x0,5m, 4x4x0,6 m, 4x4x0,8 m, 6x5x0,6 m, 2x1,5x0,3 m, 1,5x1,5x0,3 m, 2,5x1,5x0,5 m, 3x3x0,5 m, 1x1x0,5 m, 4x2x0,5 m). Osa niistä on maakiven päällä ja/tai kupeessa.

Syväsalmi (1000030500) (Kivirakenteet)
Moderni; Raivausröykkiö 3x2x0,5 m. Sijaitsee Rutalahden kylän pohjoispuolella, sekametsässä, kallioisessa ja kivisessä maastossa moreenipohjalla.

Syrjälä (1000030501) (Kivirakenteet)
Moderni; Kaksi raivausröykkiötä, koot 4x3x1 m ja 3x2x0,5 m. Sijaitsevat Rutalahden kylästä luoteeseen, Maasaaren länsipuolella vastarannalla. Paikka on kivistä, kuusta kasvavaa metsämaastoa.

Keltalahti (Kivirakenteet)
Moderni; Raivausröykkiöitä neljä kappaletta (koot 4x3x1 m, 6x5x1 m, 6x5x3 m, 6x6x0,5 m). Sijaitsevat Keltalahden kylässä, Ruotsalaisen järven etelärannan tuntumassa. Paikka on kivistä, kuusta kasvavaa metsämaastoa.

Huovari (Kivirakenteet)
Moderni; Raivausröykkiöitä yhdeksän kappaletta. Sijaitsevat Kalkkisten kylätaajamasta länteen, Kymijokeen pistävässä niemessä, sen länsirannan tuntumassa. Maasto on kallioista ja hyvin kivistä, havupuuvaltaista sekametsää. Maaperä moreenia. Kaikki röykkiöt ovat suhteellisen pieniä (kooltaan 1,5x1x0,5 m, 2x1x0,8 m, 2x1x0,6 m, 2x1,5x0,9 m, 1,5x1x1 m, 1x1x0,5 m, 1,5x1x0,5 m, 1,5x1x0,5 m, 1,5x0,5x0,3 m).

Peltosaari (1000030504) (Kivirakenteet)
Moderni; Raivausröykkiö kooltaan 1,5x1,5x0,5 m. Paikka on kivistä ja viettävää metsämaastoa Kymijoen pohjoisrannalla, Kalkkisten kanavasta kaakkoon.

Niemelä (1000030505) (Kivirakenteet)
Moderni; Kiviaita ja 18 raivausröykkiötä. Sijaitsevat Kymijoen pohjoisrannan tuntumassa, Kalkkisten kanavasta koilliseen. Paikka on lehtipuuvaltaista ja osin tiheää kuusikkoa kasvavaa, kivistä sekametsämaastoa. Kiviaita on matala ja kapea (15x0,5x0,5 m), lähellä rantaa ja sen suuntaisesti. Röykkiöt ovat vaihtelevan kokoisia, osin maakivien päällä, kupeessa tai välissä (kooltaan 3x3x0,5 m, 7x4x0,5 m, 2x1,5x0,3 m, 2,5x2x0,8 m, 3x3x0,5 m, 2x1x0,6 m, 2x2x0,5 m, 2x1,5x0,3 m, 1x1x0,4 m, 1x1x0,5 m, 2x2x0,5 m, 2x1x0,5 m, 2,5x2x0,3 m, 2x1x0,4 m, 3x1,5x0,5 m, 3x3x0,8 m, 2x2x0,4 m).

Tippurankärki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan rakennuksenperustus ja kaksi raivausröykkiötä. Paikka sijaitsee Rutalahden itärannalla kallioisessa ja kivisessä maastossa, pellon ja järven välisellä metsäalueella, lähellä pellonreunaa. Alueella on lisäksi muutamia sekalaisia peltokivikasoja.
Rakennuksen suorakaiteen muotoinen kiviperustus laajuus 8x5 m ja siihen liittyvä kiviröykkiö, ilmeisesti uunirakenne 4x4x1 m. Mahdollisesti riihen tms. jäännös. Raivausröykkiöt kooltaan 2,5x1x0,3 m ja 3x2x0,3 m

Erkkilä 1 (1000034549) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sysmän Nuoramoisten kylässä, 935 m kaakkoon Nuoramoisten seuraintalosta, Pienen, heinittyneen peltaukean luoteisreunalla, voimajohtolinjan vieressä, sen länsipuolella.
Paikalla on muutamia kymmeniä metrejä pitkä noin 1 m leveä ja 0,6 m korkea
kiviaita, joka sijaitsee nykyisellä rajalinjalla ja nykyään pois käytöstä
jääneen niittyviljelmän luoteisreunalla. Kiviaidan vieressä, voimajohtolinja alla on
kaksi suurehkoa raivausröykkiötä. Näistä läntisempi on kooltaan 6 x 2-4 x 1,5 m ja
siinä olevien kivien halkaisija on jopa yhden metrin. Itäisemmän raivausröykkiö
halkaisija on noin 2,5 m ja korkeutta sillä on alle 0,3 m. Raivausröykkiöiden päällä
kulkee vanhaa piikkilanka-aitaa.
Niityn luoteisreunassa sijaitseva kiviaita voi olla iältään vanhakin, sen sijaan
raivausröykkiöt vaikuttavat nuorilta. Niistä suuremman kivien siirtämiseksi on
todennäköisesti käytetty konevoimaa.

Ketlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita umpimetsässä Tuusjärven lounaispuolella ja Ketlahden tilan pohjoispuolella, tilakeskuksesta 100 - 200 m koillisen - luoteen suuntaan. Huolellisesti kylmämuurattu mutta paikoin sortunut. Korkeus 0.6-1.2 m, leveys 0.6 m. Sijaitsee sekametsässä maapohjalla mutta paikoin kalliolla. Osan matkaa kulkee likimain Ketlahdentien suuntaisesti, jolle se näkyy, ja kääntyy sitten länsilounaaseen. Kiviaidan kulku noudattelee Ketlahden tilan pohjoispuolisen peltoalueen rajoja, jotka näkyvät vielä vuoden 1965 peruskartalla (3112 12). Suomen taloudellisella kartalla vuosilta 1942 ja 1926 (Heinola) talo ja peltokuvio samoin kuin tilan sivuitse kulkeva tie näkyvät kartalla. Vuoden 1914 kartalla (Heinolan pitäjä rajaseu-tuineen) ko. paikalle ei ole merkitty taloa, mutta idempänä tien päässä on talo, ku-ten myös myöhemmällä vuoden 1926 taloudellisella kartalla. Heinolan pitäjänkartalla (3121 10) vuodelta 1842 alue on asumatonta ja eikä sinne ole merkitty peltoa. Kartta-analyysin perusteella po. pellot ja niihin liittyvät kiviaidat ovat suhteellisen nuoria, todennäköisesti alle 100 vuotta.

Kärmemäki A (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita. Enimmillään 1.1 m korkea, 0.8 m leveä, huolellisesti kylmämuurattu mutta paikoin sortunut. Kiviaita sijaitsee Paasossa Sivilahdentien varressa, sen luoteispuolella ja kulkee likimain tien suuntaisena. Ympäristö on kuusivaltaista sekametsää ja aita on kasattu maapohjalle. Kiviaidan keskivaiheilla, kalliorinteen juurella on kaksi erillistä matalaa kolmen metrin kiviaidan pätkää 3-4 m etäisyydellä yhtenäisestä kiviaidasta ja sen kanssa samansuuntaisia. Vanhan Savontien varrella vanhan Paason kartanon mailla ja liittynee siihen.

Sulkavankosken vanha silta ja tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanha tie ja silta merkitty Kuninkaankartalle vähäisenä tienä ja mm. v. 1829 isoja-kokartalle. Nykyinen idästä rantaan tuleva tieura (alkupäässä mökkitienä) on samalla linjauksella ja siis "ikivanhaa" tietä joka jäänyt käytöstä 1960-luvun lopulla tai 1970 luvun alkupuolella. Kanavan reunoilla on vanhan sillan kiviperustukset. Länsipuolella kosken vartta etelään kulkeva vanha tie on polkumaisena urana jäljellä vajaan 100 m matkalla ja näkyvä tiejäännös päättyy pihaan

Hämeenniemi (1000034790) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Alueella on sammaloituneita raivausröykkiöitä joiden koot 2 -3 m halk. Kasvillisuuden perusteella alue on on voinut olla peltona tms. vielä jehkä 30-40 v sitten. 1840-luvun pitäjänkartalla pellot eivät tänne ulotu, ei myöskään 1820 kartalla eikä vanhoilla peruskartoilla (1965-1984). 350 m lounaaseen on vanhan Hämeenniemen talon paikka.

Vanha Tuusjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuusjärven kartanon (Ganla Tuusjärvi Gård v. 1781 kartalla) tonttimaa. Ennen kartanoa kylässä 3 taloa v. 1630. Vanhan tonttimaan alue on rakennettua ja maasto vaikuttaa tasatulta ja käsitellyltä, pihamaata. On todennäköistä, että jäljet vanhasta asutuksesta ovat hävinneet tai sekoittuneet myöhempään

Tuusjärvi Torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; V. 1781 kartalle on tälle alueelle merkitty kaksi torppaa "Tuusjärvi torp". Vuoden 2018 inventoinnissa todettin, että alue on rakennettu ja hoidettu pihapiiri asuin- ja talousrakennuksineen Ala-Pajujärven lounaisrannan tuntumassa. Päärakennuksesta satakunta metriä lounaaseen on vanhan rakennuksen harmaakiviperustus, pääosin luonnonkivistä, lisäksi pari lohkottua kiveä (N 6799248 E 454940). Perustus on noin 7x5 m. Sen sisäpuolella on uunin jäännös, tiilestä muurattu, jossa on harmaakiviperustus. Uunin koko on noin 1.5x1.5 m ja korkeus 0.7 m. Kyseessä on myöhäisen historiallisen ajan rakennus eikä perusta ei liittyne näihin vanhoihin torpanpaikkoihin.
Kyseiselle paikalle on vuoden 1969 peruskartalle (3121 10 Koskenmylly) merkitty asuinrakennus, jota myöhemmillä kartoilla ei enää ole.

Kärmemäki B (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuusimetsässä, kallioharjanteen ja tasaisen maan leikkauskohdalla havaittiin n. 250 x 300 cm kokoinen suorakaiteen muotoinen muutaman kymmenen sentin kokoisista kivistä tehty suorakaiteen muotoinen rakennuksenperus-tus. Perustus on etelän suuntaan avoin - siis ilman kivi tai maaperustaa. Perustuksen korkeus on noin 40 cm. Ladottu halk. n. 20 - 60 cm kivistä. Tulisijan jäännöstä ei tästä havaittu - muutenkin perustus vaikuttaa aivan liian pieneltä ihmisen asuttavaksi rakennukseksi. Ilmeisesti kyseessä on liiterin tai muun varastotilan perustusten jäännökset historialliselta ajalta.

Kuorekosken saha ja mylly (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Ala-Räävelin (77.8 m mpy.) ja Keskisen (81.9 m mpy.) välisessä Kuorekoskessa. Paikalla on patorakennelman jäännökset. Ne on pääosin lohkokivistä rakennettu, osassa sivu- ja yläpintoja myös betonia. Rakenteiden maksimikorkeus alajuoksun puolella noin 2.5 x 3 m, leveys joen pituussuunnassa 2.5 m, paksuus 1 m. Lohkokiviä 4 - 5 kerroksessa. Erillisiä tukirakenteita on kolme, niistä kaksi rannan tuntumassa ja yksi keskellä. Niiden välissä on osittain sälyneitä hirsirakenteita. Betonissa on rautapultteja muttereineen. Yläjuoksun puolella patorakennelman tuntumassa on keskellä virtaa kivilohkare, jossa on rautakiinnikkeitä. Alajuoksun puolella on virrassa nähtävästi padosta peräisin olevia työstettyjä hirsiä. Muita rakennelmia tai niiden jäännöksiä ei koskessa havaittu.
Vuoden 1842 pitäjänkartalle (Heinola 3123 01) paikalle on merkitty saha, Paaso Såg eli Paason saha. Myös vuoden 1914 kartalle (Heinolan pitäjä rajaseutuineen) paikalle on merkitty saha. Suomen taloudellisella kartalla vuodelta 1926 (Heinola IV:7) paikalle on merkitty mylly ja kartan merkintöjen mukaan myös sähkölaitos ja meijeri.
Jokea vaikuttaa kunnostetun ja peratun ja sen varsilta on melko tarkkaan purettu pois jäljet vanhoista laitoksista. Vanhimmista, 1700 - 1800 luvun rakenteista ei ole havaintoja ja ne lienevät aikoinaan tuhoutuneet tai sekoittuneet meijerin ja sähkölaitoksen ym. rakenteiden alle.

Haudan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartalle 1781 merkitty "Hauda torp". Hävinnyt torppa Tuusjärven pohjoispuolella. Heinolan pitäjänkartalla (3121 10) vuodelta 1842 paikalle on merkitty torppa sekä sen etelä-, itä- ja pohjoispuolelle peltolohkot. Suomen taloudellisella kartalla vuodelta 1926 (Heinola IV:7) paikalle on merkitty maanviljelystila nimeltä Kekkonen. Vuoden 1969 peruskartalla (3121 10 Koskenmylly) alue on asumatonta ja eikä sinne ole merkitty peltoa. Nykyään paikalla on kesähuvila sivurakennuksineen. Paikka on hoidettua pihamaata ja tasaista metsämaata. Vanhasta torpasta ei näkynyt mitään merkkiä.

Imjärven mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyn ja vanhan sähkövoimalan paikka. Koski on kunnostettu hiljattain. Rannalla joitain on rautaisia koneen osia. Uomassa ei ole jäljellä rakenteita. V. 1829 kartalla ei ole myllyä eikä pitäjänkartalla 1840-luvulla, mutta 1782 kartalla on. 1969 peruskartalla paikalla on vielä pato ja etelärannalla rakennus.

Hämeenniemi torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talo merkitty 1782 Imjärven kartalle. Kuninkaankartalla v. 1796-1805 se on merkitty torpaksi. Talon paikka on sitten sama kaikilla vanhoilla kartoilla tähän päivään. Nyt pihamaata ja rakennuksia – tilakeskusta.

Merjeslampi talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talo merkitty 1782 (1829) Imjärven kartalle (nro 97). Kuninkaankartalle 1794 taloa ei ole mutta, 1840-luvun kartalla Merjeslampi talo. Nyt rakennettua tilakeskusta.

Hujansalo Hietalahti talo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Talo "L" Kujansalon kylän isojakokartalla v. 1829. Hatalahti nimisenä 1840-l pitäjänkartalla. Kuninkaankartalla ei mitään. Myöhemmillä kartoilla ja edelleenkin rakennettua pihaa ja tilakeskusta

Paaso Honkala torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1811 Lusin ja Paason välisellä rajankäyntikartalla paikalle on merkitty torppa. Edelleen asuttu ja käytössä - ei erotu jälkiä vanhasta asutuksesta. Kuninkaankartalle torppaa ei ole merkitty.

Telakkaranta 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vääksyn kanavan pohjoissuun itäpuolella. Paikalla on tukkisatamaan liittyneen laiturin jäännökset sekä satamaan liittyvä hirsiarkku. Satama on rakennettu 1908-1913.
Laiturin pohja on noin 35 m pitkä, ja sen päätyjatke noin 15 m. Leveyttä sillä on 4–5 m. Laiturin rannasta alkava järvelle kulkeva pitkä osa on noin 35 m päästä päähän mitattuna ja päädyn 90° kulmassa oleva jatko on noin 15 m pitkä. Leveyttä laiturinpohjalla on 4–5 m. Rakenne on suhteellisen hyvässä kunnossa, mutta siinä on selkeä sortumavaara. Laiturin itäkulman salvokset ovat ratkenneet ja kaakkoinen hirsiseinämä on siirtynyt pois paikoiltaan. Myös pohjoisnurkan salvokset ovat avautuneet, mutta hirret ovat pysyneet vielä paikoillaan. Laiturin luoteislaita on paikoin kärsinyt rakenteellisia vaurioita, mistä johtuen hirsiä on romahtanut sivuun. Paremmassa kunnossa on järvenpuoleisin koillinen hirsiseinämä, jossa on enimmillään kahdeksan hirsikertaa. Seinämä ei tosin ole tuettuna enää kummastakaan päädystä.

Ukonniemi Ukonvuori (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Syksyllä 2019 löydettiin metallinilmaisimella vuoren lakialueella (pääosin) kymmenittäin sotilaskiväärin 7.62x54R -kaliiperin hylsyjä. Osassa hylsyistä oli kantaleima G 17, yhden kannassa oli telttaa muistuttava kuvio. On mahdollista, että ne liittyvät sisällissodan aikaisiin taisteluihin.

Ämmävuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ämmävuoren laella sijaitsee kolme pientä kiviröykkiötä. , jotka sijaitsevat lähellä toisiaan. Röykkiöt ovat mahdollisesti alun perin olleet kivisiä perustuksia puupaaluille, jotka ovat yhdessä muodostaneet jonkinlaisen rakenteen, ehkä kolmiomittaustornin. Mikään tunnettu nykyinen tai vanha raja ei kulje tältä kohtaa.

Hiirenmäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi noin alle 20 cm kokoisista luonnonkivistä tehtyä ja toisistaan noin 5 metrin päässä sijaitsevaa röykkiötä, jotka sijaitsevat pohjoiseen loivasti viettävällä, kivikkoisella rinteellä. Molemmat on tehty isompien kivien väliin. Pohjoisempi röykkiöistä on soikean muotoinen ja halkaisijaltaan noin 2,4 metriä. Eteläisempi röykkiöistä on noin reilun metrin halkaisijaltaan. Röykkiöiden piirteet sopisivat hautaukseen, mutta myös metsäraivioon.
Röykkiöiden ajoittaminen ja funktion selvittäminen vaatii tarkempia ja laajempia tutkimuksia kuin mitä tehdyssä maastotarkastuksessa oli mahdollista suorittaa.

Suotajärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 1,5 x 2,5 metrin kokoinen ja vajaan metrin korkuinen kivilatomus. Ollut alkujaan suorakulmainen, nykyisellään osin romahtanut. Reunat tehty suuremmista (osa lohkotuista) kivistä, sisällä pienempiä. Muoto viittaa uuniin (tai rajamerkkiin).

Hiitlammensuo (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vuorenkyläntien ja Valtatien risteyksen pohjoispuolen pellon keskellä sijaitseva käytöstä pois jäänyt tielinja, jolla on pituutta noin 200 metriä. Tie on yhdistänyt Ruskealan kylän Kirkkolan ja Kankaanpään kyliin.
Tielinja on merkitty vuonna 1769 piirrettyyn karttaan ja jäänyt alkuperäisestä käytöstä viimeistään vuoden 1969 peruskarttaan mennessä. Tienpohjan leveys vaihtelee 3–4 metrin välillä. Se nousee noin puoli metriä ympäröivää peltoa korkeammalle. Tienpohjassa on hiekkaa ja pieniä kiviä. Sen alue kasvaa heinikkoa ja maitohorsmaa. Pohjoiseen päin tienpohja muuttuu käytössä olevaksi peltotieksi.
VT4 perusparannukseen liittyen vuonna 2021 alueelle kaivettiin koeoja joka leikkasi myös tielinjaa. Vanhaan tielinjaan tehdyissä leikkauksissa erottui paksuimmillaan noin 40 cm vahva soran, hiekan ja pienten kivien sekainen tiivis maakerros, joka tulkittiin vanhaksi tien käyttökerrokseksi.

Hiitlammensuo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Viljelysröykkiö, joka sijaitsee metsäsaarekkeen keskellä Hiitlammensuon länsipuolella. Röykkiö on maan- ja kivensekainen, kooltaan 2 x 2 metriä ja korkeudeltaan 30–40 cm. Röykkiön kivet ovat halkaisijaltaan 15–25 cm. Lisäksi röykkiön keskellä, sen päällä, on kaksi suurempaa noin 35 cm halkaisijaltaan olevaa kiveä. Röykkiö on kokonaan sammalpeitteinen. Metsäsaarekkeen reunoille on ympäröiviltä pelloilta tuotu isompia kiviä kasoihin.

Muikunlahden tienpohjat (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanhan tien säilynyt osa alkaa pohjoisessa läheltä Muikunlahden muinaisjäännöksen eteläpäätä. Käytöstä jääneen tienpohjan säilynyt leveys on noin kaksi metriä. Tien tätä pohjoisempi osa on jäänyt nykyisen valtatien alle, mutta jatkuu samassa suunnassa kohteen Muikunlahti aluerajauksen sisällä. Tien alkuperäinen leveys on ollut 3–5 m. Säilynyt osa katkeaa nykyisiin teihin, ja päättyy etelässä Leppäniementiehen.

Riuttasenvuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt, jotka ovat viljely- tai kaskiröykkiöitä sijaitsevat Oravakivensalmen sillalta noin 650 metriä lounaaseen, Valtatien länsipuolella, tien ja mäen väliin jäävällä noin 30 metriä leveällä kaistalla. Paikka on tasamaata ja kasvillisuus paikalla on lehtomaista. Röykkiöalueen länsipuolella nousee kivinen mäki.
Alueella on ainakin seitsemän pientä raivausröykkiötä. Paikalla on harvakseltaan maakiviä, joiden päälle ja vierelle on kasattu pienempiä kiviä. Lisäksi alueella on pieniä röykkiöitä, jotka ovat kooltaan noin 1 x 1 metriä ja korkeudeltaan 30 cm.

Sahanlahti (1000039506) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikallistien (Ansiontie) länsipuolella, noin metrin päässä tien reunasta on harmaakivinen kilometripylväs, jonka korkeus on 1,5 m ja paksuus juuresta 0,5 m. Poikkileikkaus on neliömäinen. Yläosaan tasaiseksi hakatulle pinnalla on maalattu numerot 95 ja toiselle sivulle 86. Taustapuoli on muokkaamaton. Pylvään huippu on pyramidin muotoinen ja laelle on porattu pystysuora reikä. Kyljissä erottuu 5–10 cm:n pituisia poranjälkiä.
Pylväs ajoittuu muotonsa perusteella oletettavasti 1920–30-luvuille.

Koski B (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuoden 1539 maakirjassa, jolloin kylässä oli 6 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä oli noussut yhdellä, mutta vuonna 1571 niitä oli jälleen 6. Vanha kylätontti jakautui Kuninkaan kartaston mukaan kahteen osaan, joista toinen sijaitsi Pyhän Laurin kirkon raunioiden pohjoispuolella ja toinen Linnakallion koillispuolella, joen mutkan molemmin puolin. Tontin luoteispuolella on nykyinen kirkko. Tämä alue on melko rakennettua. Muinaisjäännösrekisteriin kylätontin paikat ovat merkitty tunnuksilla Koski (1000024095) ja Koski B. Koska Koski B:n paikannustarkkuus perustuu pääosin kartta-analyysiin, sen rajoja ei ole tarkasti maastossa määritelty ja se on nykyisin melkolailla rakennettua aluetta, on sille merkitty statukseksi muu kulttuuriperintökohde.

Pekkala 1 (1000040405) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pekkala 1 sijaitsee pienellä kumpareella, jonka laella on isokokoinen röykkiö (P 6818165,24, I 443877,1), jonka on todennäköisesti uuninraunio. Röykkiön koko on ainakin 2 x 2 metriä ja korkeus yli 70 cm. Kumpareen rinteet ovat kasvillisuudesta ja kivikkoisuudesta johtuen pääosin vaikeakulkuisia, ja peltoalueiden ja metsän laidalle on nostettu koneellisesti isoja kiviä. Kumpareen laella on muitakin röykkiöitä ja sen pohjoispuolella rinteessä tasaisemmaksi raivattu alue, joka vaikuttaa alareunastaan pengerretyltä. Kivet ovat paksulti sammaloituneita. Kumpareen länsilaidalla on pienehkö alle aarin tasainen alue ja vieressä selkeä, noin 2 x 3 metrin suuruinen kellarikuoppa. Jäännös muodostaa selkeän kokonaisuuden, mutta se on autioitunut vasta aikaisintaan 1800-luvun puolivälissä ja ympäristöä on muokattu voimakkaasti koneellisesti, joten kyse on voi olla kiinteän muinaisjäännöksen sijaan muusta kulttuuriperintökohteesta.

Pekkala 2 (1000040406) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Neljäs vuoden 1848 pitäjänkartassa Kalhon ja Pohjolan kylien välille merkitty torppa sijaitsee kylien välisen tien itäpuolella pellolle työntyvässä metsäsaarekkeessa. Samalla pellolla on yhä vastaavassa kohdassa saareke (noin 110 x 30 metriä), josta puut on hakattu pois. Saarekkeesta löytyi runsaasti erilaisia epämääräisiä ja eri-ikäiseltä näyttäviä raivausröykkiöitä. Yksi näistä on noin 2 x 2 metrin suuruinen uuninraunio. Rauniossa oli luonnonkivien lisäksi tiiltä, ja sen länsi- ja eteläpuolella sijaitsee 90 asteen kulman muodostava kohouma, joka vaikuttaa seinän perustuksilta. Siitä päätellen uuni sijaitsi rakennuksen koilliskulmassa.

Sopenmäki 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Kivijärven pohjoispään länsirannalla Sopenmäessä, ja ne ovat maapohjalla entisen pellon rinteessä. Röykkiön a koko on 1,5 x 1,5 x 0,3 m.

Laukkamäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsämaastossa on ainakin 43 osin sammal- ja jäkäläpeitteistä raivaus/kaskiröykkiötä ja aitamaista kivirakennelmaa. Niiden koko ja muoto vaihtelevat huomattavasti. Suurimpien laajuus on noin 6 x 4 m, korkeus metrin luokkaa. Suurin osa on laajuudeltaan parimetrisiä, ja niiden korkeus on puolen metrin kahden puolen. Suurin osa röykkiöistä on ns. ”tavallista tyyppiä”, laakeita tai kekomaisia, pyöreähköjä tai soikeita. Muutamissa röykkiöissä on reunoilla isompia kiviä, keskellä pienempiä; niitä on myös ”suppilomaisia”, eli röykkiön keskusta on reunoja matalammalla. Jokunen on muodoltaan kaarevan vallimainen. Röykkiöiden muotoon ja myös kokoon näyttää vaikuttaneen mm. niiden sijainti maastossa. Rinteeseen on tehty vallimaisia ja kehämäisiä rakennelmia, joilla lienee pyritty estämään röykkiöiden hajoaminen kivien vieriminen pois raivausröykkiöstä. Niissä näyttää olevan isompia kiviä reunoilla, ja pienempiä on sitten kasattu niiden keskelle. Muita rakennelmia ei maastossa näkynyt, mutta hakkuun jäljiltä osassa aluetta näkyvyys oli varsin huono. Periaatteessa on mahdollista, että kehämäisellä rakennelmalla on ollut myös jokin muu merkitys.
Röykkiöalueen laajuus on noin 80 x 140 m, puolisen hehtaaria. Alue on pääasiassa moreenipohjaista havumetsää, jossa on tehty hiukan hakkuita.Vuoden 2022 inventoinnissa aluerajausta tarkennettiin. Lisäksi alueen eteläisemmästä osasta Niemelän kartanon pohjoispuoleiselta alueelta paikannettiin historiallisen ajan rakennusten pohjia sekä kellarikuoppia. Havainnot on dokumentoitu eikä niillä ole arkeologisen kulttuuriperinnön osalta suojeluarvoa.

Kuustjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteen alueella on havaittu kaksi rakennuksen jäännöstä (seinänaluskiveyksiä ja tulisijan perustuksia), kaksi kellaria, kiviaita ja jokunen raivausröykkiö (ks. alakohteet). Ne ovat todennäköisesti peräisin 1800–1900-lukujen tienoilta. Vv. 1873–1875 senaatinkartalla (Orimattila XIII 33) Niemenkylän puolella on (Päivärinnan) tila, mutta Mallusjoen kylän puolella, GPS-koordinaattien osoittamalla alueella, ei ole merkitty asutusta eikä peltoa – alue on metsää. V. 1963 peruskartalla (3111 01 Huhdanoja) alueen liepeillä on peltoa ja se pohjoispuolella useita ulkorakennuksia. Maastossa havaitut jäännökset ovat v. 1963 peruskartalle merkityistä rakennuksista noin 300 m jokseenkin etelään. Isojakokartalla (v. 1797–1838) alueelle ei ole merkitty peltoa eikä asutusta.
Kellari 1:
Sisäosan laajuus 2,3 x 2 m, syvyys 1 m. Maahan kaivetun kellarin seinät ovat luonnonkivistä ladotut ja niissä on 5–6 kivikertaa. Pitemmän sivun toisessa päässä on kulkuaukko.

Pirunkallio (1000041971) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rantakalliolle kasattu lähes neliömäinen kivilatomus. Laajuus 2,5 x 3 m, korkeus 20–60 cm. Isoimmat kivet ovat latomuksessa reunoilla, niitä on 1–4 kerroksessa. Latomuksen keskellä on 90 cm korkuinen lattea pystykivi (siinä nro 3), sivuilla neljä matalampaa pystykiveä. Rajamerkki, joka on tyypiltään vanha, on nykyisellä tilarajalla mutta ei kylänrajalla, eikä pitäjänkartalla ole rajaa kyseisellä kohdalla. Kohde sijaitsee Rautaveden Rääpönsalmen itärannalla noin 7 km Joutsan kirkosta lounaaseen.

Virojärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Toivolan kylässä, 12-tien eteläpuolella. Sulengon harjualueen koillissyrjällä on nykyisin käytännössä täysin umpeen kasvanut Virojärvi. Se on toiminut Toivolan kylän asukkaiden pellavanliotuspaikkana. Siellä on tiettävästi ollut liotuspaikkoja lähemmäs 30 talolla ja mökillä. Virojärven lähiympäristössä on myös useita historiallisen ajan muinaisjäännöksiä.
Hollolan 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalle (2133 09) on merkitty kulku-ura, joka johtaa Virojärvelle kahden kilometrin päässä koillisessa olevalta Toivolan vanhalta kylätontilta. Puolen kilometrin päässä luoteessa on yksi erillistalo ja peltopläntti. Muuta asutusta ei Virojärven ympäristössä siihen aikaan ole. Muut kartalle merkityt Toivolan kylästä pois / sinne menevät kulkuväylät johtavat pääteille, mikä korostaa Virojärven merkitystä kyläläisille. Järven ympäristön metsäalueella on (huonosti) näkyvissä parin metrin levyisiä kulku-uria, jotka johtavat pellavanliotuspaikalle. Liotuspaikalla olleet (olevat) puusillat ovat soistumisen myötä peittyneet turpeen ja muun kasvillisuuden alle, mutta osa niistä on paikannettavissa koetinpiikillä. Puusiltoja pitkin päästiin aikanaan sopivalle liotuskohdalle aivan veden äärelle.
Virojärveä on tiettävästi käytetty liotuspaikkana 1950-luvulle saakka, mutta sellaisena se lienee huomattavasti vanhempi. Arkeologisten havaintojen perusteella pellavaa tiedetään käytetyn ja viljellyn Etelä-Hämeessäkin viimeistään nuoremmalla rautakaudella. Toivolan kylästä on ensimmäinen maininta v. 1432, joten kylä on ainakin keskiaikainen. Sen asutus voi hyvinkin juontaa jo rautakaudelta, kun otetaan lähitienoiden runsaat rautakautiset löydöt.

Jutikka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi pientä ja matalaa raivausröykkiötä. Toisen halkaisija noin 2 m ja korkeus 40 cm, toisen vastaavasti noin 1 m ja 20 cm. Molemmat ovat sammaloituneita. Alueella on lisäksi kaksi muuta mahdollista raivausröykkiötä (ks. alakohde), jotka ovat hyvin matalia. Lisäksi yhden laakean, soratien varressa olevan kiven päälle on kasattu jonkin verran kiviä. Vuoden 1842 pitäjänkartalla (3121 06 Sysmä) ei ko. alueella ole maastomerkintöjä. Vuoden 1969 peruskartalla paikalle on merkitty useita pieniä peltolohkoja sekä niittyä. Raivausröykkiöt osuvat niityn kohdalle, Mutta tienvarressa olevan röykkiön vieressä on ollut peltoa. Kohde sijaitsee Sysmän keskustan tuntumassa, Ylä- ja Ala-Vehkajärven välisellä metsäalueella.

Koirasuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Yhteensä ainakin viisi raivausröykkiötä kahdessa eri ryhmässä, joiden välinen etäisyys on noin 40 m. Pohjoisemmassa on kolme raivausröykkiötä, eteläisemmässä (alakohde) kaksi. Röykkiöiden koko vaihtelee hieman parin metrin ja korkeus puolen metrin kahden puolen. Paikalla on myös matalaa ja pitkänomaista, kiviaitamaista kiveystä. Röykkiöt ovat vanhan peltolohkon reunalla. Peltolohko näkyy vuoden 1842 pitäjänkartalla (3121 06 Sysmä), mutta sama alue on peltoa myös vuoden 1969 peruskartalla. Maasto on kuusivaltaista hiekkamoreenia, vanhan pellon puolella on lehtimetsä. Kohde sijaitsee Otamossa Sysmän kirkosta noin 2,5 km kaakkoon.

Rajojenniemi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi vierekkäistä raivausröykkiötä. Ne ovat turvettuneita ja osin ruohottuneita, maastossa melko huomaamattomia. Niiden koko on noin 1,5 x 1 x 0,3 m. Maasto moreenipohjainen kuusivaltainen sekametsä. Kohde sijaitsee Rajojenniemen keskivaiheilla, Sysmän kirkosta noin 3,5 km lounaaseen.

Lähdemäki (1000042007) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suhteellisen huolellisesti ladottu kiviaita sijaitsee osin pellolla, osin mäkikumpareella ja osin maantien varressa. Kiviaidan keskelle on mahdollisesti myöhemmin tehty kulkuaukko tai sitten siinä on ollut portinpaikka. Pituus yhteensä noin 22 m. Kohde sijaitsee noin 17 km Sysmän keskustasta etelälounaaseen.

Tervamäki (1000042057) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivistä koottu neliömäinen rajamerkki. Koko 1 x 1,1 m, korkeus 30–40 cm. Keskellä 70 cm korkea litteä pystykivi. Rajamerkki on tyypiltään vanha ja kauttaaltaan jäkälän peitossa. Se sijaitsee olemassa olevalla kiinteistörajalla.

Keskinen röykkiö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee kallionyppylän vieressä. Alueen puusto on kuusivaltaista. Paikalla on 2,5m x 3m x 0,5m kokoinen kivistä ladottu röykkiö. Röykkiö on koottu irtokivistä, eikä niiden välissä havaittu maata. Kivien päällä on paksu sammalkerros, esillä olevissa kivissä ei havaittu merkkejä palamisesta. Lähistöltä ei havaittu muita vastaavia röykkiöitä. Todennäköisesti kyseessä on raivausröykkiö, joka liittyy alueen historiallisen ajan maankäyttöön.

Keskinen 1 kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on 135 metriä pitkä aitamainen raivausröykkiö, joka kulkee osin metsässä ja osin metsitetyn pellon laidassa. Ilmeisesti nykyisen metsän alueella on aiemmin ollut pelto tai raivattu niitty tai lai-dun, joka on jäänyt myöhemmin pois käytöstä. Aidassa on aukko, joka johtaa nyt metsitetylle pel-lolle. Idässä aita kääntyy etelään seuraten pellon laitaa. Alueella on muitakin raivausröykkiöitä, mutta ne liittyvät selvästi maastossa edelleen näkyviin peltoihin. Paikalla on pellon ja niityn tai laitu-men raivauksessa syntynyttä aitamaista raivausröykkiötä. Kohde on olettettavasti melko nuori, mutta se kertoo alueen maankäytön historiasta.

Huovarinsaari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Huovarin saaressa, noin 8 kilometriä Padasjoen keskustasta Itään. Kohteessa on lähekkäin rajamerkki, hiilihauta ja löyöpaikka (ks. alakohteet). Paikalle tehtiin tarkastus 2021 arkeologian harrastajan tekemien kvartsilöytöjen perusteella.

Parpaniittu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hersalan kylässä Vesijärven tuntumassa oleva kiviröykkiö on jokseenkin suorakaiteen tai soikean muotoinen. Sen laajuus on 1,6 x 1,1 m. Röykkiöstä noin 10 m itään on löytynyt rengaskuolaimet (P: 6768461 I: 421402). Kiviröykkiö on luultavasti raivausröykkiö, joita alueella on useita, mutta muukin merkitys voi olla mahdollinen.
Alueella kasvaa tukkipuuikäisiä kuusia ja mäntyjä, ja siellä on useita vanhoja, osin lahonneita kantoja. Maaperä on hiekkamoreenia. Kohde sijaitsee Vesijärven Enonselän rannasta puolisen kilometriä länteen, kuutisen kilometriä Hollolan keskiaikaisesta kirkosta itäkaakkoon. Alueella on ainakin yhdeksän muuta röykkiötä (ks. alakohteet).

Jyrängönkatu (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heinolan kaupungin keskustan länsiaidalla, lähellä rautatietä. Paikalla on pienehkö pystykivi, näkyvä osa 54 x 32 x 19 cm. Kivessä on uurretut kirjainmerkit BAB ja suorakaiteen muotoinen poikkiviivalla jaettu merkki. Merkkien korkeus on n. 13 cm. Kivi on lohkottu ja muotoiltu, sen yläosassa on terävähkö harjanne.
Nykyisellä maastokartalla (v. 2021) koordinaattipiste osuu kolmen kiinteistön rajalle, niistä yksi on rata-aluetta (111-871-1-7, Suomen valtio), mutta v. 1965 peruskartalla (3112 08 Heinola) ei ko. kohdalla ole pohjoiseteläsuuntaista tonttirajaa.
Tarkastettu kivi on todennäköisesti rajapyykki, vaikkakin siihen uurretut merkit eivät ole tyypillisiä tonttipyykeille. Mahdollisesti kivi ja merkit liittyvät juuri Heinolan radan rakentamiseen ja rata-alueen lunastamiseen valtiolle. Heinolaan vievää rataa esitettiin rakennettavaksi ensimmäisen kerran v. 1885. Asia eteni kuitenkin hitaasti ja vasta vuonna 1909 saatiin aikaan rakentamispäätös. Rata rakennettiin vv. 1928–1932.

Rantala (1000013636) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Kivijärven länsipuolella, lähellä Nastolan ja Hollolan rajaa, siitä noin 40 m lounaaseen. Kallion sivuitse kulkee vanha kylätie, jonka reunasta kallion juurelle on noin 5 m. Hakkaus, vuosiluku 1896, on pienen kalliopaljastuman luoteeseen avautuvassa seinämässä, noin metrin korkeudella maanpinnasta. Hakkaus on noin 10 cm korkea ja 20 cm pitkä. Kyseessä voi olla vanhaan rajapaikkaan tai rajankäyntiin liittyvä merkintä.

Koliseva (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on paritupatyyppisen asuinrakennuksen jäännös (13 m x 5 m). Sen lähellä on kaksi kellarikuoppaa ja ainakin yhden kevytrakenteisen talousrakennuksen (4,5 m x 3,5 m, navetta?) perustus. Asutusjäännökset ajoittunevat 1800-luvulle, sillä Kuninkaan kartaston perusteella paikalla ei ole asutusta vielä 1700-luvun lopulla, eikä asutuksesta enää näy mitään viitteitä 1900-luvun peruskartoissa (1800-luvun pitäjänkartta on Joutsjärven kylän osalta hyvin puutteellinen, isojakokarttaa tai muita paremmin asiaa valaisevia 1800-luvun karttoja ei ole löytynyt). Metallinilmaisinhavainnot sopivat tähän ajoitukseen, mutta toisaalta viittaavat siihen, että asutus ei ole jatkunut kovin pitkälle 1900-luvulla. Pellot lienevät olleet viljelyksessä vielä ainakin 1900-luvun alkukymmenillä. Asutus on sijainnut noin puolen kilometrin päässä lännessä olevan Kolisevan tilan maalla, joten kyseessä on todennäköisesti ollut torppa. Kohde on rajattu siten, että rajaus sisältää rakennusjäännökset ja lähiympäristön.
Noin sata metriä paikalta pohjoiskoilliseen on kaksihuoneisen asuinrakennuksen perustus ja sen vieressä ulkorakennuksen perustus ja kellarikuoppa. Hieman kauempana pohjoisluoteessa on noin 40 m pitkä kiviaita ja sen eteläpään luona kellarikuoppa ja ehkä aitan perustus. Nämä asutus- ja viljelyjäännökset saattavat liittyä eteläisempään kokonaisuuteen. Ne on lisätty alakohteiksi ja rajattu erillisinä alueina kartalla.

Kivisen ratavartijan tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivisen ratavartijan tontti on merkitty Pietarin radan pituusprofiiliin yksinkertaisena vahtitupana, ja luultavasti se on yksi radan alkuperäisistä ratavartijan tonteista. Senaatin kartastossa vuodelta 1875 tontilla näkyy kaksi rakennusta: asuinrakennus sijaitsee radan varressa ja ulkorakennus tontin koilliskulmassa. Tontin autioitumisesta ei ole tarkkaa tietoa, mutta se on tyhjä jo vuoden 1964 kartassa. Tontin vierestä on kulkenut keskiajalta lähtöisin oleva Ylinen Viipurintie, jonka linjausta on säilynyt esimerkiksi viereisessä Ylämaantiessä.
Kivisen ratavartijan tontti on yleissilmäykseltä hyvin samankaltainen kuin läheinen Kuurin
ratavartijan tontti: Tonttia kiertää kiviaita, ja tontti kasvaa niittykasvillisuutta. Tontilla ei ole
suurempia puita, joten se eroaa hyvin ympäröivästä maastosta omana kokonaisuutenaan.
Rautatieharrastajien kesällä ottamissa kuvissa näkyy puutarhojen kukkivia koristekasveja.
Rakennuksista ei ole jäljellä selkeitä kivijalkoja, mutta tontin radanpuoleisella sivulla on
kiviröykkiö, joka voisi olla esimerkiksi vahtituvan lämmitysmuurin jäänteet. Tontin pohjoislaidalla on maassa paljon tiiliä sekä pientä rautaromua.

Piiankallion ratavartijan tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Piiankallion ratavartijantontilla on sijainnut yksinkertainen vahtitupa. Tontti sijaitsee pienen kallion päällä Nastolassa, nykyisellä radanvarren teollisuusalueella. Kallioon on rataa rakennettaessa tehty kallioleikkaus, jonka toisella puolella tontti sijaitsee. Ratavartijan tontti on luultavasti yksi radan alkuperäisistä, sillä se on merkitty jo Pietarin radan pituusprofiiliin. Senaatin kartastossa vuodelta 1875 tontilla näkyy asuinrakennus tontin kaakkoiskulmassa lähellä rataa. Kallion päällä tontilla on myös yksi ulkorakennus. Tupa on poistunut käytöstä ennen vuotta 1964.
Tontti kasvaa tiheää heinikkoa ja niittykasvillisuutta. Se kuitenkin erottuu muusta maastosta puuttomuutensa vuoksi. Tontin selkein merkki aiemmasta asutuksesta ovat suuret ruusupensaat, jotka ovat levinneet laajalle ympäri tonttia. Tontin luoteiskulmassa on painauma, joka voisi olla sortunut maakellari. Mahdollisen maakellarin raunioihin on tehty maja erilaisista roskista, ja kalliolla on jälkiä tulenteosta. Tonttia kiertää osittain säilynyt kiviaita, joka vastaa ulkoisesti radan varrelta löytyvää kipinäaitaa. Rakennuksista ei ole jäänyt selkeää kivijalkaa, mutta kivijalan osia löytyy ympäri tonttia.

Variksela (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Majutveden Kuhanselän eteläosan koillisrannalla, noin 150 m päässä rantaviivalta.
Kiviaita sijaitsee kalliopohjaisen, alarinteeltään moreenipeitteisen mäen lounaisrinteellä, moreenipeitteisen alueen yläreunan tienoilla. Aidan yleissuunta on luoteesta kaakkoon. Kaakkoispää kaartuu muuta osaa enemmän etelään. Aita muodostuu kahdesta osasta, joiden välissä on noin 55 m pituinen aukko. Aukon kohdalla on lounaaseen pistävä kalliopohjainen harjanne, jonka kärkiosa aidan lounaispuolella muodostaa kivikkoisen kumpareen. Aidan luoteisen osan pituus on hieman yli sata metriä, ja kaakkoisen osan noin 150 m. Aidan luoteispään ja kaakkoispään välimatka on noin 300 m.
Kiviaidan luoteinen osa on ladottu vaihtelevan kokoisista kivistä. Sen korkeus on enimmillään noin metri, mutta paikoin vain puolisen metriä. Paksuus on puolesta metristä metriin.
Aidan kaakkoinen osa on alusta lähtien koko matkan kaakkoispäähän asti varsin korkea (yli metri, jopa lähes puolitoista, kaakkoisin osa vähän matalampi) ja paksu (lähes tai vähän yli metrin). Aita on ladottu enimmäkseen melko pienistä (keskimäärin ehkä pään kokoisista) kivistä huolellisesti pysty- ja sileäseinäiseksi. Myös aidan päällys on ladottu tasaiseksi. Kaakossa aita loppuu noin puolitoista metriä korkeaan ja viitisen metriä pitkään maakiveen, joka on tasamaalla.
Kiviaita liittyy todennäköisesti pitäjänkartassa ja ehkä jo Kuninkaan kartastossa näkyvään yksittäiseen asutukseen, jota ympäröiviä peltoja se rajaa koillisessa. Kyseinen asutuksen nimi ei ole tiedossa, mutta se on ilmeisesti torppa tai Suurenkylän takamaalle siirtynyt talon osa.

Niemelänniemi 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kymijärven rannassa suorakaiteen muotoinen rajamerkki, , laajuus 1,6 x 1,2 m, korkeus 30 cm. Kiviä on 1 – 2 kerroksessa ja keskellä on 50 cm korkea pystykivi. Rajamerkki on nykyisellä rajalla (vesialue tai kiinteistö).

Niemelänniemi 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee torpanpaikasta Niemelänniemi 2 yli 400 m luoteeseen, niemen toisella puolella ja korkeahkon mäen takana. Paikka on hiekkapitoisen harjanteen luoteissyrjällä,
hakkuualueella. Tervahaudan laajuus valleineen on noin 15 m ja syvyys 1,5 – 2 m. Sekä valleissa
että pohjalla todettiin runsaasti hiiltä. Huuhtoutumiskerrosta ei ole. Vallilla kasvaneen puun
kannosta laskettiin noin 80 vuosilustoa.

Soutsalmi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Soutsalmen tilan lounaispuoleisessa rantametsässä on useita eri kokoisia raivausröykkiöitä kolmella erillisellä alueella. Maa paikalla on tasaista ja ilmeisesti vanhaa peltoa tai niittyä. Röykkiöt vaihtelevat kooltaan ja muodoltaan. Kiviä on myös kasattu suuren maakiven päälle.

Koivula 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kukkolan tilan kaakkoispuolella sijaitsevan Koivulan alueella, pellolle johtavan peltotien länsipuolella, heinittyneen peltoaukean reunassa, havaittiin vuoden 2021 inventoinnissa matala, lohkotuista kivistä tehty kivijalka ja sen lähellä kaksi maakellarikuoppaa. Kivijalan koko oli noin 4 x 9 metriä ja se oli peltotien suuntainen. Kivijalan kaakkoispäädyssä oli uunin raunio, jonka koko oli noin 1,5 x 2 metriä ja korkeus noin 80 cm. Kivijalka oli lähes täysin sammaleen peittämä ja melko huonosti havaittavissa. Kivijalan ympärillä olevan vanhan peltoalueen keskellä oli havaittavissa pellonraivauskivikkoja.
Maakellarikuopat sijaitsivat kivijalasta noin 90 metriä pohjoisluoteeseen olevalla metsäalueella, mäen etelärinteessä, avoimessa mäntymetsässä. Kellarikuoppa 1 oli pyöreähkö ja sen halkaisija valleineen oli noin 5 metriä. Vallin leveys oli 1–2 metriä ja korkeus ympäröivästä maastosta noin 0,7 metriä. Keskellä oleva kuoppa oli soikea, noin 2 x 3 metriä ja syvyys noin yhden metrin. Kuopan keskelle tehtiin varmuuden vuoksi koepisto ja turpeen alla oli puhdasta hiekkamaata.
Pienempi maakellarikuoppa sijaitsi ensimmäisestä kellarista noin 20 metriä pohjoiseen. Sen koko oli valleineen noin 2 x 3 metriä. Sen keskellä oleva kuoppa oli halkaisijaltaan noin yhden metrin ja syvyys noin 80 cm. Koepistossa havaittiin pintaturpeen alla pelkkää hiekkaa.
Kyseisellä alueella on torppa 1800-luvun pitäjänkartassa ja senaatinkartalla. Alueella on asutusta myös vuoden 1942 topografikartalla ja 1964 painetulla kartalla, mutta ne sijaitsevat inventoinnissa tehtyjen havaintojen kaakkoispuolella. Maastossa havaittu torppa on siis mitä ilmeisesti perustettu 1800-luvun alussa ja autioitunut 1900-luvun alkupuolella. Torpan ikä on kuitenkin epävarma.

Koivula 2 (1000043824) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koivula 1 kohteen havainnoista 90 metriä kaakkoon, Koivulan peltoalueen lounaispuolisella metsäalueella havaittiin vuoden 2021 inventoinnissa kaksi pientä kivijalkaa, röykkiö ja uunin raunio. Kivijalat sijaitsivat mäen pohjoisreunan loivassa rinteessä, noin 20 metrin etäisyydellä toisistaan. Kivijalat oli tehty lohkotuista kivistä ja ne olivat neliön muotoisia. Suuremman kivijalan koko oli 4 x 4 metriä ja pienemmän kivijalan koko noin 3 x 3 metriä. Kivijalkojen kivet olivat voimakkaasti sammaloituneet ja kohosivat ympäröivästä maastosta vain noin 10–20 cm. Molempien kivijalkojen sisällä oli kivistä ja tiilistä tehtyjen uunien rauniot, suuremman kivijalan raunio oli huomattavasti suurempi. Kohteen mj-koordinaatit ovat suuremman kivijalan sijainti.
Kivijalkojen välissä oli suuren maakiven eteläpuolelle kasattu röykkiö. Kivien koko vaihteli 10–60 cm: n välillä. Röykkiön koko oli noin 3 x 4 metriä ja korkeus noin metrin. Maakivi oli 1,3 metriä korkea.
Noin 30 metriä muista havainnoista etelään, mäen etelärinteen yläosassa, oli luonnonkivistä ja tiilistä tehty uunin raunio. Sen koko oli noin 2 x 3 metriä ja korkeus noin 1,2 metriä. Uuni oli lähes kauttaaltaan romahtanut, mutta itäreunalla oli vielä hieman suoraa uunin reunan rakennetta nähtävissä. Raunion ympärillä ei ollut nähtävissä kivijalkaa.
Kyseisellä paikalla on torppa 1800-luvun senaatinkartalla. Alueella on asutusta myös vuoden 1942 topografikartalla ja 1964 painetulla kartalla, mutta ne sijaitsevat inventoinnissa tehtyjen havaintojen kaakkoispuolella. Torppa on siis mitä ilmeisesti 1800-luvulla perustettu ja autioitunut tai siirretty parikymmentä metriä kaakkoon (1942 kartalla näkyvälle paikalle) 1940-luvulle mennessä. Torpan ikä on kuitenkin epävarma.

Notkola 1 - 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaava-alueinventoinnissa keväällä 2022 löytyi kahden maakellarin jäänteet. Sijoittunevat kartta-aineiston perusteella 1900-luvulle.
Rakenne 1: Tehty osin rinteeseen siten, että sen lounaaseen suuntautuva oviaukko on tasaisella maalla. Luonnonkivistä ladotun kellarin perustuksen/pohjan koko on noin 3 m x 90 cm, kivikertoja on 1–2 ja reunan korkeus on 30–40 cm. Oletettavasti tämän rakenteen päällä on ollut aikoinaan puinen rakenne.
Rakenne 2: Maarakenteinen maahan kaivettu soikea vallillinen kuoppa, jonka oviaukko oli etelään. Sen koko on noin 3 x 4 m ja syvyys noin 80 cm. Rakenne on kokonaan rinteessä.

Seppäsuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Seppäsuon itäpuolella sijaitseva mahdollinen uuninjäännös. Koko noin 2 x 2 m. Selkeää rakennetta ei pysty sammaloitumisesta ja hajoamisasteesta johtuen toteamaan. Ympärillä on paljon kiviä, osin tienraivauksesta johtuen, mutta voivat olla peräisin myös uunista tai rakennuksesta - selkeää rakennuksen perustusta ei kuitenkaan ollut tarkastushetkellä mahdollista havaita. Keskeltä otetusta kairanäytteessä todettiin kaksi vahvaa hiilen ja noen sekaista kerrostumaa.

Antinniemi (1000044662) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Viilajärven luoteisrannan tuntumassa, noin 8,3 km Heinolan kirkonkylän kirkosta itäkoilliseen. Maasto alueella on etupäässä kallioista
ja lohkareista moreenirinnettä, sekametsää. Siellä on myös joitain vähäkivisiä kohtia, joita on selvästi muokattu ja viljelty. Alueella on betonista valettu kellarinjäännös.
Kohde koostuu lähekkäin sijaitsevista kolmesta raivausröykkiöstä, kiviaitamaisesta latomuksesta sekä pienestä hiilimiilusta. Kaksi kapeaa ja pitkänomaista raivausröykkiötä (n. 5 x 2 x 0,5 m) sijaitsee peräkkäin kallionkupeessa, ja niiden jatkona on korkeampi neliömäinen latomus, johon liittyy kiviaitamainen rakenne. Kolmas, sammalpeitteinen raivausröykkiö on kahta aiempaa pienempi (n. 2 x 2 x 0,4 m), ja sijaitsee kivikkoisessa maastonkohdassa. Pieni hiilimiilu (4 x 4 x 0,4 m) sijaitsee jokseenkin tasaisella maastonkohdalla. Siitä otetussa kairanäytteessä oli runsaasti hiiltä, muttei huuhtoutumiskerrosta. Antinniemen tila kuuluu Hirvisalon kylään, josta on vanhin tieto v:lta 1539. Kylä sijaitsi nyk. Hirvelän talon paikalla, ja 1560-luvulla siihen kuului yksi talo (Tikkala et al.2012). Vuoden 1842 pitäjänkartalla röykkiöiden ja hiilimiilun länsi- ja luoteispuolelle
on merkitty peltoa ja etäämmälle talotontti. Vuoden 1965 peruskartalla samalla tontilla on peltoa, Antinniemen talo ja sinne kulkeva tieura, joka on 10–15 m etäisyydellä
röykkiöalueesta. Hieman etäämmällä koillisessa on kartalla pieni ulkorakennus. Maastohavaintojen ja historiatietojen perusteella raivausröykkiöt ja miilu vaikuttavat
suhteellisen nuorilta.

Ritasuo (1000044663) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Viilajärven luoteispuolella, noin 8,2 km Heinolan kirkonkylän kirkosta itäkoilliseen. Maasto alueella on kallioista ja lohkareista moreenimuodostumaa sekä suota ja peltoa, osin avointa, osin havupuuta ja sekametsää.
Kohde koostuu useasta kiviaidan osasta, joista useimmat ovat lähellä toisiaan. Kiviaidat ovat pituudeltaan n. 12, 15, 25 sekä 55 m, korkeudeltaan 0,3–0,9 m ja leveydeltään 1–2,5 m väliltä. Aitojen säilyneisyys vaihtelee huomattavasti, osa on sortuneita ja osa selvästi keskeneräisiä. Aitojen viereen on paikoin koottu laajahkoja peltokivikasoja, ja alueella on lisäksi yksi vaatimaton raivausröykkiö (n. 2,5 x 1,5 x 0,2 m). Vuonna 1842 laaditulla pitäjänkartalla on alueelle merkitty peltolohkoja sekä tie. Vuoden 1965 peruskartalla peltolohkot ovat selvästi pitäjänkarttaan merkittyjä pienemmät, eikä em. tietä enää ole. Nykyisellä maastokartalla peltolohkot ovat taas peruskarttaa laajemmat, mutta eivät yhtä laajat kuin pitäjänkartalla. Kartta-aineiston perusteella siis ainakin osa kiviaidoista lienee kasattu ennen v. 1842, osa mahdollisesti myöhemminkin. Oletettavasti, kun jossain vaiheessa vuoden 1965 jälkeen peltoalaa on uudestaan laajennettu, kiviaitojen kupeeseen on koottu peltokivikasoja.

Koiskalantie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Maunulanpohjan ja Vapuntulinmäen välisellä alueella nykyisen Koiskalantien itäpuolella Vapuntulinmäen rinteessä on noin 200 m pituinen käytöstä poistunut vanhan tielinjan osuus. Koiskalantie on kyseisellä kohdalla oikaistu vuosien 1940 ja 1964 välillä. Vuoden 1940 kartalla tielinja on sama kuin 1800- ja 1700-luvun kartoilla. Vuoden 1963 vanhalla peruskartalla tien on jo oikaistu.
Vanha linjaus on nähtävissä vuoden 1846 (Stjernvall 1846) kartalla samoilla kohdin kuin
vuoden 1940 kartalla. Vuoden 1692 (Forssell 1692) kartalle tietä ei ole merkitty. Vuosina
1776–1805 laaditulla Kuninkaan kartalla tien linja vaikuttaa olevan hieman suorempi, mutta
suhteessa rantaviivaan kauempana, kuin nykyinen linjaus.
Heinittynyt tienpohja on maastossa todettavissa. Vanha käytöstä poistunut tielinjaus näkyy selvästi myös vinovalovarjosteessa

Koiskala N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sammaloituneita röykkiöitä on metsäalueella suhteellisen laajalla n. 180 x 330 m kokoisella alalla ja niiden koko ja muoto vaihtelee, osa röykkiöistä oli hyvin matalia. Lisäksi metsässä on myös havaittavissa kiviaitarakenne. Röykkiöitä havaittiin yhteensä 20, sijoittuen neljään ryhmään, osa niistä vaikutti sijoittuvan vuoden 1846 karttaan merkityn pellon reunoille. Vanha pelto oli myös maastossa todettavissa tasaisempina, multavaan maan alueina jossa kasvoi tutkimushetkellä suuria kuusia ja jonkin verran sekametsää.
Osa röykkiöistä sijaitsee kuitenkin kauempana vuoden 1846 kartan pelloista. Vuoden 1842 pitäjänkartalle merkitty pelto vaikuttaa kuitenkin laajemmalta kuin vuoden 1846 pellot, joten
pelto on tällöin sijainnut lähempänä röykkiöitä.Röykkiöalueen eteläpuolinen pelto alue on ollut 1840-luvulla kosteikkoa, joka on myöhemmin kuivatettu pelloksi. Tasaisesta
kosteikkoniitystä saatu viljelysala on sitten oletettavasti korvannut rinteeseen raivatut pienemmät peltotilkut, joiden viljelyksestä on siten luovuttu ja alue on metsittynyt.
Maastossa todettuja röykkiöitä voitaisiin näin olleen kartta-aineiston ja maastossa tehtyjen
havaintojen perusteella pitää peltoröykkiönä. Vanhoille kartoille merkityistä pelloista etäämmälle sijoittuvat röykkiöt olla vanhempia ja liittyä varsinaista peltoviljelyä varhaisempaa kaskiviljelyvaiheeseen.

Arvela (1000045995) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mustakorventien eteläpuolella, pellon itäpuoleisella metsäalueella,todettiin kaksi rakennuksen jäännöstä. Historiallisilla kartoilla ei ole mitään tonttimaita tai taloja todettujen jäännösten kohdalla, mutta vuoden 1875 Senaatin kartalle on Arvela-niminen talo merkitty lähistölle, nyt todettujen jäännösten länsipuolelle. Jäännökset sijoittuvat lähes kyseisen talon pihan tuntumaan, ja ne voivat liittyä Arvelan taloon, ollen riihi tai sauna. Mitään ajoittava tai muutoin kyseisten jäännösten merkitystä selittävää ei todettu.
Vuoden 1950-luvun ilmakuvissa ja vuoden 1960 peruskartalla talon jäännösten kaakkois-puolella on peltoa, sekä peltoalueen kaakkoispuolella Sämpylä-niminen tila.
Kumpareen laella sijaistee rakennuksen jäännöös (alakohde A), koko 4 x 3 m, uuninpohjan kivet lohkottuja ja matalia. Kalliopohjaisen kumpareen kaakkoiskulmassa tasainen alue (alakohde B), jossa hiiltä ja palanutta savea ja tiiltä.

Vapuntulinmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vapuntulinmäen etelärinteen tasanteella on talon perustuksen jäännös sekä siitä noin 20 luoteeseen vanha kellarikuoppa. Talosta ovat jäljellä lohkokiviset perustukset, sekä tulisijasta kumpu, jossa on tiiltä. Aluetta kuvaavilla historiallisilla kartoilla: isojakokartalla (1846), pitäjänkartalla tai Senaatin kartalla (1875) paikalla ei ole rakennusta. Kohteen ajoituksesta ei ole näin saatavissa tietoa kartta-aineiston perusteella. Kaikkia torppia ja tupia ei kuitenkaan ole kartoille aina merkitty.
Rakennuksen paikka ei ole tulkittavissa aivan nuoreksi, sillä siitä ei ole merkintää 1940-luvun kartalla tai alueen vanhoilla peruskartoilla (1964, 1978, 1983, 1991 ja 1998).
Maastohavaintojen perusteella jäännös vaikuttaa liittyvän ajallisesti todennäköisemmin 1800–1900-luvuille kuin selvästi vanhemmaksi.

Kokkila (1000045998) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pikku-Sietikka-nimisen metsäalueen lounaisosassa todettiin rakennuksen jäännös. Loivassa rinteessä sijaitsevan rakennuksen jäännöksen ala on noin 7 x 7 m. Rakennuksen lohkokiviset perustukset ovat jäljellä, joskin aika syvällä maassa ja sammaleen peitossa. Rakennuksen tulisijan jäännös on luoteisnurkassa. Rakennuksen jäännöksen länsipuolella on 4 x 4 m kokoinen vallillinen maarakenne, mahdollisesti jokin multapenkalle perustetun rakennuksen jäännös. Rakennuksen jäännöksen kaakkoispuolella on nähtävissä kiviaidan tyyppistä rakennelmaa, jonka pituus on n. 25 m.
Tälle kohdin on vuoden 1875 Senaatin kartalle merkitty talonpaikka. Maastossa todetun rakennusten jäännökset voivatkin liittyä kyseiseen asutusvaiheeseen.
Vahoilla peruskartoille ei ole mitään merkintöjä rakennuksista kyseisellä kohdalla (1964,

Seppälä (1000045999) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kymijärven rannan tuntumassa sijaitsevan nykyisen Rantalan tilan kohdalla on tonttimaa vuoden 1846 kartalla sekä vuoden 1842 pitäjänkartalla. Vuoden 1875 Senaatin kartalla talo vaikuttaa sijoittuvan niiden itäpuolelle. Viimeksi mainittu lähde voi kuitenkin olla siinä määrin epätarkka, että kaikilla kartoilla kyse on samasta tilasta. Talon nimeksi on merkitty Seppälä.
Vuoden 1940 topografikartalla kyseisten tonttimaiden kohdella ei ole merkintää rakennuksesta. Vuoden 1964 peruskartalla on Rantala- niminen talo, joka näyttää sijoittuvan juuri vuoden 1846 tonttimaan kohdalle.
Maastossa todettiin mahdollinen rakennuksen jäännös: lohkokivirakennelmaa, joka vaikutti
rakennuksen pohjalta. Kyseessä voisi olla vuoden 1875 Senaatin kartalle merkityn talon tai
jokin siihen liittyvän talousrakennuksen jäännös.
Muutoin ympäristössä ei todettu mitään jälkiä aikaisemmista asutusvaiheista. Paikka on edelleen asuttu

Rantala 3 (1000046000) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sammaloitunut raivausröykkiö sijaitsee keskellä metsää loivassa rinteessä. Sen koko on noin 4 x 5 m. Röykkiö on hyvin matala ja pääosin koottu suhteellisen pienistä kivistä. Röykkiö on kasattu muutaman suuremman kiven kylkeen.
Röykkiön ympäristössä, alueella, joka on nykyisin metsää, vaikuttaa olevan vanhaa peltoa.
Alue on poikkeuksena muuhun ympäristöön kivetöntä, tasaista ja maa on multavaa.

Rantala 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on useita röykkiöitä ja kiviaitaa nykyisen peltoalueen itäpuolisessa metsässä. Röykkiöt eivät sijaitse aivan nykyisen pellon reunalla vaan pellosta etäämmällä metsässä. Ne ovat kooltaan noin 3 x 3 m/ 6 x 6 m. Lohkokivistä tehdyn kiviaidan pituus on noin 15 m. Osa röykkiöistä on isommista lohkareista koottu, osa huomattavasti pienemmistä. Kaikki ovat vahvasti sammaloituneita.
Röykkiöiden itäpuolella maasto vaikuttaa olevan vanhaa peltoa. Lähistöllä on useita kuoppia, jotka ovat todennäköisesti ns. nauriskuoppia. Vuoden 1846 kartalla (Stjernvall 1846) ja
vuoden 1842 pitäjänkartalla alue on metsää.

Palvaanmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Palvaanmäen etelään viettävässä rinteessä on sammaloitunut kivetty kellarikuoppa, jonka koko on noin 5 x 5 m ja syvyys 70–100 cm. Kellarin suuaukko on kohti alarinnettä. Ympäristössä ei havaittu mitään merkkejä asuinrakennuksen jäännöksistä tai muiden maatalouteen liittyvien rakennusten jäännöksistä. Maasto kellarin eteläpuolella alarinteessä vaikutti vanhalta,
myöhemmin metsittyneeltä pellolta.
Vanhoilla kartoilla (Stjernvall 1846, Pitäjänkartta 1842 ja Senaatin kartta 1875) alue on ollut metsää. Senaatin kartalle on merkitty polku kulkemaan kellarin eteläpuolitse, Puhkela-nimiseltä talolta kaakkoon kohti peltoja.

Sietikka (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kallion reunassa on selvästi nähtävissä kohta, josta kiveä on lohkottu. Kivissä on myös todettavissa poran jälkiä. Kallio on vahvasti sammaloitunut ja vaikuttaa siltä, että kiviaineista ei ole paikalta lohkottu aivan hiljattain. Paikalta on mahdollisesti louhittu perustuskiviä alueen taloille ja torpille.

Kaukkari W (Kivirakenteet)
Moderni; Kaukkarin mäen päällä, mäen poikki kulkevan polun laidalla on matala lohkokivikasa, jonka koko on n. 6 x 6 m. Kasan keskellä on kuopanne, ja kivissä erottuu poran jälkiä ja seassa on metalliromua.
Vanhoille kartoille ei kyseiselle kohdelle ole merkitty mitään, minkä perusteella metsän
keskellä olevaa lohkokivikasaa voisi selittää. Kivikasan ympäristössä ei todettu mitään
muita rakennelmia tai esim. louhittua kalliota. Kyseessä voisi metalliromusta päätellen olla
joku paikalta purettu rakennelma. Toisaalta sellaista on voitu tuoda paikalle myös myöhemmin. Peltoröykkiöksi paikka on kallioinen ja kivinen.
Kivikasan merkitys ei ole selvä.

Virtaankoski (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tainionkosken pohjoispuolella, joen itärannalla sijaitseva melko hyväkuntoinen sillanjäännös. Maa- ja kivipenkereen lisäksi jäljellä on, isoista, poratuista lohkokivistä rakennettu silta-arkku, jossa on betonikansi. Arkun koko on 14 m x 4,8 m ja sen korkeus virran puoleisessa päädyssä on 2,8 m. Koillispääty on noin 1,6 m korkea. Silta näkyy 1700-1800-luvun kartoilla ja vielä vuoden 1952 ilmakuvassa. Sittemmin silta on poistunut käytöstä ja mahdollisesti purettu, oletettavasti 1950-1960-luvulla Vääksyntien oikaisun seurauksena. Arkku on osittain täyttömaalla, mikä viittaa siihen, että se on todennäköisesti rakennettu 1760 luvun jälkeen, kenties vasta 1900-luvulla.

Haapasaari 1 (1000019938) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1839 uudistuskartassa (Nathan Lilius) esiintyy Haapasaaressa kolme kaskialuetta, joista inventoinnissa identifioitiin kaksi, jokseenkin samanlaisina kuin ne kartalla esiintyvät. Toinen sijaitsee Haapasaaren rakennusryhmän etelä- ja lounaispuolella ja on nykyään kuusivaltaista sekametsää. Maa on multavaa. Alueen länsiosassa havaittiin pieni kiviröykkiö vanhan ajouran vieressä, kooltaan noin 1 x 0,8 m. Kiviröykkiö on varsin matala ja vaatimaton, mutta se saattaa olla kaskiröykkiö. Samalla alueella on osittain sijainnut myös myöhempää viljelyspeltoa.

Haapasaari 3 (1000046454) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kolme selvää peltojen raivauksesta syntynyttä kiviröykkiötä, näiden lisäksi
peltojen länsilaidalla on epämääräisempiä kivikasaumia.

Kelvenne 7 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kelventeen saaren itärannalla, pitkämäisen supan ja rannan välisellä törmällä, joka on maaperäitään kivikkoista/soraista. Törmä on noin 2,5 metriä yli Päijänteen pinnan, maasto on avointa mäntyvaltaista sekametsää. Kuoppa on kooltaan 2 x 1 metriä ja se on syvähkö (noin 60 cm). Kuoppa muistuttaa nauriskuoppaa. Maannoksessa ei havaittu hiiltä.

Lietsaari 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuopat sijaitsevat Padasjoenselän Lietsaarella, saaren keskellä olevan harjun luoteisrinteellä ja saaren kaakkoisalla rannalla, kansallispuiston alueella. Saaren maaperä on hiekkaa ja maasto mäntykangasta. Inventoinnissa 2009 havaittiin kolme maakuoppaa, joista pohjoisin lähellä saaren koillisrantaa. Kuoppa on tasaisella mäntykankaalla, sen mitat ovat noin 2,5 x 1 metriä. Koepistossa oli löysää ja karkeaa hiekkaa sekä muutama kivi. Kuoppa on loivapiirteinen, mutta siinä on kuitenkin selvät vallit ympärillä. Toinen kuoppa on edellisestä noin 75 metriä etelään, sen halkaisija on
valleineen noin viisi metriä ja se sijaitsee harjua pitkin kulkevalla polulla loivasti luoteeseen laskevalla rinteellä. Koepistossa oli hyvin heikosti erottuva huuhtoutumiskerros, kuoppa muistuttaa pyyntikuoppaa. Kolmas kuoppa sijaitsee saaren kaakkoisalla rannalla, korkealla rantatörmällä ja se on mitoiltaan noin 3 x 1,5 metriä. Sen ympärillä on hieman
vallia. Podsolissa näkyi jonkin verran hiiliä, mahdollisesti kyseessä on hiilimiilu. Ympäristö on sammaleista mäntykangasta.

Kelvenne (1000046497) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kummeli on noin 1,5metriä korkea kivi, joka lepää paljaalla kalliolla rannassa. Sen laelle on kiinnitetty tanko, jossa on heijastinlevyt. Kohde on ilmeisesti vasta 1900-luvulta ja kummelia ei ole rakennettu vaan kyseessä on luonnonkivi.

Kelvenne 11 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuopat sijaitsevat pitkän Kelventeen saaren eteläosassa, harjulla 500 metrin matkalla, Hinttolan- ja Hirvisaariin päin avautuvan rannan puolella harjua. Pohjoisin havaituista kuopista sijaitsee noin 230 metriä
veneenvetopaikasta etelään polun varrella. Se on noin 2 x 1 metriä, soikea, syvähkö kuoppa hieman soraisella kankaalla. Siihen vuonna 2009 tehdyssä koepistossa ei ollut juurikaan turvetta, joten se lienee suhteellisen uusi. Kuopan ympäristö on nuorta mäntymetsää. Toinen kuoppa sijaitsee ensimmäisestä 350 metriä eteläkaakkoon hieman ylempänä harjun rinteellä ja hieman aukiomaisella paikalla. Kuopan koko on noin 2 x 0,7 metriä ja sen syvyys on 50-60 cm. Myöskään tässä ei havaittu vuonna 2009 juurikaan turvekerrosta. Kolmas kuopista sijaitsee lehtomaisessa rantametsässä, edellisestä 170 metriä kaakkoon. Kooltaan se on noin 1,5 x 1 metriä ja syvyydeltään vähemmän kuin 50 cm.
Vuoden 2022 inventoinnissa kuopat paikannettiin maastosta ja ne vastaavat yllä mainittua kuvausta. Uudessa lidar-aineistossa tässä osassa saarta on näkyvissä muutamia muitakin kuoppia, joita ei ole havaittu inventoinneissa ja ne ovat dokumentoimatta.

Kelvenne 8 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kelventeen saaren länsirannalla, Koukunlahden/Kelventeenhoikan veneenvetopaikasta noin 400 metriä lounaaseen. Ympäristö on harjumaastoa, soraista mäntykangasta. Ensimmäinen rajamerkeistä sijaitsee noin 10 metriä Päijänteen rannasta, aivan polun vieressä, sen itäpuolella. Se on 2 x 1,2 metrin kokoinen kiviladelma, jonka keskelle on nostettu kivi pystyyn (kivi on osittain kaatunut). Rajamerkki on ollut Päijänteen vanhalla rannalla. Toinen rajamerkki on ensimmäisestä noin 30 metriä itään, kankaalla. Se on epämääräisen pyöreä röykkiö, halkaisijaltaan 1,2 metriä ja sen keskelle on nostettu kivi pystyyn. Kolmas mahdollinen rajamerkki sijaitsee ensimmäisestä noin 50 metriä pohjoiseen. Se on kasattu vanhaan rantakivikkoon ja yhtä kiveä on nostettu vähän pystyyn. Nykyisellä maastokartalla tälle kohdalle on merkitty vesialueelle kolmen jakokunnan raja: Nyystälän, Hinttolan ja Maakesken jakokuntien. Mahdollisesti röykkiöt on rakennettu tämän merkiksi.

Haapasaari 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Haapasaaren venerannan eteläpuolella on poukama, joka on osittain suljettu molemmilta rannoilta kapeimpaan kohtaan rakennettuun kiviaitaukseen. Aitaukseen on saattanut kuulua aikoinaan puuosia ja se voisi olla vuoden 2009 inventoinnin mukaan esimerkiksi kalasumppu. Inventointi 2022: on ehkä kuitenkin todennäköisempää, että poukamaa on käytetty venerantana ja kivirakennelma on toiminut aallonmurtajana. Poukamassa on ollut venevaja.

Haapasaari 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on osittain betonivahvisteinen kiukaan jäänne, jonka päällä kasvaa mänty. Se sijaitsee noin 10 metriä rannasta. Paikalla on ilmeisesti sijainnut aikoinaan rakennus, mutta sen koko ja käyttötarkoitus ei vähäisestä jäännöksestä selviä.

Pulkkilanharju 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi, johon on hakattu numero ”102”. Harmaa kivi on matala, korkeus noin 25 cm, leveys 35 cm ja oli syksyllä 2022 kasvillisuuden kätköissä. Kivi on kansallispuiston rajalla tienpenkan päällä. Kivi on todennäköisesti 1900-luvun alkupuoliskolta tai 1800-luvulta.

Karisto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallinen asuinpaikka sijaitsee Kymijärven länsipuolella Kariston mäellä. Paikka on vanhaa Nastolan pitäjän Koiskalan kylää. Paikalle on merkitty asutusta nk. Kustaan kartalle (1776–1805), vuoden 1846 kartalle (Stjernvall 1846), vuoden 1842 pitäjänkartalle (3111 06), sekä vuoden 1875 Senaatin kartalle (karttalehti XIV, 54). Vuoden 1692 kartalle (Forssell 1692) asutusta ei vielä ole merkitty. Vuoden 1842 pitäjänkartalle tonttimaiden kohdalla on merkintä ”Torp” eli torppa. Kyse on oletettavasti Koiskalan kartanon torpasta tai torpista. Vuoden 1919 kartan tekstissä puhutaan Kariston tilasta, eli oletettavasti viimeistään tuolloin torpan maat on muodostettu itsenäiseksi tilaksi.
Paikka on edelleen rakennettua ja asuttua. Alueella on maalaistaloja useine piharakennuksineen sekä pihamaita. Osa alueesta vaikutti vanhalta pellolta. Inventoinnissa 2022 ei tehty kiinteään muinaisjäännökseen havaintoja. Tonttimaiden eteläpuolisella peltoalueella todettiin kuitenkin useassa kohdassa kasvavan vanhan asutuksen indikaattorikasvia, tummatulikukkaa. Kohteen aluerajausehdotus on tehty 1700–1800-lukujen karttojen sekä topografian ja maastohavaintojen perusteella.

Peltola A (Kivirakenteet)
Historiallinen; Peltolan talon itäpuolella havaittiin inventoinnissa 2022 matalan kiviaidan jäännökset. Aita sijaitsee mäntymetsikössä ja on kasattu pyöreähköistä, halkaisijaltaan noin 30–40 senttimetrin kokoisista luonnonkivistä, matalaksi vallimaiseksi rakenteeksi. Aita laajenee alku- ja loppupäästään pieneksi ja matalaksi kiviröykkiöksi. Rakenteen kokonaispituus on 18,5 metriä, korkeus 15–25 cm ja leveys noin 45 cm. Alueella ei havaittu muita kiviröykkiöitä tai latomuksia. Maaperä paikalla on karkeaa hiekkaa/soraa. Historiallisten karttojen perusteella lähellä on ollut peltoja viimeistään 1846.

Paskurinpohja (Kivirakenteet)
Moderni; Raivausröykkiö 4x4x0,5 m. Sijaitsee Rutalahden länsirannan pohjukassa, metsittyneen pellon vieressä

Huovila (1000049389) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Likolammen luoteispuolella, noin 20 metriä rannasta, vanhan rantatörmän eteläpuoleisella sivulla. Soikean muotoinen röykkiö on kasattu noin kahden nyrkinkokoisista kivistä ja sen koko on noin 2 x 3 metriä, korkeus noin metrin. Kasvillisuuden, vanhojen karttojen ja ilmakuvien perusteella paikalla on ollut taannoin niitty, mihin se todennäköisesti liittyy. Tarkastuksessa 2023 alueelta ei havaittu muita röykkiöitä. Jos alueen maankäyttö muuttuu nykyisestä, on röykkiön muinaisjäännösstatus syytä arvioida uudestaan tarkastuksessa tehtyä perusteellisemmin.

Tokeensalmi (Maarakenteet)
Historiallinen; Heinolan Tokeensalmesta, Vasikkasaarentien varresta löytyy kaksi maakellarirakennetta. Toinen on olettavasti hieman vanhempi, mahdollisesti jo 1800 luvulta Niemelän tilan omistama, ja toinen on huomattavasti nuorempi betoninen maakellari. Pitäjänkartoissa Niemelän tilan pellot ulottuvat maakellarin läheisyyteen. Betonisen maakellarin katto on mahdollisesti nähtävissä vuoden 1957 ilmakuvassa, mutta muuten kumpaakaan ei ole nähtävillä ilmakuvista eikä myöskään vanhoilla kartoilla. Tämän takia niiden ikä on vain arvelu.

Ritavuori (Kulkuväylät)
Historiallinen; Asikkalan Pulkkilanharjussa löytyy huvilan pihapiiristä vanha tienpohja. Huvilan on aikanaan rakennuttanut ministeri Heikki Ritavuori, jonka mukaan alue on myös nimetty. Pihapiiristä löytyvän vanhan tien kerrotaan olleen keskiaikaista perua, mutta käytön jatkuneen jopa 1970-luvulle asti, jolloin siitä on vielä kulkenut linja-auto.
Vanha tie erottuu maastosta hyvin tasaisena ja puuttomana alueena. Tietä reunustaa molemmin puolin nuoria kuusia. Tie päättyy hiekkarantaan, joka ympäröi pientä poukamaa. Toisessa päässä Talvitie yhtyy huvilan tiehen ja siitä Pulkkilantiehen.
Tien on pituudeltaan 42,5 metriä, ja se loppuu huvilan tiehen, joka on pituudeltaan (mitattuna tien kohdalta Pulkkilantielle) 25,5 metriä pitkä yhtyen Pulkkilantiehen. Tien leveys vaihtelee kahdesta metristä neljään metriin. Leveimmillään tie on sen rannan puoleisessa päässä, mistä sen leveys on myös hankalin hahmottaa. Kapein tie on noin puolessa välissä. Vähän ennen rantaa, tie laskee hieman, mutta muuten tie on melko tasainen.
Kohde tarkastettiin maastossa ja alueen historiaan tutustuttiin vanhojen karttojen, Pitäjänkarttojen ja Kuninkaankarttojen avulla, mutta tietä ei havaita vanhemmissa kartta-aineistoissa. Kohteesta ilmoittanut henkilö kuitenkin tiesi sen olevan keskiaiakaista perua ja nähneen tien jollakin vanhalla kartalla. Koska kyseistä karttaa ei tämän tarkastuksen aikana löydetty, ei voidan tien iästä saada varmuutta. Tien loppuminen poukaman rannalle kuitenkin viittaisi sen käytöstä vanhana talvitienä. Kohdetta on myös yleisesti kutsuttu talvitieksi. Tästä syystä kohdetta on syytä pitää muuna kulttuuriperintökohteena, mutta mikäli lisää tien historiaa valottavaa materiaalia tulee esiin, tulee statusta pohtia uudelleen. Viimeistään silloin, jos alueelle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä.

Rauteela (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventoinnissa 2023 löydetty pyöreä rakenne/kuoppa, joka sijaitsee peltojen väliin jäävän kivikkoisen metsäsaarekkeen itäreunassa, noin 50 metriä kaakkoon Nostavantien ja Vähäjoentien risteyksestä. Kuopan halkaisija on 240 senttimetriä ja syvyys länsireunassa 70 senttimetriä ja itäreunassa 40 senttimetriä. Kuopan reunoille oon aseteltu halkaisijaltaan noin 30 – 90 senttimetrin kokoisia luonnonkiviä päällekkäin. Kuoppa suippenee pohjalle, jossa on pienialainen tasainen alue, halkaisijaltaan noin 50 senttimetriä.
Kuopan pohjalle ja länsireunaan tehdyistä lapionpistosta ei tullut löytöjä, pohjan maaperä on hietaa. Rakenteen perusteella kyseessä on osittain kivetyn kellarikuopan jäänteet. Maatumisasteen perusteella kyseessä on historiallisen ajan rakenne, 1900-luvun alusta.

Kangasviita (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Korkeimman mäen alla, hieman kaakkoon laskevalla rinteellä sijaitsee halkaisijaltaan n. 1.3 m myllynkiven teelmä. Kiven ympärillä on neljä suurempaa kivilohkaretta. Myllynkiven ympäristössä ei ole viitteitä myllystä taikka kivilouhoksesta.

Vanha Lahdentie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Lahti-Orimattila ja tarkemmin Pennala-Virenoja- kylien välinen tie näkyy jo 1700-luvun lopun isojakokartoilla. Vanha tielinja on jäänyt katkonaiseksi sivutieksi, kun nykyinen Lahdentie on rakennettu 1980-luvun jälkeen. Lahdentien länsipuolella ja Kaunistontien pohjoispuolella on noin 45 metrin pituinen pois käytöstä jäänyt tielinja. Maastossa on havaittavissa metsittynyt noin 7,5 metriä leveä tienpohja, jonka länsipuolella on noin 50-70 cm korkea penger. Kyseinen tieosuus on vanha, historiallisten kylien (Pennalan ja Virenojan), välinen tie.

Peltola B (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lahden itäosassa Peltolassa Pessantien länsipuolella olevassa sekametsässä. Paikalla on n. 45 m pitkä kiviaita, joka on leveimmillään muutaman kiven levyinen n. 30–40 cm leveä mutta suurimmalta osin jäljellä on vain yhden kiven muodostama aita. Korkeudeltaan se on korkeintaan n. 30 cm, jossa kivet on ladottu 1–2 kerrokseen. Kiviaidan länsipääty on hieman epämääräinen. Kiviaita on suurimmalta osin kasvillisuuden peitossa.
Paikka on vuoden 1964 peruskartassa sekä vuoden 1949 ilmakuvassa ollut pellon reunaa.

Sorsaniemi (1000052116) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee n. 50 m Sorsaniementiestä itään olevalla pienellä niemekkeellä suuntautuen itään. Paikalla on n. 1,5 x 1,5 x 1,5 m kokoinen kummeli. Kohdalla ei vanhoilla kartoilla ole tunnettua rajaa, joten sijaintinsa ja korkeutensa puolesta kyseessä on kummeli.

Sorsaniemi 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sorsaniemen rannalla olevalla pienellä kumpareella, n. 40 m Sorsaniementiestä itään. Paikalla on 2,5 x 2,5 m kokoinen kivijalka, josta on jäljellä muutama kulma ja sivu idän puolella. Rakenteen keskellä on paljon tiilijätettä. Rakenteen pohjoispuolella on n. 2 x 2 x 1 m kokoinen kuoppa, joka mahdollisesti on kellarinjäänne.

Sorsaniemi 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sorsaniemessä n. 10 m tiestä itään olevan kivikkoisen kumpareen pohjoispuolella. Paikalla on n. 8 x 7 m kokoinen rakennuksen pohja. Rakennuksen seinämät ovat melko paksuja, n. 1,5 m leveitä ja 0,7 m korkeita. Rakenteesta kolme metriä länteen on soikea kuoppa, jonka mitat ovat n. 2 x 1 x 1,5 m. Lisäksi n. 12 m rakennuksesta koilliseen on n. 2,5 m pituinen matala kivijalka, joka erottuu melko huonosti kasvillisuuden alta.

Valittula 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sysmässä Valittulassa, Valittulantien ja Postintien risteyksestä n. 80 m koilliseen. Paikalla on n. 90 m pitkä, metrin leveä ja max. 50 cm korkea kiviaita. Aita alkaa voimalinjan alta ja jatkuu luoteeseen sekametsään. Voimalinjan alla oleva aita on hieman vahingoittunut, sillä aidan päällä ei kasva sammalta ja kivet ovat osittain romahtaneet aidan päältä. Sekametsässä oleva aidan pätkä on sammaleen peittämä ja säilynyt ehjänä. Paikalla ei vanhoilla kartoilla ole asutusta. Kiviaita sijaitsee vuoden 1948 ilmakuvassa pellon reunassa.

Keskustie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Keskustien eteläpuolinen rinne vastapäätä Karl Fieandtin kujaa on sekametsää kasvava metsikkö, jonka maaperä on moreenia. Rinteessä on runsaasti kookkaita maakiviä. Vuonna 2025 suoritetussa inventoinniissa rinteen eteläosassa havaittiin noin 55 metriä pitkä, yhtenäinen ja itä–länsi-suuntainen luonnonkivistä kylmämuuraamalla ladottu kiviaita. Aita ulottuu aivan Keskustien varteen tehden muutama metri sen pohjoispuolella jyrkän mutkan pohjoiseen, kun aita muuten oli yhtenäisesti itälänsi-suuntainen. Aita oli hyvin säilynyt ja vain muutamista kohdista rikkoontunut. Paikoin sen rakentamisessa oli hyödynnetty maakiviä, muuten aita oli rakennettu eri kokoisista luontaisesti lohkoontuneista irtokivistä. Aidan korkeus vaihteli hyvin runsaasti maaston mukaan – keskimäärin korkeutta oli noin 40 – 60 cm, leveyttä noin 80 cm.
Noin kymmenen metriä aidan itäpään kohdalta etelään on rinteeseen tehty kivistä 7,5 metrin mittainen tukimuuri. Muurin yläpuolelle on tehty pienikokoinen tasanne pohjoiseen viettävään rinteeseen. Tukimuuri on rakennettu samankaltaisista kivistä kylmämuuraamalla kuin kiviaita, mutta on vain 1–2 kivikerran korkuinen, ollen enimmillään noin 40 cm. Aita näkyy vuoden sekä isojakokartalla että pitäjänkartalla. Vuoden 1965 peruskartalla aidan kohdalle on merkitty tonttien raja, mutta nuoremmista kartoista rajan merkintä häviää. Vuoden 1965 kartassa paikalla näkyy vielä tiheää rakennuskantaa, joiden piha-alueisiin kivillä tuettu tukimuuri ja sen yllä oleva tasaus liittynee. Kiviaidan ja tukimuurin välistä paikannettiin vielä vanhan rengaskaivon paikka.

Huhkaimenvuori 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde on Huhkaimenvuoren luoteiskulmalla sijaitseva sammaloitunut myllynkivi. Kiven halkaisija on noin 135cm, paksuus hieman vaihdellen noin 15-20cm ja reiän koko noin 15cm. Kivilajia ei pystynyt silmämääräisesti tarkasti määrittämään.
Kivi lepää kyljellään paikalla, joka on kiven löytöpaikaksi varsin erikoinen. Mikäli kivi on lohkottu ja valmistettu löytöpaikkansa lähellä, sen työstöpaikka on mahdollisesti vielä löydettävissä. Paikallisen tilan emännän kertomuksen mukaan "kivi on aina ollut". Sen sijainti on siten ollut tiedossa todennäköisesti jo ainakin 1800-luvulla. Karttatutkimuksilla saattaa myöhemmin selvitä alueen myllyjen sijainteja.

Kauttisjärven lounaisranta 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on kolmen röykkiön ryhmä kivisen avohakatun rinteikön alueella Monivalonjärven ja Kauttisjärven välisen kannaksen eteläpäässä. Röykkiöt ovat kooltaan varsin mittavia pienimmän ollessa noin 2,5 x 2 x 0,8m ja suurimman 5 x 3 x 1 metriä.
Kohteen röykkiöt ovat lievästi vaurioituneet metsänkäytön yhteydessä, sillä kohdetta ei oltu tunnettu ennen alueen metsänkäyttöä ja hakkuita.
Kohteen yhteys alueen muihin kaskiröykkiöihin ei ole erityisen selkeä ja kiveys on paikoin epätavallisen puhdas pinnaltaan, joka voi viitata nuorempaan kohteeseen.

Lapinniemi 2 (1000093206) (Kivirakenteet)
Historiallinen; kohde on Lapinniemen lounaiskulmalla koilliseen / itään viettävän kallion päälle ladottu noin 5m pitkä ja 30-60cm korkea aitamainen rakenne. Rakennelma sijaitsee avokalliolla kuoppamaisen hieman asuinpainannetta muistuttavan luonnonmuodostuman eteläisellä reunalla. Kiviä on enimmillään muutamassa kerroksessa ja kivet ovat varsin irtonaisia. Muoto on kuitenkin selkeä suora ladelma, jonka tarkoitukselle ei kallion laella ole mitään selkeää merkitystä havaittavissa.

Lähdemäki 2 (1000094955) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nykyisten tilusrajojen risteyksessä ja pitäjänkartan rajalinjalla sijaitseva rajakivi. Rajamerkki koostuu siirtolohkareen päälle kasatusta jalustasta ja keskikivestä. Jalusta on kooltaan 220 x 210 cm ja korkeudeltaan 58 cm ja keskikivi on kooltaan 73 x 38 cm ja korkeudeltaan 137 cm.

Pahalahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pahalahden luoteisrannalla havaittiin inventoinnissa vuonna 2025 peltoröykkiöitä sekä mahdollinen rakennuksen perustus. Alueella on kaksi pitkää röykkiötä, joista koillisenpuoleinen on pituudeltaan 55 m, leveydeltään 1.5-3 m ja
korkeudeltaan korkeimmasta kohdastaan noin metrin korkuinen.
Lounaan puolella oleva pitkä röykkiö on pituudeltaan noin 30 metriä, leveydeltään noin 2 metriä ja korkeudeltaan 56 cm. Koillisen puoleisen röykkiön itä- ja länsipuolella on lisäksi kaksi yksittäistä röykkiötä, joista idän puoleinen on kooltaan 316x327x157 cm ja lännenpuoleinen 311x216x47 cm. Pitkät röykkiöt muodostava puolikaaren, joiden kärkien välissä kalliolla on kylmämuuratut perustukset. Perustuksista noin 20 metrin päässä olevan tuulenkaadon juurten seassa havaittiin tiilenpalasia.

Laitiomäki (Kivirakenteet)
Moderni; Urajärven kartanosta noin 500 metriä etelään, Kartanontien länsipuolella sijaitsee kolme pienempää röykkiötä ja kaksi pitkää kiviröykkiötä. Pienistä röykkiöistä lännenpuoleinen on kooltaan 84x324x32 cm. Röykkiö on luode-kaakkosuuntainen. Pohjoinen röykkiö on halkaisijaltaan 189 cm ja korkeudeltaan 43 cm. Idänpuolinen röykkiö on kooltaan 143 x 93 x 47 cm.
Pitkät röykkiöt ovat vierekkäin ja lähes linjassa. Molemmat pitkät röykkiöt ovat pituudeltaan noin 5–6 metriä ja leveydeltään 2 metriä. Lännen puoleinen röykkiö on luode-kaakkosuuntainen ja idänpuoleinen oli länsi-itäsuuntainen. Alue on vanhoilla kartoilla ja myös ilmakuvissa peltoa: pitkät röykkiöt sijaitsevat 1950 vuoden ilmakuvassa pellon reunalla. On varsin todennäköisesti että röykkiöt ovat melko uudehkoja peltoröykkiöitä.

Pahamäki (1000095017) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Hiekkatien läheisyydessä sekametsää kasvavassa metsikössä oleva selvärajainen, halkaisijaltaan viiden metrin kokoinen ja noin 1,2 metrin syvyinen kaivanto. Kaivannon länsipuolella on toisen samankaltaisen kaivannon jäänteet, joka on tuhoutunut suureksi
osaksi paikalla harjoitetussa nuoremmassa maa-aineksen otossa.
Paikalle tehtiin vuonna 2025 suoritetussa inventoinnissa useita kairauksia arkeologin T-piikkikairalla, mutta kaikissa sekä kaivannonreunoille että pohjalle tehdyissä kairauksissa ei havaittu mitään poikkeamia normaaliin maannokseen: paksun pintaturpeen alla oli puhdas vaalea hiekka. Paikalta ei havaittu kaivantoihin liittyviä kivestä tai puusta tehtyjä tuki- tai muita rakenteita.
Kaivannon muoto on täydellisesti tervahaudan oloinen, mutta mitään tervanpolttoon liittyviä hiiliesiintymiä ei havaittu eikä vallissa havaittu halssin jäänteitä. Kyseessä voi olla käyttämättömäksi jääneen tervahaudan kaivanto tai pyyntikuopan jäännös, jollaiseksi kuoppa on kuitenkin hyvin loivareunainen. Tuhoutuneesta kaivannosta, joka oli osittain yhdyskuntajätteellä täytetty, ei myöskään saatu mitään arkeologiseen kulttuuriperintöön liittyviä havaintoja. Kyseessä on tarkemmin määrittelemätön historialliselle ajalle ajoitettavissa oleva kaivanto.

Sarapisto N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Valtatie 12:n pohjoispuolella, Suppalan asuinalueen eteläpuolisella metsässä alue, jossa on useita matalia kiviröykkiötä ja matalaa kiviaidannetta. Maasto näiden ympärillä on selvästi vanhaa peltoa. Kivikasat/aidanteet ovat suhteellisen matalia, pääosin vain yhden kivikerran korkuisia. Kivet ovat sammaloituneet, paikoin varsin paksusti. Röykkiöt ovat kooltaan noin 1 x 1 m /1,5 x 1,5 m. Nykyisin alue kasvaa sekametsää, paikoin hyvinkin tiiviinä.
Vuosina 1776-1777 laaditulla isojakokartalla paikalle on rajattu peltolohko merkinnällä X. Peltolohko on oletettavasti kuulunut Sarapiston torpalle, joka on merkitty samalle kartalle peltolohkolta 300 m etelään. Torppaa ympäröivät pellot on merkitty samalla X tunnuksella (Chylander 1776-1777). Maastossa todettujen kivikasojen ympäristössä on ollut peltoa vielä vuoden 1991 peruskartalla . Peltoala näkyy laajempana 1960-1980 -lukujen peruskartoilla, mutta kaikilla em. vanhoilla peruskartoilla on nähtävissä, että maastossa havaittujen kivikasojen kohdalla on metsää. Historiallisten ilmakuvien perusteella pellon ja metsän raja myötäilee maastossa tehtyjä havaintoja vielä vuoden 1960 ilmakuvassa.

Arramaja 2 ja 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi mahdollista, vuoden 2025 inventoinnissa havaittua kaskiröykkiötä. Röykkiö 1 sijaitsee Arramajan leirikeskuksesta noin 450 luoteeseen olevan korkean mäen laella, sen pohjoisen puolella. Matala, luonnonkivistä kasattu röykkiö, joka on kooltaan noin 2,5 x 1 x 0,3 metriä ja kasattu itä-länsisuuntaisesti. Röykkiö on vahvan sammaleen peittämä ja pohjoisosastaan osittain tuhoutunut/sortunut. Röykkiö 2 sijaitsee mäen laella ja noin 17 m lounaaseen edellä mainitusta. Se on kasattu teräväsärmäisistä luonnonkivistä ja on muodoltaan soikeahko. Röykkiön koko on noin 1,5 x 1 metriä ja korkeus 40–50 cm. Röykkiö on kasattu rikkoontuneen, kookkaan kiven ympärille.

Nuppilinna 1 (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Metsäinen mäki, jonka laki on mahdollisesti tasoitettu, sijaitsee Kinttulan kartanoa vastapäätä sijaitsevalla niemellä, Pyhäjärveä ja Säyhteenjärveä yhdistävän vesitien suussa. Ei ole havaittu kivivallia, mutta perimätiedon mukaan paikkaa olisi käytetty linnoituksena.

Korpikylä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rauniot sijaitsevat Porvoonjokeen laskevan Ylösjoen koillispuolella Pelkkisen päärakennuksesta n. 250 m itäkoilliseen piene lammen itäpuolella rinteessä. Ehjä raunio on tehty luonnonkivestä, sen koko on 3 x 2,5 x 0,5 m. Raunion keskellä on halkaisijaltaan 0,5 m oleva syvennys. Hajonnut raunio on edellisestä 7 m länteenja lienee ollut suurinpiirtein samanlainen. Kaatunut puu oli hajottanut toisen raunion. Kummastakaan rauniosta ei löytynyt hiiltä eikä muutakaan hautaraunioon viittaavaa.
Tyyppi hautapaikka muutettu kivirakenteeksi, tyypin tarkenne lapinraunio röykkiöksi ja status mahdolliseksi muinaisjäännökseksi 12.9.2022: Röykkiöitä ei ole pystytty paikantamaan sitten Lehtosalon, ilmoitettu sijainti on epätyypillinen lapinrauniolle (Bilund 2004, s. 51) ja Lehtosalon mukaan niistä ei ole löytynyt mitään hautaan viittaavaa.

Linnaistenmäki (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Linnaistenmäki on jyrkkäreunainen, luodepohjois-eteläkaakkosuuntainen sora- ja hiekkamäki. Mäen korkeus on 124 m ja tasaisen laen laajuus on noin 120 x 85 m. Luoteispää on loiva ja siinä on kaksi pengertä, länsipuolella on suo ja eteläsyrjällä hiekkakuoppa. Rinteiden alaosassa ja laella on runsaasti kivikkoa, mutta sorassa, joka näkyy hiekkakuopan reunassa, ei ole lainkaan suuria kiviä. Mäen länsireunalla, jossa rinne on loivin, on kivikkoa, joka saattaa olla keskeneräiseksi jäänyttä muinaista vallitusta. Koekaivauksessa ei todettu mäellä merkkejä muinaisjäännöksestä, eikä linnan olemassaolosta paikannimen lisäksi ole varsinaisia todisteita.

Takala (560010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka, josta on löydetty kvartsikaavin ja sellaisen teelmä, sijaitsee pellolla Riihiojan itärannalla. Paikalla saattaa olla pienialainen asuinpaikka, mikä pitäisi uudella maastokäynnillä tarkistaa.

Taimistonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijiatsee Kuhanselän etelärannalla, Rapalaan vievän tien eteläpuolella, Linnan talosta 600 m luoteeseen. Paikka on pohjoiseen ja luoteeseen kohti Kuhanselkää viettävää hiekkarinnettä, jonka eteläpuolella kohoaa kallioinen metsä. Rinteessä on ollut peltoa, mutta nykyisin kohdassa on istutuskoivikkoa.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin taimistona olevan hiekkaisen pellon keskiosasta ja siitä itään jatkuvasta pellon reunasta löytyi muutamia kvartseja. Paikan tarkkaa sijaintia, laajuutta ja luonnetta ei tunneta tarkemmin.

Ulppaanniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka, joka sijaitsee Konniveden pohjoisosassa, Ulppaanselän alueella. Löydöt tehtiin syvälle selälle työntyvän, kivisen ja kallioisen Ulppaanniemen eteläkärjestä, jossa on suhteellisen vähäkivinen ja tasainen alue. Paikalta on rantaan matkaa noin 100 metriä. Rantatörmän tuntumaan tehdyistä koekuopista löytyi kvartseja. Kuopissa todettiin lisäksi turpeen alla 10-15 cm paksuinen humuksen, noen ja kivennäismaan sekainen kerros, mikä viittaa siihen, että alue olisi joskus ollut kaskiviljelyksessä.

Ruhansilta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vesijakojärven pohjoispäässä, Vehkajärvestä laskevan Alavirran ylittävästä Ruhansillasta noin 200 m luoteeseen, vanhalla rantatörmällä, 25 m Ruhansillantiestä itään ja 25 m Huuhtasentiestä etelään.
Paikalta löytyi vuonna 2000 inventoinnissa koekuopasta pieni murunen palanutta luuta ja muutamia pieniä iskosmaisia kvartsisiruja (ei talletettu), jotka voivat viitata asuinpaikkaan. Paikalle tehtiin muutamia koekuoppia, mutta asuinpaikkaa ei kuitenkaan pystytty toteamaan.

3. kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Artjärven vanhan hautausmaan vieressä, nykyisestä kirkosta noin 200 m koilliseen. Paikallisten kotiseutuharrastajien, erityisesti edesmenneen rovasti Raatsin oletuksena on ollut, että vuonna 1739 rakennettu Artjärven 3. kirkko olisi sijainnut tällä paikalla. Oletus perustuu mm. kirkonkokouksen pöytäkirjoihin vuodelta 1840, joissa todetaan, että uusi kirkko on rakennettu 160 kyynärän (n. 100 m) päähän vanhasta kirkosta. Kuninkaan kartaston ja muiden mittausten perusteella 1800-luvun alkupuolella purettu kirkko on sijainnut nykyisen hautausmaan parkkipaikan kohdalla. Nykyään paikalla sijaitsee tasoitettu, sepelillä peitetty kenttä. Parkkipaikan länsipuolella, tien toisella puolella on näkyvissä suorakulmainen, massiivinen talonperustus, jonka alla on harmaakivinen holvattu kellari, ja sen vieressä pienempi nelikulmainen perustus. Tien vieressä on kaksi kivistä portinpylvästä, joita on arveltu kirkon portin jäännöksiksi. Perustuksissa ja portinpylväissä on näkyvissä kiviporan jälkiä, joten ne tuskin ovat kovin vanhoja, vaan kyseessä lienee tavallisen pihapiirin tai esim. pappilan jäännökset. Paikalle on merkitty rakennuksia Senaatin karttaan 1800-luvun lopulta.

Linnomäki (16010002) (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Linnomäki on pohjois-eteläsuuntainen soramäki, jolla on tasainen laki ja jyrkät rinteet. Kyseessää saattaa olla muinaisjäännös.

Linnovuori (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Linnovuori on pohjoiseteläsuuntainen metsäinen soramäki, jossa on jyrkät rinteet ja tasainen laki. Vuorella ei ole valleja tai muita rakenteita näkyvissä, topografiansa puolesta se olisi sopiva linnavuoreksi, mutta inventoinneissa ja tarkastuksessa ei ole havaittu mitään sellaiseen viittaavaa. Muinaisjäännöksen varmistuminen vaatii koekaivauksia.

Iso-Ruokojärvi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Iso-Ruokojärven etelärannasta n 300 m kaakkoon, Iso-Luotikkaan itärannasta n 2 km itään, Murakkaan menevän tien länsipuolella. Alue on sekametsää, kohteen eteläpuolella on kesantopelto. Paikalla on kolme, läpimitaltaan n. 2 m, moreenimaalle kasattua röykkiötä, jotka ovat mitä ilmeisimmin kaskiraunioita.

Iso Ruokojärvi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Iso-Ruokojärven eteläpäässä, itärannalla n. 150 m rannasta. Metsäisellä moreenimaalla on viisi irtonaisista kivistä koostuvaa, sammaloitunutta röykkiötä, joiden läpimitta on 1,5-2,5 m. Kairalla on todettu maan röykkiöiden vieressä käsittävän n. 5 cm humusta ja nokea, joiden alla on puhdasta moreenia. Röykkiöt ovat mitä ilmeisimmin kaskiraunioita.

Soimakangas (Hautapaikat)
Historiallinen; Tarinan mukaan Seppälän sillalla käytiin 1700-l. taistelu suomalaisten ja venäläisten välillä. Kaatuneet haudattiin Soimakankaalle, jossa on havaittu suorakaiteenmuotoisia painanteita. Paikalle on haudattu n. 20 henkilöä.

Isosaari Sissikallio (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Isosaaren etelärannalla on Sissikallio, jossa kyläläiset ovat olleet sissejä paossa. Eräs nuori tyttö huomattiin, ja paetessaan hän putosi järveen ja hukkui.

Laitialantie A (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Pyöreä, hiekasta tehty vallimainen rakenne joka on läpimitaltaan noin 8 m. Vallit ovat pohjalta noin 2 m leveät ja korkeimmillaan noin 2 m.

Uskilan Kiikunlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uskilan kylästä itään maantielle 3161 johtavan yksityistien varressa. Lähde on kirkasvetinen padottu lampi (100 m x 40 m), josta johtaa kaksi kanavaa tien poikki. Lounais- ja koillisranta ovat niittynä ja etelässä kasvaa metsää. Pohjoisrannan tien takana on suojeltu rakennusryhmä. Kiikunlähde ja sitä kiertävä tie sekä sen pohjoispuoliset rakennusryhmät ovat maisemallinen kokonaisuus. Paikkaan liittyy myös perimätietoa.

3. kirkon paikka (283500002) (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Hämeenkosken kolmannen, vuonna 1731 rakennetun kirkon paikka.
Kirkon tarkasta sijainnista ei saatu varmoja havaintoja vuoden 2014 inventoinnissa. Kirjallisten lähteiden perusteella voi sijaita ylempänä, aiemmin Makasiininkankaana tunnetulla mäellä (Jurva [1942] 1999), joka on kuitenkin osin rakennettu.

Immilä kansakoulu (Hautapaikat)
Historiallinen; Kerrotaan, että Immilän kansakoulun läheisyydessä on kaksi hautapaikkaa, tervahauta ja sotilasleiripaikka. Hautapaikat ovat olleet ristillä merkittyjä. Niitä on arveltu 1700-luvulla ruttoon kuolleiden ruotusotilaiden haudoiksi.

Bokholma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mallusjärven itärannalla, Berg-Mäkelän röykkiöstä (Orimattila 23) vajaa kilmometri länsiluoteeseen on Bokholma-niminen paikka (GT-kartalla Holma), joka on suurelta osin karjan laidun- ja hakamaata. Siellä olevan ladosta (merkitty peruskarttaan) n. 5 m järvelle päin (etelään/lounaaseen) on kalliossa syvennys, n. 6,5 cm syvä kuppi (halk. 6-6,5 cm) ja toinen matalampi kuppi (halk. 2-3 cm). Syvennykset eivät välttämättä ole vanhoja; paikassa on myös kolmiomainen reikä. Mahdollinen mutta epävarma kohde kuppikallioksi. Bokholmassa ladon länsipuolella laidunniemekkeen kärjessä on kiviaidan tapainen kaareva kivirakenne (raivauksen tulosta?).

Annasenmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi röykkiötä, jotka sijaitsevat Mallusjärven kaakkoispuolella, Annasenmäen pohjoislaidalla. Toinen röykkiöistä sijaitsee pienen kalliopudotuksen alapuolella maapohjalla, viitisen metriä pellon reunasta etelään. Se on soikean muotoinen ja kooltaan 6 x 4 m, korkeus n. 0,5 m. Toinen röykkiöistä sijaitsee edellisestä 3 m länteen myös kallion alapuolella. Halkaisija 2, 5 m, korkeus 0,5 m.
Epävarmoja muinaisjäännöksiä, peltoraunioita?

Kurppa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Matala kiven- ja maansekainen röykkiö, jossa keskellä vajoama. Röykkiö on aivan metsän rajassa. Perimätiedon mukaan röykkiö on Suomen sodan aikaisen sotilaan hauta. Epävarma muinaisjäännös.

Jokioinen kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Padasjoen keskiaikaisen kirkon paikka (kirkkopitäjä perustettu v.1497) verrattuna paikalla nyt olevaan kirkkoon on epäselvä, mutta se lienee ainakin osittain nykykirkon alla. Kirkko on ollut kiviseinäinen pienoiskirkko (rak. ajankohtaa ei tunneta, omistettu Pyhälle Birgitalle), josta tehtiin sittemmin suuremman puukirkon sakasti. Paikalle v.1668 rakennettiin puinen ristikirkko edellisen täydennykseksi, joka paloi v.1924. Nykykirkko valmistui paikalle v.1928. Tarinoiden mukaan Nyystölässä ja Maakesken kylässä olisi ollut vanhimpien kirkkojen paikat.

Nyystölänlahti Nuijasaari (Hautapaikat)
Historiallinen; Tarinan mukaan Padasjoella 1597 Nuijasodan aikaan kaatuneet olisi haudattu Nyystölänlahden suulla olevaan saareen, jota alettiin sen jälkeen nimittää Nuijasaareksi.

Auttoinen Kotkansiipi Honttihauta (Hautapaikat)
Historiallinen; Tilan (Nuori Kotka?) metsäalueella, Ison ja Vähän Hankajärven välillä on korkeahkojen harjanteiden ympäröimä syvä pyöreä kuoppa, johon on haudattu ruttoon kuolleita kertojan mukaan Suuren pohjan sodan (vv. 1700-21) aikaan, v. 1773 punataudin ja -kuuumeen aikaan, ja ehkä myös vuosien 1831, 1853 ja 1873 koleraepidemioiden aikaan. Ilmeisesti vainajia ei ole siirretty pois. Nimi tulee ruttoon sairastuneiden hourailusta (höntti).

Auttoinen Kylä-Heistola/Ryssänmäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Kaivoa rakennettaessa 1900-luvun alussa löytyi maasta ihmisen luita. Alueen vanhan nimen mukaan paikalle arveltiin haudatun venäläisiä sotilaita.

Pirttikallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Ravioskorvessa, Pirttikallion asutustilalla. Paikka on suon koillislaidassa kohoavan kallioisen moreenimäen reunaa, joka on raivattu pihaksi. Talon lounaispuolella olevasta kasvimaasta on vuonna 1965 löytynyt epävarma kvartsi, ja viereisellä niityllä on mainittu olleen liesiä. Pihalla on ollut myös kivirakennelmia, mutta ne ovat todennäköisesti varsin myöhäisiä.

Kesäniemi (781010056) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Päijänteen Lentämänselän etelärannalla Viiruniemessä, Kesäniemen talosta 20 m etelään. Paikka on kaakkoon viettävää hiekansekaista peltoa.
Kohde on todettu 1965, jolloin pellosta on löydetty kvartsia. Maastoltaan kohta on asuinpaikaksi sopiva, mutta löydöt ovat vähäisiä ja epämääräisiä. Lähistöltä on tavattu myös mahdolliseen Viiruniemen lasitehtaan jäännöksiä, muun muuassa lasinvalmistukseen liittyviä kvartsikasoja, joista pellonkin kvartsit voivat olla peräisin.

Tervamäki (781010060) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Liikolanlahden eteläpuolella, Jussilan talosta 350 m eteläkaakkoon ja Liikolantiestä 80 m etelään. Paikka on etelään ja lounaaseen viettävää savensekaista peltoa, koillispuolella kohoaa kallioinen moreenimäki. Luoteispuolella peltoaukean keskellä on pieni Kylänlammi, josta virtaa oja Liikolanlahteen. Kohdalla on kivikaudella luultavasti ollut suojaisa lahti.
Kohde on todettu 1965, jolloin pellosta on löydetty kvartsia. Samasta pellosta on myös löytynyt kourutaltta, jota säilytetään Jussilan talossa. Vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä paikalta ei löytynyt mitään esihistorialliseen asuinpaikkaan viittaavaa, ainoastaan kvartsimurskaa pellosta.

Onkiniemi Liikkuvakivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; valtatien 4 itäpuolella, heti tien laidassa on ns. Kahden kuutin kivi. Kivi liikkuu kosketuksesta, mutta ei vieri paikaltaan. Kivi on rauhoitettu luonnonnähtävyys.

Haasianpohja Yläpelto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Haasianpohjan talon mailla on metsässä sammaloituneella kallionpohjalla soikea, n. 2 x 2,5-3 m kokoinen, muutaman kymmenen sentin korkuinen sammaloitunut kiviröykkiö. Röykkiöön tehdyssä pienessä koekuopassa havaittiin voimakkaasti palanutta, rapautunutta kiviainesta ja vahvaa nokimaata. Haasianpohjan talosta kotoisin olevan Jorma Rakkolaisen mukaan lähellä olisi toinenkin samanlainen röykkiö, mutta sitä ei ole paikannettu maastossa. Rakkolaisen mukaan hänen isovanhempansakin tunsivat röykkiöt, mutta eivät tienneet niiden ikää tai tarkoitusta.
Rakenteen perusteella kysessä ovat mitä ilmeisimmin kiukaan jäännökset. Kiukaan sijainti syrjäisellä paikalla kalliopohjalla, kuitenkin kohtalaisen lähellä viljelysmaita ja asutusta, saattaisi viitata riihen paikkaan.

Löytynniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muinaisjäännösryhmä sijaitsee Jamoinjärven lounaisosassa ja lähiympäristössä. Maaperä on moreenia, kasvillisuus kuusikkoa ja sekametsää. Löytynniemellä ja sen kaakkoispuolisella ranta-alueella on kymmeniä kiviröykkiöitä, kiviaidan pätkiä sekä muutamia rakennuksenpohjia kiukaanjäänteineen.

Kuivaniemi (1000000715) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Jamoinjärven kaakkoisosassa olevan Kuivaniemen lounaisosassa. Paikalla on lukuisia kiviröykkiöitä, jotka ovat halkaisijaltaan 1–3 m. Kyseessä on ilmeisesti kaskeamiseen liittyvät viljelyröykkiöt.

Mäkelä D (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hiljattain raivatun pellon kynnöksen pinnassa on useita ilmeisesti liesien jäännöksiä noin 20 x 30 m alalla. Mitään ajoittavaa ei löydetty pintapoiminnassa.

Koskensaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Jyrängönvirrassa Konniveden puolella, Koskensaaren eteläkärjen itäisessä niemekkeessä. Paikalta on vesirajaan matkaa 35 m. Röykkiö on tehty kalliopohjalle ja se on kooltaan noin 4 x 6 m, L-kirjaimen muotoinen, melkein maantasainen, turvettuneena ja ruohottuneena lähes huomaamaton. Pinnassa näkyvät kivet ovat nyrkin ja pään kokoisia ja jäkälän peittämiä. Sijaintinsa ja ulkonäkönsä puolesta kyseeseen voisi tulla lapinraunio, toisaalta röykkiössä havaittu kulttuurikerros ja sijainti osittain kalliopainanteessa voisi viitata rautakautiseen polttohautaan. Röykkiön keskelle tehdystä koekuopasta löytynyt tiilenmuru näyttää kuitenkin osoittavan, että kohde ajoittuu historialliselle ajalle.

Kuntala (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuopanteita Asikkalan kunnantalon takana olevalla muinaisrantaterassilla. Ainakin 13 pienehköä soikeaa halkaisijaltaan 1-2 m laajuista ja 0,5 m syvää painannetta, jotka ovat terassilla kolmena ryppäänä. Kuopanteiden ikä ei selvinnyt vuoden 2004 inventoinnissa.

Hurtinmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Hurtinmäki sijaitsee Artjärven kirkonkylältä Vaivalankylään johtavan maantien länsipuolella. Hiekkapohjainen maasto kasvaa kuusimetsää. Tien länsipuolen leikkauksessa on puoliksi tuhoutunut noin 1 m leveä ja noin 60 cm syvä liesi. Lieden päällä on noin 15 cm maakerros. Topografian perusteella sopisi esihistorialliseksi muinaisjäännökseksi. Inventoinnissa ei kuitenkaan löydetty mitään esihistoriaan viittaavaa.

Hautasaari (1000005127) (Hautapaikat)
Historiallinen; Hautasaari on yksi Salajärven suurimmista saarista. Saaren länsiranta on kallioinen. Mahdolliset hautapainautumat sijaitsevat lähellä saaren pohjoisosassa olevaa pientä lahtea. Lähellä toisiaan sijaitsevat painaumat ovat noin metrin levyisiä ja 2,7 metriä pitkiä. Niiden syvyys on noin 30 cm.
Painanteet sijaitsevat tontilla, jonka rakentamisen rantakaava mahdollistaa.

Vasaramäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aivan Kärkölän ja Mäntsälän rajalla sijaitsevalla Vasaramäellä on luoteiskaakko-suuntainen kalliopaljastuma, jonka lounaisreunassa, kalliotasanteen päällä on kaksi röykkiötä. Lounaisempi röykkiö on halkaisijaltaan 3 m ja korkeudeltaan noin 0,6 m. Se on ladottu laakeista, melko suurista kivistä. Edellisestä 3 m koilliseen on toinen röykkiö, joka on halkaisijaltaan 2,2 ja korkeudeltaan noin 0,5 m. Molemmat latomukset ovat luoteisreunastaan vahingoittuneita, ja niiden päälle on ilmeisesti ajettu metsätöiden yhteydessä laakakiviä

Kukonmäki E (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kärkölän keskustaajaman pohjoispuolella olevan Kukonmäen eteläosassa on kolme röykkiötä. Röykkiöt sijaitsevat mäen korkeimmalla kohdalla vesitornin vieressä, vesitornilta kuntopolulle vievän polun pohjoispuolella ja kolmas hieman etelämpänä, sorakuopan ja kuntopolun välisellä tasanteella.
Korkeimmalla olevan, pyöreistä kivistä ladotun röykkiön halkaisija on noin 5 m. Paikalla on sijainnut kolmiomittaustorni, jollaisen pohja latomus saattaa olla. Toinen, soikeahko ja kooltaan 2,5 m x 2 m x 0,6 m oleva röykkiö liittynee mäen harjaa myötäilevän polun raivaamiseen. Kolmas röykkiö on myös muodoltaan soikeahko ja kooltaan noin 3 mx 2 m x 0,6 m.

Kukonmäki P (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kärkölän keskustaajaman pohjoispuolella kohoavan Kukonmäen luoteiskärjen korkeimmalla kohdalla, suuren irtolohkareen vierssä on maansekainen kiviröykkiö. Latomus on muodoltaan soikeahko ja kooltaan noin 9 m x 7 m x 1,5 m.

Iso-Sattiala Rajala (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Teuronjoen länsipuolella, Rajalan talosta 240 m lounaaseen, pellon reunassa on suurista, osin sammaloituneista kivistä kasattu röykkiö. Pellon itäpuolella kohoaa Metelinmäki.

Rakokallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kärkölän itäosassa, Äväntjoen itä- ja pohjoispuolella sijaitsevan pohjoisetelä-suuntaisen kalliomäen, Rakokallion, pohjoispäässä on latomus. Latomus on halkaisijaltaan 1,4 m ja muodoltaan nelikulmainen. Joitakin kiviä on vierinyt kallionnyppylän juurelle.

Katajisto (1000006183) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kaksi mahdollista kuppikiveä sijaitsee Liikolan kylässä Katajiston tilan pihapiirissä. Paikka on itään ja etelään viettävä kalliokumpare, jonka korkeimmalla kohdalla on Katajiston päärakennus.
Toinen kivistä on pieni kalliopaljastuma kumpareen kaakkosrinteessä päärakennuksen ulkoportaasta 8 m itäkaakkoon. Paljastuma on pyöreälakinen ja muistuttaa pientä maakiveä. Siinä on yksi suppilomainen kuppi, joka vaikuttaa ihmisen tekemältä, mutta muodoltaan se ei ole perinteinen uhrikuoppa. Kupin tarkoitus on epäselvä.
Toinen kivi sijaitsee päärakennuksen koillispuolella, noin 20 m edellä kuvastusta kivestä pohjoiseen. Se on siirtolohkare, jonka koko on 2,5 x 1,2 m ja korkeus 1,8 m. Kivessä on luontaiselta vaikuttavia koloja.

Taimistonpelto 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kuhaselän etelärannalla Rapalantien etelä- ja itäpuolella olevalla pellolla, noin 200 m Taimistonpellon kivikautisesta asuinpaikasta etelään ja itään on useita pellonraivaukseen liittyviä kiveyksiä, kivikasoja ja rivejä.
Rapalantien eteläpuolisen pellon pohjoisosassa on metsäsaareke, jonka laella on matala, pyöreistä kivistä kasattu pyöreähkö kiveys. Sen halkaisija on 1,2 m. Kiveyksessä on 1-2 kivikerrosta. Korkean sijaintinsa puolesta se ei vaikuta raivausröykkiöltä.

Lillukkala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee pienen kalliokumpareen päällä Kartanonmäen eteläosassa. Röykkiö on kooltaan 8 x 7 m ja korkeudeltaan noin 0,5 m. Osa kivistä on sortunut kumpareen lounaisreinteelle, joten röykkiön reunojen arvioiminen on vaikeaa. Röykkiö koostuu varsin suurista kivistä. Epävarma muinaisjäännös.

Honkavero (1000006194) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on kasattu kalliossa olevien pienten pudotusten juureen. Halkaisijaltaan se on 2 m ja korkeudeltaan 30-40 cm. Röykkiön kivet ovat särmikkäitä ja varsin suuria. Epävarma muinaisjäännös.
Edellä mainitun röykkiön lisäksi lähistöllä pitäisi vuoden 1975 inventoinnissa annetun tiedon perusteella olla toinenkin röykkiö (p = 6752780, i = 3420460). Sitä ei kuitenkaan pystytty paikallistamaan vuoden 2003 tarkastuksessa.

Sulkavankoski 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kivi sijaitsee Ala-Rievelin ja Sulkavanlahden välisellä kannaksella, Sulkavankosken länsipuolella. Kivi on seurakunnan leirikeskuksen pihalla, tien vieressä olevan parkkipaikan pohjoispuolella, samassa pihapiirissä kuin Sulkavankoski 1 -niminen kivikautinen asuinpaikka. Vuonna 1991 kiven luonnetta ei voitu todeta, koska seurakunnan pihatöiden yhteydessä kyseinen kivi oli haudattu kokonaan maahan - kivi oli ollut nurmikon istutuksen tiellä. Seurakunnan työntekijät olivat myöhemmin löytäneet kyseisen kiven, joka käytiin tarkastamassa vuonna 2006.
Kivi on matalahko maakivi, jossa on kaksi syvää, soikeaa kupia. Eteläisempi kuppi on kooltaan 6 x 7 cm ja se on 4 cm syvä. Pohjoisempi kuppi on kooltaan 5 x 7 cm ja syvydeltään 6 cm. Kivi ei kuppien muodon ja syvyyden perusteella muistuta tavallista kuppikiveä, joten sitä on pidettävä ajoitukseltaan ja määritykseltään epävarmana. Kupit voivat olla myös luonnon muovaamat.
Vuoden 2007 inventoinnissa paikalla ei havaittu muutoksia, korkea heinikko peitti kiven.
Vuoden 2018 inventoinnissa kivi todennettiin, se on kooltaan 120 cm x 90 cm, melko matala ja tasalakinen. inventoinnissa ei päästy varmuuteen kuppien ihmistekoisuudesta.

Karkkula Lehmuksenmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mallusjärven pohjoisrannanna sijaitsevan Lehmuksenmäen lounaiskulmassa on useita rakennuksenpohjia ja epämääräisiä kivikasoja sekä luonnonkivistä holvattu kellari. Alueella on myös kaivomainen rakenne sekä pätkä kiviaitaa. 1700-luvun lopulta 1900-luvulle Lehmuksenmäellä on ollut Terriniemen kartanon torppia, mutta alueen maisema ja topografia viittaavat tätä vanhempaan asutuksen.

Ilmakanotsa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioisen Ilmakanmäen länsipuoella sijaitsee vanha rajapaikka, joka tunnetaan nimellä Ilmakan vuoren otsa tai Ilmakanotsa, sillä kalliopaljastuma muistuttaa otsaa. Ilmakan vuoren otsa on mainittu rajapaikkana 1553 tuomiossa Koiskalan ja Jursalan eli Leitsamaan kylien välillä.

Hietasaari (1000007065) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kuopat sijaitsevat Sysmän kunnan pohjoisosassa Päijänteen Hietasaaressa. Kuoppien 1 ja 2 halkaisija on 1,2 metriä ja syvyys 0,5 metriä. Kuopan 3 ulkomitat ovat 4,5 metriä x 0,8 metriä. Kuopan pohjalla on hiilikerros. Kuoppa neljä on pyöreähkö ja siinä on selvät vallit. Kuopan ulkomitat ovat 5,5 x 1 metriä.

Ruissaaret (Maarakenteet)
Historiallinen; Pyöreä maakuoppa, jonka halkaisija on 2 m ja syvyys 0,5 m, sijaitsee Päijänteellä Rapalanniemen pohjoispuolella, kahdesta Ruissaaresta läntisemmässä.

Kauppila (1000007068) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Peltosaarekkeessa Kauppilan tilasta 200 m kaakkoon on kalliosyvennyksessä kiveys, jossa on kiviä kolmessa kerroksessa. Kiveykseen liittyy kulttuurikerros.

Koverosalmi (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Päijänteeseen kuuluvan Majutveden Majutsaaren eteläkärjessä, Koverosalmen itäpuolella. Kuopat ova kooltaan noin 2 x 2 x 1 m. Kuopissa on erotettavissa vallit alarinteen puolella. Kuoppien pohjalla 10 cm hiilikerros.

Iso-Mäkäri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Valtatie 4:n ja Iso-Mäkäri-järven välissä on komea kiviaita, kiukaan jäännökset, rakennuksen perustusvallit ja kellarikuoppa. Kiviaita on kiertänyt ilmeisesti peltoa. 1700-lukua nuorempi asuinpaikka?
Osin karttalehden 312107 Pääsinniemi alueella

Vahteristo (1000007092) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vahteriston Kuninkaan kartastossa s. 243 näkyvä kylätontti on yhä asuttu. Alueella on lisäksi peltoraunioita ja muita kiveyksiä. Varhaisin maininta Vahteristosta on 1700-luvun lopulta, jolloin se on ollut torppana.

Onkiniemi (1000007093) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla seitsemän. Kuninkaan kartastoon (s. 254) merkitty Onkiniemen vanha kylätontti on sijainnut aivan nykyisen vt 4:n tielinjan kupeessa. Kylätontti on edelleen ainakin osin asuttu.

Pohjola 2 (1000007095) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pohjolan koulun koillispuolella Vt 4:n länsipuolella kulkevalla harjanteella on kolme hiilimiiluiksi tulkittua kuopannetta. Kuopat ovat n. 0,5 - 0,7 m syviä pyöreitä, suppilomaisia kuoppia ja niiden halkaisija on 2 - 3 m.

Kansolahti 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Enojärven länsiosan koillispäässä olevan Kansolahden länsirannalla olevan kalliopaljastuman länsipuolella on rakennuksen pohja tiheän kuusikon peitossa. Rakennuksen perustuksen koko on 6 x 6 m ja sen sisäpuolella on kiukaan raunio ja kellarikuoppa.

Talvitie (1000007186) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kummut sijaitsevat Vääksyn läpi kulkevan maantie 24:n ja Vesijärven välissä tien eteläpuolella lähellä rantaan vievää Talvitie-nimistä tietä. Alueen maaperä on hienoa hiekkaa. Kummut ovat pituudeltaan noin kolme metriä ja leveyttä niillä on metri. Korkeutta kummuilla on noin 60 cm. Kumpujen vieressä on painanteet.

Andersinin mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Andersinin mylly sijaitsee Äiniönjoessa valtatien 24 itäpuolella. Äiniönjoen koski on ruopattu eikä myllystä ole näkyvissä merkkejä maastossa. Myllyyn liitetty saha on vielä paikoillaan. Myös osa patolaitteista on vielä näkyvissä.

Salon mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Salon eli Mantren mylly sijaitsee Myllykselän kylässä Ikosojan varressa. Paikalla on vielä näkyvissä joen patolaitteita, mylly rakennuksen perustuskivet, ajosilta myllyyn sekä peharakennusten perustuksia. Mylly on ollut käytössä 1960-luvulle saakka. Patolaitteet on uusittu hiljattain.

Koskisen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Koskisen mylly sijaitsee Myllykselässä Ikosojan varrella. Paikalla on näkyvissä vielä ajosiltaa sekä myllyn perustuskiviä. Joessa on näkyvissä jälkiä patolaitteista.

Sammalisto (1000007232) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mallusjärven Sammalistonlahteen laskevassa pienessä ojassa, jyrkän puotouksen yläpuolella on mahdollisesti vesimyllyn paikka. Myllystä ei ole säilynyt rakenteita. Vuonna 1585 Sammalistossa on ollut toimiva mylly. Myllynpaikka on merkitty 1700-luvun karttoihin.

Hoilonvuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Suojärven pohjoisosan itärannalla, Hoilonvuoren juurella lähellä rantaa. Toinen röykkiöistä on rinteen juurella, toinen rinteessä aivan rannan tuntumassa. Röykkiöt vaikuttavat viljelyröykkiöiltä vaikka sijaintipaikka onkin hieman outo, kiukaita ne eivät liene.

Vanha-Sukura (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Sukuranlahden pohjukassa, Vanha-Sukuran tilan pihapiirissä, päärakennuksesta noin 100 m lounaaseen. Paikalla on vanha oja, joka laskee Sukuranlahteen. Ojan ylimenopaikan kohta on kallioinen, ja ojan länsipenkereellä on noin 20 m pitkä ja noin 2 m leveä kiviaita.
Ojaa on ilmeisesti joskus syvennetty ja kalliota louhittu, jolloin louhitut kivet on koottu aidaksi. Kuninkaan kartastossa Sukuranlahden ympäristön suoalueelle oja jo on merkitty. Aivan tuore kallion louhiminen ojan kohdalla ei ole, koska kivet ovat paksun sammaleen peitossa, eikä tilan vanhaisäntäkään tiedä milloin ojaa on perattu.

Tietotie (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kivi sijaitsee Niemen kaupunginosassa lähellä Lahden tiede-ja yrityspuistoa Tietotie 5 ja 13 välissä olevassa pienessä metsikössä, muutaman kymmenen metrin päässä Tietotie 13 päädystä.
Kivessä on mahdollisesti yksi uhrikuppi (3 - 4 - 1,5 cm) sekä toinen epämääräisempi kuppi.

Lammassaaren hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Kasulahdessa, Lammassaaren etelärannassa. Sijaintitieto on epätarkka.
Puuhylky, jonka pituus on noin 23 ja leveys noin 5,5 m. Hylyn vasen kylki on näkyvissä, mutta oikea kylki on painuneena hiekkaan ja kaislikkoon. Alus on rakenteeltaan tasasaumainen.

Suntelan metsätie (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hevosenkenkä- ja kupurasoljen löytöpaikka sijaitsee Nyystölässä valtatien 24 varressa, noin 4,5 km ennen Padasjoen kirkonkylän risteystä. Löytöpaikka on pellolla noin 270 m tiestä länteen ja 200 m pienestä Kukkarojärvestä pohjoiseen. Peltoa rajaa etelässä Suntelan metsätie, idässä valtatie ja lännessä soramonttu.
Metallisesineet oli löytänyt metallinilmaisinharrastaja pellon länsikulmasta, lähellä toisiaan ja noin 10 sentin syvyydestä pintamullasta. Paikalta oli löytynyt myös aikaisemmin hiomakivi, noin 50 metalliesineistä pellolle päin.
Tarkastuksen yhteydessä paikalta tai sen läheisyydestä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, mutta havainnointiolot eivät olleet hyvät eikä pintapoiminta/tarkastelu ollut mahdollista. Paikalla on syytä suorittaa uusi tarkastus sitten, kun pelto on kynnetty ja äestetty. Löydöt viittaavat lähinnä polttohautaukseen.

Vasainsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vasainsaaren keskellä oleva laakso on hyvin voinut olla viljelyksessä, todennäköinen nauriskuoppa saaren länsirannalla viittaa mahdolliseen
kaskiviljelykseen. Nauriskuopan koko on 2,7 x 1,2 m. Alue on kuusivaltaista sekametsää. Vasainsaaren keskiosa ja em. laakso eivät kuulu kansallispuistoon, mutta kaskialue on saattanut jatkua laakson pohjoispuolellakin, kansallispuiston alueella. Maasto on täällä hyvin alavaa.

Haukkasalo 1 (Taide)
Esihistoriallinen; Mahdollinen kalliomaalaus sijaitsee Haukkasalon saaren lounaisrannalla,
pystysuorassa kalliojyrkänteessä 3 - 4 m Päijänteen pintaa ylemmällä tasolla. Paikalla havaittiin jäkälän alla lohkeilleessa kivessä punaväriä muutaman metrin alueella. Epäselvän muotoinen läikkä oli kooltaan joitakin kymmeniä senttejä ja se valokuvattiin. Tästä läikästä pari metriä kaakkoon kameran ulottumattomissa havaittiin kohta, jossa on muutamia pieniä pystyviivoja mahdollisen kaaren päällä, muistuttaen siten vene/hirvensarvikuviota. Kohdetta ei pystytty varmistamaan
kalliomaalaukseksi, mutta kohteen topografia on varsin otollinen kalliomaalauspaikaksi.
Inventoinnissa 2022 ei kohdetta pystytty paikallistamaan.

Kalliosaarenluoto (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kummeli sijaitsee pienellä luodolla Virmailansaaren eteläpuolella olevassa
Salonsalmessa, Kirstinsaaren koillis- ja Kalliosaaren luoteispuolella. Kummeli on koottu noin 30 - 40 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. 1800-luvun lopun purjehdusväyläkartoissa kummelin nimenä on Kirstinluoto, joka nykyisellä maastokartalla on kuitenkin kummeliluodosta 300 metriä lounaaseen oleva luoto.

Päijätsalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen kaskialue sijaitsee Päijänteen itärannalla olevan Päijätsalon länsirannalla, Pyydysniemen venerannasta 350 m kaakkoon. Paikka on lehtomaista sekametsää, jonka vähäinen multakerros on muhevaa ja mustaa, ehkä vanhaa kaskea. Paikalla havaittiin kaksi kuoppaa, toinen kooltaan 1,7 x 0,9 m (syvyys 50-60 cm) ja toinen halkaisijaltaan noin 3 m, selvät vallit ympärillä. Kuopat saattaisivat olla nauriskuoppia. Mahdolliseksi kaskialueeksi rajattiin noin 100 x 100 metrin alue.

Mäen eteläpää (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat kallioisen metsäalueen eteläpuolella, rinteellä,
joka on vanhaa peltoa. Röykkiöt ovat maapohjalla, ja niiden halkaisijat vaihtelevat 2 - 5 m, korkedut ovat noin 0.5 m. Maisemallisesti paikka on hieno, ja siellä on myös muutamia pieniä raunioita, joissa kiviä on kerätty maakivien päälle.

Pulkkilansalmi (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Sijaintipaikka on noin 10 kilometriä Vääksystä pohjoiseen Asikkalanselän pohjoisosassa Pulkkilanharjun Vähäsaaren eteläosan lähellä noin 22 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, josta on jäljellä noin 9 metriä pitkä köli tai kölin osa sekä kaaria.
Hylky löytyi sattumalta joulukuun alussa 2012 virkistyssukelluksen yhteydessä.

Tyrynniemi (1000021019) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tyrynniemellä, Tyrynvuoren ja rannan välisellä alavalla alueella havaittiin röykkiöalue. Alueen keskellä on noin 4 x 4 metrin kokoinen rakennuksen perustus. Seinät kulkevat väli-ilmansuuntien mukaan. Rakennuksen pohjoisnurkassa on maansekainen röykkiö, joka on todennäköisesti rakennuksen kiuas tai uuni. Kiukaassa ei havaittu tiiliä. Rakennuksesta 3 m koilliseen on suuri röykkiö. Puusto nuorta ja vanhaa lehtipuuta ja nuorta kuusta. 1840-luvun pitäjänkartan perusteella paikalla on ollut yksi rakennus ja pienviljelystä. Mahdollinen muinaisjäännös rajautuu röykkiöiden levinneisyyden perusteella. Alue on kaikkiaan hyvin säilynyt.

Asikkalan kirkonkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanhin tieto kylätontista on vuodelta 1442. 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut 13. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, mutta peruskartan mukaan kylätontti on nykyisinkin pääosin rakennettu. Kylätontti on paikannettu Päijät-Hämeen maakuntakaavaa varten tehdyssä inventoinnissa vuonna 2012. Kohde jää RKY-alueen sisäpuolelle. Lukuisat metallinilmaisinlöydöt tontin ympäriltä viittaavat siihen, että paikalla on asuttu rautakaudelta asti.

Hillilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on mahdollisesti jo vuodelta 1445, varma maininta on vuodelta 1466 ja varhaisin maakirjamerkintä vuodelta 1539. Paikalla on ollut ryhmäkylä, jonka tilaluku on ollut 1560-luvulla 10.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Se on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Peruskartan perusteella alue on pääosin rakennettua, paikalla on mm. koulu.

Iso-Äiniö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1488, tähän liittyy myös maininta myllynpaikasta. Vanhin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylässä on ollut jo 18 tilaa. Ryhmäkylä on sijainnut tien varressa Äimiönjoen molemmin puolin.
Alue on nykyisin pääosin rakennettua. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen paikannus perustuu Kuninkaan kartastoon. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Joenniemi (1000023885) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on mahdollisesti vuodelta 1442 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Kylätontti on sijainnut Vähän-Äiniön lahdella Äiniönjoen suulla. 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut 1.
Paikalla on peruskartan perusteella nykyisin maatila, jonka pohjoispuolella on peltoa. Alueella on voinut säilyä vanhoja kerrostumia.Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja se on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella.

Keltaniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontista on varhaisin maakirjamerkintä vuodelta 1539 ja sen tilaluku oli 1560-luvulla 2. Kylänpaikka on sijainnut Keltaniemen keskiosassa, paikalla jossa vielä nykyisinkin maatiloja. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla luultavasti 1.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Alueen rajaus on tehty Kuninkaan kartaston perusteella. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Kopsuo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti tunnetaan viimeistään 1500-luvulta ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylässä on ollut 2 tilaa. Kylätontti sijaitsee Kopsuonlahden rannalla metsäisellä kummulla, joka on edelleen rakennettu. Ilmakuvan perusteella osa alueesta näyttäisi olevan kuitenkin metsää ja on todennäköistä, että paikalla on säilynyt vanhoja rakenteita.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Kurhila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Kurhilan kylästä on 1440-luvulta ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut jo 12. Kuninkaan kartastossa kylä on jo laaja ryhmäkylä teiden risteyksessä ja se jatkuu melko pitkälle Hillilän suuntaan. Osa talonpaikoista näyttäisi sijaitsevan nykyisellä peltoalueella, mutta pääosin kylätontti on edelleen rakennettu. Kylätonttia ympäröi laajat peltoalueet.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja se on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Lumiala (1000023891) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Lumialan kylästä on vuoden 1539 maakirjassa. Kylä on luettu välillä Viitailan kylään, mutta se on eritynyt viimeistään 1554 omaksi kyläksi. 1560-luvulla kylässä on ollut 2 tilaa.
Kuninkaan kartastossa kylä on jakautuut jo useampaan lähekkäiseen asutuskeskittymään ja se jää nykyisen Rauskalan tilan ympäristöön tien molemmin puolin. Laajin asutuskeskittymä näyttäisi olleen Rauskalan tilan kaakkoispuolelle jäävän tienristeyksen eteläpuolen peltoalueella (6780121/411847). Vuoden 2012 inventoinnin koordinaatit osoittavat Rauskalan tilaa. Ilmakuvan perusteella Rauskalan tila on osittain rakennettu, mutta muu 1700-luvun kylätontin paikasta näyttäisi olevan pääosin peltoa.
Alueen rajaus on suuntaa antava.

Muikkula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Muikkulan kylästä on vuodelta 1484 ja varhaisin maakirjamerkintä vuodelta 1539. Kylä on luettu välillä kuuluvaksi Vesivehmaaseen ja 1840-luvun pitäjänkarttaan on merkitty "Wesivehmais och Muikkula". 1560-luvulla kylän tilaluvuksi on ilmoitettu 12.
Kylätontin sijainti on epävarma. Kuninkaan kartastossa kylä (Vesivehmaa) on merkitty laajalle alueelle ja vuoden 2012 inventoinnissa kylätontin koordinaatit on merkitty luultavimmin Vesivehmaan vanhan kylätontin paikalle. Koordinaattien ilmoittamalla paikalla on yksi laajempi asutuskeskittymä ja muista paikoista monet ovat keskittyneet Myllyojan läheisyyteen (Markkolanmäki ja Harttusenmäen länsipuoli). Lisäksi myös koordinattien ilmoittaman paikan pohjoispuolella on ollut yksi keskittymä.
Nykyinen Muikkula sijaitsee kohteesta n. 2 km kaakkoon ja tätä lähimpänä on Markkolanmäki, joka voisi luultavimmin olla vanhan Muikkulan kylän paikka. Koordinaatit on muutettu mj-rekisteriin Markkolanmäen kohdalle.
Kaikki kylätontit ovat edelleen ainakin osittain rakennettuja ja ne jäävät RKY-alueen sisäpuolelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Vuonna 2015 alueen lounaisosasta löytyi metallinetsinnässä kaksi viikinkiaikaista hopearahaa (KM 40858; KM 40859). Rahat löytyivät noin 130 metrin päästä toisistaan eri peltoalueilta.

Myllykselä (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1471 ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla 5. Kohteen läheltä tunnetaan mahdollinen muinaisjäännöskohde Salon mylly, joka on Asikkalan vanhimpia myllypaikkoja, ja rautakautinen kuppikivi, Tupala 1.
Kylänpaikka sijaitsee Kuninkaan kartastossa tien vieressä rivikylänä. Kylätontti on jäänyt nykyisten Korpelan ja Tupalan tilojen väliselle alueelle, joka on edelleenkin osittain asututtua. Asuintonttien välissä on peltoa.
Kohde on rajattu Kuninkaan kartaston avulla eikä sitä ole tarkastettu maastossa.

Paakkola (1000023894) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paakkola mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1479 lähteissä ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Samana vuonna mainitaan myös Haukijärvi osakylänä. Kylän tilaluku on ollut 1539 aiankin 3 ja 1560-luvulla 4.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja se on paikannettu Kuninkaan kartaston avulla. Kartastossa kylänpaikka on sijainnnut tien molemmin puolin. Peruskartan ja ilmakuvan perusteella alue on osittain rakennettu.

Pätiälä (1000023896) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on 1480-luvulta ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Pätiälä on mahdollisesti ollut keskiajalla yksittäistila ja myöhemmin se on toiminut rälssitilana.
Vuoden 2012 inventoinnissa kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Kaunionlahden rantaan alueelle, jossa on kesämökkejä (6790663 /
417101). Ilmakuvan perusteella kylätontti voisi jäädä mökkien eteläpuolelle jäävien mökkiteiden varrelle, sillä ilmakuvassa erottuu heikosti sähkölinjan pohjoispuolella mahdollisesti vanha kylän ohitse kulkenut tielinja. Alue on rakentamatonta metsää ja peruskarttaan metsäinen niemeke on merkitty Vanhakylä-nimisenä. Paikalla on todennäköisesti säilynyt merkkejä vanhasta asutuksesta.

Reivilä (1000023898) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Reivilästä on myöhäiskeskiajalta ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1550. Kuninkaan kartastossa kylästä on enää jäljellä vain nimi, Greiffvilä rustholl. 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut 1.
Kylätontin sijainti on hyvin epävarma. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja vuoden 2012 inventoinnissa se on määritelty metsäiselle kummulle pellon laitaan, mutta peruskartassa tästä vajaat 100 m etelään on nykyinen kartanon paikka. Kyseessä voi olla autioitunut tontti tai sitten se on jäänyt nykyisen kartanonpaikan alle.

Särkijärvi (1000023904) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on myöhäiskeskiajalta ja varhaisin maakirja merkintä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut 2.
Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta ja se on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, jossa se esiintyy nimellä Mänskala By. Kartaston perusteella yksi asutuskeskittymä sijaitsee koordinaattien ilmoittamassa paikassa alueella, joka on edelleenkin rakennettua. Keskittymän lisäksi myös Särkijärven itärannalla on ollut tonttipaikka, joka sijaitsee luultavasti peltojen ympäröimällä autioituneella saarekkeella.

Vehko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäistä kertaa myöhäiskeskiajalla ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylässä oli 2 tilaa.
Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta. Kylätontti on sijainnut teiden risteyksessä nykyisen Pirttilän tilan tienoilla. Osa kylätontista jää Pirttilän talousrakennusten kohdalle, mutta osa jäänee pohjoiseen vievän tien molemmille puolille peltoalueille.
Koordinaatit on muutettu hieman pohjoisemmaksi, kuin mitä ne ovat vuoden 2012 inventoinnissa. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Vähimaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1486 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. 1560-luvulla Vähimaalla on ollut 6 tilaa. Kylä on ollut 1700-luvun lopulla ryhmäkylä, joka on Kuninkaan kartaston perusteella sijainnut nykyisen maantien 24 pohjoispuolella. Paikalla on edelleenkin peltojen ympäröimä asutuskeskittymä, mutta talojen välissä on saattanut säilyä vanhoja kerrostumia.
Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Hara (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta ja maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1560. jolloin kylän tilaluku oli 1. Kohde sijaitsee Vähä-Paljon luoteispuolella peltojen ja metsän ympäröimällä alueella. Tontti on edelleen rakennettu, mutta rakennusten väleissä on saattanut säilyä vanhoja rakenteita.
Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Hartola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1398 mainitaan Hartolan kappeli, mutta kylästä ensimmäinen maininta on vasta vuodelta 1443. Varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539 ja 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut jo 14.
Kylä on sijainnut Tainionvirran pohjoispuolella. Kuninkaan kartastoon kylänpaikka on merkitty vanhan kirkon paikan viereen ja se sijainnee osittain Joenrantapeltona tunnetun moniperiodisen asuinpaikan kohdalla. Vuoden 2012 inventoinnissa koordinaatit osoittavat vanhan kirkon paikkaa, mutta kylä jää tästä hieman idemmäksi. Kansanopiston paikalla Koukkuniemessä on sijainnut torppa. Kylätontin alue on luultavasti pitkälle sama kuin Joenrantapellonkin. Alue on pääosin vanhaa peltoa, jonne on suunniteltu rakentamista.
Kohdetta ei ole tarkastettu vuoden 2012 inventoinnissa ja sen aluerajaus on suuntaa antava. Paikalta on löytynyt aiemmin historiallisen ajan löytöjä (ks. Joenrantapelto, koekaivaus 2004).

Kalho (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäisen kerran jo vuonna 1405 ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla 10 tilaa. Kuninkaan kartastossa kyläasutus on keskittynyt Kalhonjoen molemmille puolille ja se näyttäisi jatkuvan Nuuttilanmäen muinaisjäännösalueen ylitse, kattaen koko niittyalueen. Suurin osa kylätontista näyttäisi olevan rakentamatonta. Kaakossa on pääosin peltoa ja metsää ja luoteessa metsää. Näiden alueiden vällin jää melko tiheään rakennettu Kalhon tila.
Vuoden 2019 inventointi: Kartanon pihapiiri on suuri ja siihen kuuluu useita eri ikäisiä rakennuksia. Pihapiirin aluetta ei tarkastettu inventoinnissa ja luultavasti rakentaminen on pihan alueella tuhonnut alkuperäisiä kulttuurikerroksia tai rakenteita. Kylätontti jatkuu laidunmaalle, kartanon pihapiiristä koilliseen. Laidunmaalla/peltoalueella havaittiin useita potentiaalisia talojen paikkoja ja perustuksiin viittaavia rakenteita. Alueella on röykkiöitä, jotka saattavat liittyä rakennuksiin tai alueen raivaamiseen. 1700-luvun puolivälin kartassa alueelle on sijoitettu neljä kylän taloista, mutta talojen paikallistaminen vaatisi tarkempia tutkimuksia.

Kirjala (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Varhaisimmat merkinnät kylästä ovat vuodelta 1539 ja 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut 4. Kylä on yhdistetty myöhemmin sekä Koskipäähän että Hartolaan,
Kohteen sijainti on hyvin epätarkka. Sitä ei ole merkitty Kuninkaan kartastoon tai pitäjänkarttaan, joten sijaintitiedot on otettu nykyisen Kirjalan tilan perusteella. Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta.

Kirkkola rusthåll (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1443 ja ensimmäinen maakirjamerkintä vuodelta 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla 10 tilaa.
Kirkkolan rusthåll on sijainnut Kuninkaan kartaston mukaan Kirkkolahden rannassa, joten kylä on mahdollisesti sijainnut hieman nykyistä päärakennusta lännempänä. Kohteen läheltä tunnetaan useita rautakautisia ja historiallisen ajan muinaisjäännöksiä (mm. Kirkkola, Kirkkola 2 ja Myllymäki).
Paikalla on tehty aiemmin inventointeja, mutta kylätonttia ei ole varsinaisesti inventoitu, joten sen aluerajaus on vain suuntaa antava. Kohde jää RKY-alueen sisäpuolelle.

Koitti (1000023919) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vasta vuodelta 1707. Kylä esiintyy Kuninkaan kartastossa ja vuoden 1793 yleiskartassa (Charta öfver Heinola
Höfdingedöme).
Paikalla on muutamia taloja harvakseltaan. Osa alueesta on peltona ja osa metsää. Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta ja kohteen rajaus on suuntaa antava.

Koskipää (1000023920) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1443 ja varhaisin maakirjamerkintä Koskipäästä on vuodelta 1631, jolloin se on ollut kartanona.
Kohde on paikallistettu Kuninkaan kartaston perusteella ja se sijaitsee nykyisen Itä-Hämeen museon alueella. Viimeisin kartanorakennus toimii museorakennuksena. Kylätontti sijaitsee Tainionvirran pohjoisrannalla ja sen aluuelta tunnetaan myös rautakautinen kuppikivi (Itä-Hämeen museo 81010015). Alueen läheisyydestä tunnetaan myös monia muita rautakautisia ja historiallisen ajan muinaisjäännöksiä.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja kohteen rajaus on suuntaa antava.

Kuivajärvi (1000023924) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin merkintä Kuivajärvestä on vuodelta 1578.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, missä asutus on hajallaan Kuivajärven etelärannalla ja kaakkoispuolella.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen aluerajaukset ovat vain suuntaa antavia. Osa asutuskeskittymistä on edelleen rakennettuja, mutta muutamat torppien paikat ovat nykyisin autioina.

Kumu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vasta 1780-luvulla, jolloin siitä on varhaisin maakirjamerkintä.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Pirttijärven ja Iso-Luotikkaan väliselle alueelle. Alue on paikoin rakennettua ja paikoin peltoa ja metsää. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on vain suuntaa antava.

Nokka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä esiityy välillä Nokka-nimisenä ja välillä Isoselkä-nimisenä. Varhaisin maininta ja maakirjamerkintä Nokan kylästä on vuodelta 1565 ja Isoselkä-nimisenä vuodelta 1567. 1560-luvulla Nokan kylässä oli 2 tilaa ja vuodelta 1575 on merkintä, että Isoselän kylässä oli 1 tila.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Nykyisin paikalla on peltoa ja rakennuksia. Kohteen rajaus on vain suuntaa antava.

Putkijärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1437 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Putkijärven tilaluku on ollut 1560-luvulla 9.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston avulla, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylän asutus on keskittynyt Putkijärven ja Palsa-nimisen lammen väliselle alueelle sekä Palsan kaakkoispuolelle, joka on nykyisinkin melko tiheään rakennettu. Putkijärven ja Palsan välinen alue on osittain peltoa, mutta paikalla on myös yksi tila.

Riihiniemi (1000023930) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin merkintä Riihiniemen kylästä on vasta vuodelta 1707, jolloin se on mainittu asutuksen yleisluettelossa nimellä Rikiniemi. Kylä esiintyy Kuninkaan kartastossa ja vuoden 1793 yleiskartassa (Charta öfver Heinola Höfdingedöme). Pitäjänkartoissa ei esiinny enää kylänä.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti sijaitsee nykyisen asutuskeskittymän kohdalla, mutta rakennusten välissä on paikoin peltoa.
Kohteen rajaus on vain suuntaa antava.

Sauvuori (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta ja maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1565. Kylässä on ollut 1560-luvulla 1 tila.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Kartassa on neljä tonttia, jotka sijaitsevat suunnilleen samoilla paikoilla kuin nykyisetkin tilat rakennuksineen. Tilojen vieressä on pienet peltoalueet ja metsäaluetta.

Vastamäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1620. Kuninkaan kartastossa kylään on merkitty 4 tilaa, joista kolme on sijainnut maantien 15068 pohjoispuolella ja yksi hieman pohjoisempana (noin 0,5 km päässä) nykyisen Seppälän tilan tienoilla. Maantien lähellä on yksi tila talousrakennuksineen, mutta muuten alue on niittyä.

Ylimmäinen (1000023936) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1462 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla 4 tilaa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella ja se osuu Alasen ja Karajärven väliselle alueelle, joka on nykyisin pääosin peltona tai niittynä. Alueella sijaitsee vain yksi harvaseltaan rakennettu tila.

Heinolan kirkonkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1470 ja kylä mainitaan maakirjoissa ensimmäistä kertaa vuonna 1539. 1560-luvulla Hartolassa on ollut 5 tilaa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston sekä nykyisen kirkon sijainnin perusteella. Vanhan kylätontin alue sijaitsee nykyisestä kirkosta noin 200 m itään Valkjärven ja Kotajärven itäpuolella. Alue on peruskartan perusteella melko tiheään rakennettua aluetta.

Heponiemi (1000023941) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1687. Heponiemi on paikannettu Kuninkaan kartanon perusteella, mutta se esiintyy myös vuoden 1793 yleiskartassa (Charta öfver Heinola Höfdingedöme).
Kuninkaan kartaston perusteella kylätontti on sijainnut Hepolahden pohjoispoukamassa nykyisestä tilanpaikasta noin 200 m luoteeseen. Paikka on autioitunut ja ilmakuvan perusteella nykyisin metsää/hakkuuaukiota.

Hirvisalo (1000023942) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hirvisalo mainitaan ensimmäisen kerran maakirjoissa vuonna 1539. 1560-luvulla kylässä oli 1 tila.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Viilajärven itäpuolelle. Paikalla on nykyisinkin Hirvelän tila, jossa on muutamia taloja peltojen reunassa. On mahdollista, että tila on ollut aiemmin hieman kaakompana peltojen keskellä olevalla metsäsaarekkeella. Hirvelän tilan koillispuolelta kulkee maantie 4143 ja myös sen pohjoispuolella on ollut 1700-luvun loppupuolella tila. Tämä paikka on nykyisin peltoa, jonka keskellä on metsäsaareke, missä talonpaikka on luultavasti ollut.

Hujansalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1494 ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla 1.
Kohde on paikannettu vuoden 2012 arkistoinventoinnissa Kuninkaan kartaston perusteella Uittimensalmen pohjoispuolelle. Paikalla on nykyisin muutama maatila, mutta kartan perusteella vanhat tilanpaikat näyttäisivät olevan hieman lähempänä rantaa, jolloin niiden paikat jäisivät nykyiselle peltoalueelle tai niiden eteläpuolelle.
Arkistoinventoinnissa ei ole huomioitu, että kylä on ulottunut myös Vanhaniemi-nimiseen paikkaan. Niemen kärki on peltoja ja alue, jossa tonttipaikka (koordinaatit 6 789 163/456 077) näyttäisi sijainneen, on pääosin metsää.
Kohteen aluerajaus on suuntaa antava.

Imjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta ja maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin se on sijoitettu Paistjärven talojen joukkoon. 1560-luvulla kylässä oli 4 tilaa.
Kuninkaan kartaston mukaan kylän paikka on sijainnut Kylänalasen pohjoisrannalla, paikalla, joka on nykyisin pääosin peltona tai rantametsikkönä. Aivan rannassa on nykyisin muutamia kesämökkejä, jotka eivät luultavasti sijaitse vanhalla kylätontilla.

Jyränkö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1470 tai 1494 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla 9.
Jyrängön kylä on sijainnut Kuninkaan kartaston perusteella Heinolan Niemelä -nimisessä kaupunginosassa, Jyrängönkosken molemmin puolin. Kosken pohjoispuoli on lähes kokonaan rakennettu, eikä siellä ole luultavasti juurikaan säilynyt vanhoja kerrostumia. Ainoastaan aivan rannassa on rakentamatonta aluetta. Sen sijaan kosken eteläpuolella olevan Sepänniemen kärki on säilynyt rakentamattomana ja se on potentiaalista muinaisjäännösaluetta.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa ilmoitetut koordinaatit (6788807/3447532) on muutettu vastaamaan Sepänniemen koordinaatteja. Kohteen aluerajaus on suuntaa antava.

Lusi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Lusista on vuodelta 1445 ja kylä esiintyy ensimmäisen kerran maakirjassa vuonna 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla 9 kylää.
Kohde sijaistee Valtateiden 4 ja 5 välisellä alueella, teiden risteyksen luoteispuolella, Lusintien ja Ronsillanjoen välisellä alueella, Ronsilta-nimisen tien molemmin puolin. Kohteen paikannus on epätarkka, se on paikannettu Kuninkaan kartaston avulla. Osa kylästä on jäänyt 4- ja 5-teiden alle, mutta niiden vieressä olevalla peltoalueella on saattanut säilyä vanhoja kerostumia. Osa tonteista on luultavasti jäänyt nykyisten talojen alle.
Vuoden 2017 maastotarkastuksessa havaittiin osan potentiaalisesta kylänpaikasta olevan yhä asuttu. Maastollisesti kylänasutukselle otollisinta ovatkin juuri kylää nykyäänkin ympäröiviä peltoja ylempänä sijaitsevat karkeamman hiedan kattamat ja hiekkamoreenialueet, joilla asutus nykyäänkin sijaitsee. Osa potentiaalista kylätontin paikasta on kuitenkin asumatonta, mm. alue urheilukentän ja sen luoteispuolella sijaitsevan uuden tiilitalon välisellä alueella. Maastotarkastuksessa keskityttiin saamaan yleiskuva alueen topografiasta ja kyläasutukselle loogisimmasta alueesta, joten aluetta ei käyty kattavasti lävitse.
Maastotarkastuksen yhteydessä ei havaittu merkkejä maan päälle näkyvistä ja Lusin historialliseen kylänpaikkaan liittyvistä rakenteista. Ei ole kuitenkaan pois suljettua, etteikö niitä voisi alueella esiintyä. Joka tapauksessa vaikuttaa siltä, että osalla mahdollisesta kylänpaikasta voisi historialliseen kylänpaikkaan liittyviä kulttuurikerroksia olla säilyneenäkin. Sen selvittämiseksi tarvittaisiin kuitenkin alueelle tarkkuusinventointi.
Mahdollisen muinaisjäännöksen alueelta on tullut tietoon myöhäisrautakautisen rannerenkaan katkelma. Lisäksi alueelta on auran vannas (ks. alakohteet).
Ronsillanjoen koillispuoliselta peltoalueelta on 24.10.2019 metallinetsinnän yhteydessä otettu talteen srapnellikuulia (ks. alakohde). Ne liittyvät sisällissodan aikaisiin Heinolan taisteluihin, jotka ulottuivat myös Lusin kylän alueella.

Marjoniemi (1000023952) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä nmainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1470 ja varhaisin maininta maakirjassa on vuodelta 1567. 1560-luvulla kylässä oli 1 tila.
Kuninkaan kartaston perusteella kylätontti on sijainnut Ruotsalaisen koillisrannalla kahden niemen välisellä alueella. Paikka näyttäisi olevan nykyisin pääosin peltoa.
Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta ja sen rajaus on suuntaa antava.

Nyystölä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nyystölä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1438 ja varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla jo 23. Kylätontti sijaitsee osittain samalla paikalla kuin rautakautiset kohteet Mäkelä A-C ja Mäkelä, Museo B ja Nyystölän museo ja myös idempää tunnetaan muita muinaisjäännöskohteita (Verhon risteys, Verho 1, Verho 2 ja Verho 3).
Kuninkaan kartaston perusteella Nyystölän kylä on jatkunut nykyisen museon kohdalta itään kohti Varvaniemeä. Osa tästä alueesta on nykyisin peltona. Alueella on todennäköisesti säilynyt vanhoja kylätonttiin liittyviä kerrostumia. Kuninkaan kartaston perusteella näyttää siltä, että historiallisen ajan asutuskeskittymät osuvat melko samoihin kohtiin kuin rautakautisetkin.

Lepsala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on 1720-luvulta ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vasta 1800-luvun alun isojaon yhteydestä.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa kylätonttin paikka on määritelty vuoden 1793 yleiskartan (Charta öfver Heinola Höfdingedöme) ja nykyisen peruskartan perusteella nykyisen Aholan tilan paikkeille (6810781/456859). Kuninkaan kartastossa näkyy kuitenkin hieman lännenpänä useampien torppien paikkoja ja Mattila, jossa vanhin kylänpaikka voisi sijaita. Kohteen koordinaatit on muutettu sitä vastaaviksi ja tämä alue on rajattu suuntaa antavasti.

Nynäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nynäsin kartano mainitaan ensimmäistä kertaa vuosien 1775-1780 rippikirjoissa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, mutta se löytyy myös vuoden 1793 yleiskartasta ja 1840-luvun pitäjänkartasta. Kohde sijaitsee Nyynäisten lahden itäpuolella ja paikalla on edelleenkin Nynäsin tila. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Onali (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on mahdollisesti 1400-luvulta ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1562. 1560-luvulla kylässä on ollut 1 tila.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston ja pitäjänkartan perusteella. Paikka on pääosin rakennuttu, mutta osa kylätontista jäänee peltojen kohdalle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Paistjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paistjärvi mainitaan ensimmäisen kerran mahdollisesti 1400-luvulla ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1 1560-luvulla.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella kohtaan, joka on merkitty nykyisessä peruskartassa Vanhakyläksi. Paikka sijaitsee Paistjärven länsipuolella. Alue on osittain rakennettua ja osittain peltoa.

Pääsinniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Pääsinniemestä on vasta vuodelta 1749, jolloin se esiintyy pitäjänkartassa. Kyläluetteloissa nimeä ei esiinny.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston ja pitäjänkartan perusteella Pääsinniemeen Ylimmäisen rannalle Vanhankodanlahden pohjoispuolelle. Paikalla on rakennuksia ja peltoa.

Taipale (1000023984) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1539, jolloin siitä on ensimmäinen maakirjamerkintä. Kylä oli alkuun jakautunut kahtia, jolloin osa siitä kuului 1500-luvulla Hollolan pitäjän Uskilan neljänneskuntaan. Kylässä oli 1560-luvulla 3 tilaa. Osa kylästä kuului 1400-luvulla Asikkalan pitäjän Urajärven neljänneskuntaan ja sen tilaluku oli 1560-luvulla 1. Kylät on yhdistetty 1600-luvulla.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston ja 1840-luvun pitäjän kartan perusteella nykyisen maantien 46 varrelle. Paikalla on muutama rakennus, mutta mutten se on peltoa ja metsää.

Telkkävuori (Asuinpaikat)
Historiallinen; Telkkävuori mainitaan ensimmäistä kertaa maakirjoissa vuonna 1561. Kylän tilaluku oli 1560-luvulla 1.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa kylätontti on paikannettu 1840-luvun pitäjänkartan perusteella Iso-Mäkärin länsipuolelle lähelle suota. Kylän sijainnista mainitaan sen olevan epävarma. Kuninkaan kartastoon on kuitenkin merkitty nykyisen Telkkävuoren kohdalle asutusta (6804801/449977). Tämän pohjoispuolella on nykyisessä peruskartassa Vanharanta- ja Kesätiensuu-nimiset lahdet ja Telkkävuorella on paikat nimeltä Kirkonmaa ja Juntinpelto.

Tuusjärvi rusthåll (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Tuusjärvestä on vuodelta 1454 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin se oli sjoitettu Lusin talojen joukkoon. Kylässä oli 1560-luvulla 3 tilaa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartanon ja 1840-luvun pitäjänkartan mukaan. Kartan perusteella kohde osuu nykyisten Ylä- ja Ala-Tuusjärvien kohdalle, mutta myös Tuusjärven pohjoisrannalla olevalle niemelle sekä tiloilta lounaaseen lähtevän pellon reunamilla on ollut asutusta.
Kyseessä on vanhoihin karttatietoihin (Kuninkaan kartasto ja pitäjänkartta v. 1842) pohjautuva arvio Tuusjärven kylän, myöhemmän rusthollin sijainnista. Vuoden 2018 inventoinnissa kyseistä aluetta (pääasiassa koivulle istutettua entistä peltoa) tutkittiin tekemällä muutama koekuoppa joista ei havaintoja muinaisjäännöksistä.
Kylän nimen sekä topografian ja maaperän perusteella on ehkä mahdollista, että vanhin Tuusjärven kylän paikka olisi ollut tällä alueella.

Vaippila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Vaippilasta on vuodelta 1455 ja maakirjamerkintä on vuodelta 1555. Kylässä on ollut 1560-luvulla 2 tilaa.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa kylätontti on paikannettu 1840-luvun pitäjänkartan perusteella kapean lahden länsipuolelle. Kuninkaan kartastossa Vaippilainen on kuitenkin merkitty itärannalle (6 798 065/438 734) ja lahden pohjukkaan on länsirannalle merkitty ilmeisesti sotilastorppa lähelle aluetta, johon on peruskarttaan merkitty tervahautoja. Paikan nimi on Tervahaudanmäki. Alueet ovat edelleen asuttuja torpan paikkaa lukuun ottamatta.

Väräma (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vasta 1700-luvun lopulta Kuninkaan kartastossa. Kylä ei esiinny pitäjänkartoissa tai asutuksen yleisluetteloissa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Jousanniemen keskivaiheille. Tontit näyttäisivät jäävän nykyisen asutuksen ulkopuolelle ja ainakin tonteista on kokonaan autioitunut. Sen ohitse kulkee metsätie, joka näkyy Kuninkaan kartastossakin. Toinen tonteista sijaitsee nykyisen Pihamaan tilan länsipuolella.

Aikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin Aikkalassa oli 3 tilaa. 1560-luvulla ja vuonna 1671 kylän tilaluku on vähentynyt kahteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston avulla Männäränojan ja Harmiokallion pohjoispuolelle. Alue on edelleen rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Hahmajärvi (1000023992) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on bvuodelta 1539, jolloin kylässä oli kaksi tilaa. Vuoteen 1571 tilaluku on vähentynyt yhteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Hahmajärven eteläpuolelle kahteen eri kohtaan. Paikat ovat edelleen asuttuja. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Hankaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuoden 1559 maakirjassa. Tällöin kylässä oli 2 tilaa, mutta tilat vähenivät yhteen 1560-luvulla.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston avulla Ylösjoen eteläpuolelle nykyisen maantien 14027 viereen. Tielinja on edelleen sama kuin Kuninkaan kartastossa. Kylätontti on edelleen asuttu.

Hatsina (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1458 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli jo 11 tilaa. 1560-luvulla tilaluku oli 8 ja vuonna 1751 7.
Kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Kiikunojan itäpuolelle maantien mutkaan. Kylätontti on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Heinlammi (Heinlampi) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1472 ja varhaisin maakirjamerkintä vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 5 tilaa. 1560-luvulle mentäessä tilaluku oli vähentynyt kolmeen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Heinlammin luonnosuojelualueen eteläpuolelle. Paikka on edelleen pääsoin asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Herrala (1000023997) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1613, jolloin siellä oli yksi tila. Vanha kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella nykyisen seurojen talon tienoille. Paikka on pääosin rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Hersala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä Hersalasta on vuodelta 1559, jolloin kylässä oli 3 tilaa. Tilaluku pysyi samana 1560-luvulla. Vuonna 1539 Hersala, Siikaniemi ja Upila muodostivat yhteisen Siikaniemen kylän.
Kylätonttti on paikannettu vuoden 2012 arkistoinventoinnissa Kuninkaaan kartaston perusteella Vesijärven rannalle Laasonpohjan pohjoispuolella olevaan niemenkärkeen. Kartastossa asutuskeskittymä näyttäisi jäävän myös niemen länsipuolelle, joka on nykyisin peltona. Niemenkärki on osittain rakennettu.

Hälvälä (Hälvälä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1458 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. Tuolloin kylässä oli 4 tilaa, mutta 1560-luvulle mentäessä tilaluku oli noussut viiteen. Vuonna 1571 Hälvälä on merkitty Vesalaan.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa kylätontti on määritelty nykyisen Ruopan tilan kohdalle vedenottamon koillispuolelle Kalossikosken länsipuolelle. Kuninkaan kartaston perusteella kylä näyttäisi kuitenkin sijainneen Autjoen itäpuolella Kalossikoskesta hieman kaakkoon. Suurin osa tästä alueesta on nykyisin peltona. Lisäksi kylään on kuulunut noin 1,3 km pohjoisessa sijainnut Krouvi, joka on edelleenkin samalla nimellä peruskartassa. Kohteesta noin 350 m koilliseen on Hälvälän rautakautinen kalmisto.
Kohteen koordinaatit on muutettu todennäköisen kylätontin paikalle. Alueen rajaus on suuntaa antava.

Jarvala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1458 ja ensimmäinen mmakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 3 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä oli kaksinkertaistunut kuuteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Kylä-Hentilän tienoille. Alue on pääosin rakennettua. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Järventaka (1000024003) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1467 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on voudelta 1539, jolloin kylässä oli 4 tilaa. Tilaluku pysyi samana 1560-luvulla.
Kohde on paikannettu vuoden 2012 arkistoinventoinnissa nykyisen Ristimäen kaakkois- ja itäpäätyyn. Ryhmäkylä näyttäisi jäävän Kuninkaan kartaston perusteella kuitenkin enemmän Ristimäen itäpuolelle teiden risteyksen tienoille. Tästä alueesta osa on nykyisin peltona, mutta paikalle osuu myös muutama tila. Koordinaatit on muutettu hieman idemmäksi kuin arkistoinventoinnissa ilmoitetut koordinaatit ovat.

Kastari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1461 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä on ollut 6 tilaa. 1560-luvulle mentäessä kyläluku oli vähentynyt viiteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella peltojen ympäröimälle kummulle, joka on edelleen asuttu. Osa kylätontista voi jäädä myös peltoalueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Korpikylä (1000024017) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1461 ja maakirjoissa se esiintyy vuonna 1539, jolloin kylässä oli 2 tilaa. 1560-luvulla veroja maksavien tilojen määrä on 0, mutta vuonna 1571 niitä on jälleen 2.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella ja se sijaitsee Siitainojan itäpuolella peltoja ympäröivällä mäellä, joka on edelleen osin asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Kukkila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1390 ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 4 tilaa. Tilat vähenivät vuoteen 1571 mennessä kahteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Vesijärven itärannalle Isosaaren edustalle. Paikka on edelleen osin rakennettu, mutta vanha kylätontti ulottuu luultavasti myös nykyistä tilaa ympäröiville pelloille. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Kutajoki By (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kutajoki mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1390 ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 9 tilaa. Vuoteen 1571 tilojen määrä oli vähentynyt seitsemään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston avulla Kirkonselän suulle itärannalle. Kylätontti sijaitsee peltojen ympäröimällä mäellä, joka on edelleenkin osittain rakennettu. Kohteen vierestä tunnetaan Kutajoki-niminen rautakautinen asuinpaikka kylätonttia ympäröivältä pellolta.

Laitiala (1000024021) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1460 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 5 tilaa. Tilaluku pysyi 1560-luvulla samana.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Lahdenpohjan pohjoispuolelle. Kartastoon paikalle on merkitty rustholli. Alue on pääosin rakennettua. Myös rusthollista luoteeseen on merkitty asutusta järven rannalle. Paikan läheltä tunnetaan useampia ajoittamattomia kivirakenteita.

Loppi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin siellä oli 5 tilaa. Tilaluku pieneni kahteen 1560-luvulle mentäessä.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella peltojen ympäröimälle saarekkeelle, joka on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Manskivi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin siellä oli 2 tilaa. Tilaluku pysyi 1560-luvulla samana, mutta se nousi vuoteen 1571 kahdeksaan.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Lahdenpohjan pohjoispuolelle peltojen ympäröimälle edelleen asutulle alueelle. Kylään liittyy myös Laitialantie C -niminen muinaisjäännös Kiiluvankukkulan reunassa.

Nokkola (Nokkola) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nokkola mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1458 ja varhaisimmassa maakirjassa vuodelta 1539 kylän tilaluvuksi mainitaan 7 tilaa. 1560-luvulla tilaluku on vähentynyt yhdellä ja vuonna 1571 se on ollut 5.
Kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella peltojen ympäröimälle edelleen asutulle alueelle Autjoen länsipuolelle. Kohde sijaitsee RKY-alueella.

Näsäkkä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1543. 1500-luvun loppupuolella kylässä oli 2 tilaa. Näsäkkä on merkitty toisinaan osaksi Hahmajärveä.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Hahmajärven eteläpuolelle edelleen asutulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Okeroinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1403. Kuninkaan kartastossa kylä on jakautunut Ali- ja Ylikylään. Kylätontit jakautuvat Hollolan ja Lahden välille.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella kahdelle edelleen asutulle alueelle, joiden ympärillä on paikoin peltoa. Kylätontit jatkuvat Lahden puolelle.

Paimela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1467 ja ensimmäinen maakirjamaininta on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 10 tilaa. 1560-luvulle mentäessä tilaluku oli noussut yhdellä, mutta vuoteen 1571 se oli laskenut kuuteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Paimenlahden itärannalle. Alue on osin rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Parikka (1000024037) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1465 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylän tilaluku oli 2.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella peltojen ympäröimälle pienelle kummulle, joka on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Parinpelto (1000024038) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuoden 1539 maakirjassa, jolloin kylässä oli 3 tilaa. Tilaluku pysyi 1560-luvulla samana.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Parinpellonlahden rannalle. Paikka on edelleen osin rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Pinnola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1586. Vuonna 1599 kylässä oli kaksi tilaa.
Kohteen rajaus on tehty Kuninkaan kartaston perusteella Pinnolansuon pohjoispuolelle peltojen väliin jäävälle edelleen osin rakennetulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Sairakkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1432 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin Sairakkalassa oli jo 19 tilaa. 1560-luvulla tilaluku oli enää 10 ja vuonna 1571 9.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Kylä on oli jakautunut kolmeen kylätonttiin, joista koillisin on autioitunut, mutta muut ovat edelleen asuttuja.

Sarva (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1559, jolloin Sarvassa oli 1 tila. 1560-luvulla tila näyttää autioituneen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Komonselän koillisrannalle. Paikka on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Siikaniemi (1000024045) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin Siikaniemessä oli 4 tilaa. Siikaniemi, Hersala ja Upila muodostivat tuolloin yhteisen Siikaniemen kylän. Kylän tilaluku väheni puoleen 1560-luvulle mentäessä.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Vesijärven Upilanpohjan koillisrantaan Hongistonmäen eteläreunaan. Paikka on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Tenhiälä (1000024049) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuoden 1539 maakirjassa. Tuolloin kylässä oli yksi tila, mutta 1560-luvulle mentäessä tilaluku on noussut kahteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella peltojen ympäröimälle edelleen asutulle alueelle. Kylätontti sijaitsee Hollolan ja Hämeenkosken rajalla ja se ulottuu mahdollisesti hieman Hämeenkosken puolelle.

Tennilä (1000024050) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1458 ja esnimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 15 tilaa. 1560-luvulla tiojen määrä oli vain kaksi, mutta vuoteen 1571 se oli noussut jo seitsemään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Sulunojan itäpuolelle peltojen ympäröimälle alueelle, joka on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Untila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1445 ja vuoden 1539 maakirjamerkinnän mukaan kylässä on ollut tuolloin 5 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä on ollut 4.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Kirkkoaidanmäen pohjoispuolelle. Alue on osittain peltoa, mutta osa nykyisistä rakennuksista osuu vanhalle kylätontille ja myös maantie 12 on saattanut leikata osan kylätontista. Kohteen eteläpuolella on Kirkailanmäen rautakautinen ja keskiaikainen kalmisto.

Upila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1559, jolloin siellä oli yksi tila. 1560-luvulla tilojen määrä oli noussut kahteen ja vuoteen 1571 mennessä kolmeen. Vuonna 1571 Upila luettiin osaksi Siikaniemeä ja vuonna 1539 Upila, Siikaniemi ja Hersala muodostivat yhteisen Siikaniemen kylän.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Upilanpohjan länsirannalle nykyisen leirikeskuksen kohdalle ja sen pohjoispuolelle. Suurin osa kylätontista näyttäisi olevan autiona.

Uskila (1000024066) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1458 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli jo 21 tilaa. 1560-luvulla tiloja oli 17 ja vuonna 1571 19.
Kuninkaan kartastoon on merkitty kaksi ryhmäkylän paikkaa sekä muutama yksittäistalo, joista ainakin yksi näyttäisi olleen soldats hem. Kylätontit ovat edelleen osittain asuttuja, mutta osa niistä on nykyisin peltona.
Vuonna 2018 kylätontin luota on saatu rautakautisia metallinetsinlöytöjä, jotka on rekisteröity kohdenimillä Hannula 1 - 3.

Utula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäistä kertaa vuoden 1539 maakirjassa, jolloin siellä oli kaksi tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä oli kaksinkertainen, mutta se väheni vuoteen 1571 kolmeen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Autjoen ja Männäränojan välisen peltoaukean keskellä olevalle edelleen asutulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä siivenmuotoinen riipus (alakohde).

Vaania (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäistä kertaa vuoden 1539 maakirjassa. Tuolloin kylässä oli kaksi tilaa ja tilaluku pysyi samana 1570-luvun alkuun mentäessä.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Vaaniansalmen itäpuolen rannalle. Paikka on osittain asuttuna ja osittain peltona. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Vaaviala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1461. Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä on ollut vain yksi tila, mutta 1560-luvulle mentäessä tilaluku on noussut neljään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Siltainojan länsipuolelle ja Parikanojan eteläpuolelle. Paikka on edelleen osin asuttu ja sitä ympäröi pellot.

Vesala (1000024070) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1461. Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylän tilaluku on ollut yksi, mutta 1560-luvulle mentäessä tilojen määrä on noussut jo neljään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella nykyisten teiden 12 ja 2955 väliselle edelleen asutulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Vihattu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäistä kertaa vuoden 1539 maakirjassa, jolloin siellä oli 8 tilaa. Vuoteen 1571 tilojen määrä oli laskenut kolmeen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella maantien 12 ja Vihatunkankaan väliselle alueelle. Paikka on osin peltona ja osin asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Voistio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Voistiosta on vuodelta 1390. Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä oli 8 tilaa, mutta vuoteen 1571 tilojen määrä oli vähentynyt kolmeen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Sulunojan luoteispuolelle. Osa alueesta on peltoa ja osa on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Huhti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli 1560-luvulla 4 tilaa, mutta vuoteen 1571 mennessä tilojen määrä väheni yhteen. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella pellon reunaan alueelle, joka on edelleen osittain asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Huljala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Huljalan kylätontti asemoitui miltei samoille sijoille vuosien 1692 (H40:4/1 Huljala) (kartassa punainen rajaus) ja 1842 (Koski Hl 2133 09 Ia.*-/--), (kartassa vihreä rajaus) karttojen avulla. Kylätontin keskiosat ovat nykyään peltoa sekä joutomaata. Kylätontin luoteislaidalla sijaitsee pieni metsäsaareke. Mainituilla kohden on todennäköisesti säilynyt osia vanhasta kylätontista. Muualla Huljalan kylätontin alueella myöhempi maankäyttö on myllännyt aluetta niin pahoin, että niillä kohdin merkkejä vanhasta asutuksesta on erittäin hankala, ellei mahdoton havaita.
Inventoinnin aikana kylätontin keskikohdan pellot olivat sängellä. Kylätontin pohjoispuolen pelto oli kynnetty ja sillä suoritettiin pintapoimintaa laihoin tuloksin: pellosta havaittiin hiilen hippu, tiilen kappale sekä modernia muoviroskaa.
Kylätontin pohjoisosaa halkoo itälänsi -suunnassa Vanhatie, entinen Ylinen Viipurintie. Vanhojen karttojen mukaan kyseinen tie on kulkenut niillä sijoillaan jo 1600-luvulla.

Hyrkkälä (1000024089) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hyrkkälässä oli 1560-luvulla ja ainakin vielä 1570-luvun alussa 4 tilaa. Kohde on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella Mustajoen länsipuolelle, mutta on mahdollista, että kylätontti on ulottunut myös joen itäpuolelle. Alue on sittain rakennettu ja osittain peltoa.

Järvenpää (1000024092) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti löytyy ainakin Kuninkaan kartastosta, jonka mukaan se on paikannettu Matjärven lounaispuolelle peltojen väliin jäävälle edelleen osin rakennetulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Kaunkorpi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1571, jolloin Kaunkorvessa on ollut neljä tilaa. Kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella alueelle, joka on osin peltoa ja osin rakennettu.

Kiukkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä on ollut viimeistään vuonna 1571 kaksi tilaa, jotka on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella pellon reunassa olevalle alueelle. Paikka on osin rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Poutiainen et al. inventointi 2014: (nykyisessä peruskartassa Nikulan kohdalla) kylätontti Kiukkala ei kuulunut inventointialueeseen. Kohde tarkastettiin inventoinnin yhteydessä Pätilän kylätontin läheisyyden vuoksi.
Kiukkalan alueen vanhemman kartan (vuoden 1691 kartta punainen viiva) asemointi on epätarkka. Vuoden 1779 kartan asemointi on luotettavampi. 1700-luvun kartan asemoinnin mukaan kolmihaaraisen kylätontin itä- ja länsihaarojen kärjet ovat nykyistä peltoa. Pellot olivat inventoinnin aikaan sängellä. Pellon ja nykyisen asuintontin välisiltä ojakaistaleilta havaittiin muutamia tiilenkappaleita, lasin paloja sekä modernia roskaa.

Kurjala (1000024096) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä tunnetaan jo 1400-luvulta ja Kurjalan kartano mainitaa vuoden 1516 lähteessä. Vuonna 1571 kylän tilaluku on ollut kaksi.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Leppälammin länsipuolelle peltojen keskellä olevalle edelleen rakennetulle alueelle. Osa vanhasta kylätontista saattaa jäädä peltojen kohdalle. Vanha kylätontti sijaitsee RKY-alueella. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Vuoden 1791 (H40:11/1-4) kartan mukaan asemoitu kartanoalue on nykyisinkin miltei kokonaan rakennettua. Pohjoisosaa hallitsevat talousrakennukset ja keskiosaa vanha ja uusi päärakennus. Kartanoalueen eteläosassa on pieni peltokaistale, joka asemoinnin mukaan on ollut kylätontin aluetta. Kylätontin eteläosa ulottuu myös pieneltä osaltaan tasatulle hevoskoulutuskentälle. Kyseisillä peltokaistaleella ja hevoskoulutuskentällä voi olla säilyneitä jäänteitä Kurjalan vanhasta asutuksesta, mitä myöhempi maankäyttö ei ole tuhonnut.
Asemoidun kartanotontin lounaispuolella on mäki, jossa havaittiin kaksi epämää-räistä ja syvää maakuoppaa sekä pienen rakennuksen kivijalka (noin 5 x 5 m) romahtaneine uuneineen (N 6768672 E 399335) sekä toinen, vaikeasti hahmottuva rakennuksen porraskivi(?) (N 6768643 E 399309), korkeus noin 1,2 m ja halkaisija npoin 1,2 m. Porraskiven läheisyydessä on useita lohkokiviä vailla hahmotettavaa järjestystä. Tässä inventoinnissa ei voitu osoittaa mainittujen rakenteiden kuuluvan Kurjalan ”kylätonttiaikaan”. Siksi kyseisiä rakenteita ei esitetä kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Myöhempi tutkimus voi muuttaa asian. Koko kartanoalue, mukaan lukien havaitut rakenteet, sijaitsevat RKY-alueella.

Leiniälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli 1560-luvulla kaksi tilaa. Kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Ylöstalon tienoille. Osa alueesta on nykyisin peltona.
Poutiainen et al. inventointi 2014: Leinelän yksittäistalon asemointi vuoden 1779 kartan perusteella tyydyttävä. Tontti rajautuu hieman nykyisin asutun tontin itäpuoleiselle pellolle. Nykyisin asutun tontin lounaispuolen rajalla on muutamia suurehkoja lohkokiviä poissa alkuperäiseltä paikaltaan. Kyntämättömällä pellolla ei pintapoiminnassa havaittu mitään merkkejä vanhasta asutuksesta.

Melkkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on 1560-luvun maakirjassa, jonka mukaan Melkkalassa oli vain yksi tila. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella nykyisenkin Melkkalan kohdalle pellon laitaan. Osa kylätontista voi jäädä peltojen kohdalle.

Palomaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli 1560-luvulla kolme tilaa, mutta tilojen määrä väheni kahteen vuoteen 1571 mennessä. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Palomaanjärven kaakkoisrantaan. Alue on edelleen osittain rakennettu.

Putula (1000024103) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylän iästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta ainakin jo 1560-luvulla Putulassa oli kaksi tilaa ja vuonna 1571 kolme. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Putulajoen itäpuolelle alueelle, joka on osittain peltoa ja osittain rakennettu.

Pätilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä on ollut 1560-luvulla 7 tilaa, mutta vuoteen 1571 mennessä tilojen määrä on vähentynyt viiteen. Kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella alueelle, joka on pääosin rakentamatonta.
Poutiainen et al. inventointi 2014: Pätilän kylätontti asemoitiin kahden eri-ikäisen kartan avulla (vuoden 1691 (H41:8/1-3) asemointi punainen viiva ja vuoden 1779 (H41:8/8-19) asemointi vihreä viiva).
Pätilän kylätontin eteläisempi asutus on syntynyt vasta 1700-luvun puolella, eikä sitä tai sen osia tule pitää muinaisjäännöksenä. Eteläisen osan lounaislaidassa on näkyvissä lohkokivistä muodostuva rakennuksen kivijalan osa, mutta sen iästä ei tehdyn inventoinnin yhteydessä saatu varmuutta. Todettakoon, että kyseisellä kohtaa on ollut vielä vuoden 1948 topografikartassa rakennus.
Pätilän kylätontin pohjoisemman osan kartta-asemoinnit osuvat samalla alueelle. Vuoden 1691 kartta-asemoinnin tarkkuuteen tulee suhtautua varauksella. Vuoden 1779 kartta puolestaan asemoituu ongelmitta kohdekartassa näkyvälle paikalleen. Pätilän kylätontin etelä- ja länsilaidalla on edelleen aktiivisessa käytössä olevia asuin- ja talousrakennuksia.
Paikalla oleva omakotitalo on mäen laella, joka on tasattu. Tasattu piha-alue päättyy itälaidalla kiveykseen, joka todennäköisesti liittyy paikalla olleeseen vanhaan asutukseen. Kylätontin itälaita on puolestaan autioitunut ja siellä on havaittavissa ainakin yhden rakennuksen epäselvä kivijalka. Paikalla olevan mäen pohjois- ja luoteislaidalla on muutama raunioitunut rakennus: näissä on vielä jäljellä puisia kattorakenteita sekä betonisia seiniä. Näiden "uudempien" rakennusten lisäksi asemoidun kylätontin pohjoispuolella on muutamia kiviaidan katkelmia sekä epämääräisiä työntökivikasoja. Näiden iästä ei inventoinnin yhteydessä saatu varmuutta. Pätilän kylätontin itälaita on kartta-asemointien ja kenttähavaintojen perusteella kiinteä muinaisjäännös. Tonttia olisi syytä tutkia esimerkiksi tarkkuusinventoinnin tai koekaivausten keinoin sen tarkan muinaisjäännösrajauksen selvittämiseksi.

Saapaskylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli 1560-luvulla kaksi kylää. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella pellon reunaan Kaupinmäen länsipuolelle. Alue on nykyisinkin osittain asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Töykkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Töykkylässä oli 1560-luvulla yksi tila, mutta vuoteen 1571 mennessä niitä oli kaksi. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella nykyisten Korremäen ja Seppälän kohdalle. Paikkaa ympäröi pellot.
Poutiainen et al. inventointi 2014: Töykkylä asemoituu hyvin vuoden 1836 kartan perusteella nykyisen tilakeskuksen ja tien päälle. Kylätontin luoteislaita on muutaman metrin tilakeskuksen ulkopuolella, nykyisen pihamökkitien kohdalla. Kohdalta ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa hyvistä pintapoimintamahdollisuuksista huolimatta.

Hevonoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin tieto kylän tilojen lukumäräärästä on vuodelta 1546, jolloin Hevonojassa oli yksi tila. Tilaluku pysyi muuttumattomana ainakin vuoteen 1571 saakka.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartanon perusteella peltojen ympäröimälle edelleen asutulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Hongisto (1000024109) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1461 ja maakirjoissa Hongisto esiintyy ensimmäistä kertaa vuonna 1539. 1560-luvulla kylässä oli vain yksi tila.
Kohde on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella edelleenkin asutulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Iso-Sattiala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisinpia mainintoja kylästä on jo 1300-luvulta. Vuonna 1539 Iso-Sattilassa oli jo 15 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä oli 11 ja vuonna 1571 14.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Ryhmäkylä on sijainnut nykyisen Raittiristin kohdalla eli teiden risteyskohdassa, joka on osittain rakennettua ja osittain peltoa. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Kohteen länsipuolisella pellolla sijaitsee Maurilan rautakautinen löytöpaikka (1000037991).

Karvala (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1560-luvulla ja vuonna 1571 kylässä on ollut kolme tilaa. Kuninkaan kartastossa Karvala ja Suivala on merkitty vielä erillisiksi kyliksi, mutta myöhemmin ne on yhdistetty yhdeksi kyläksi.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella pellon reunassa olevalle alueelle. Paikka on edelleen osin asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Kärkölä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kärkölä on pitäjän vanhimpia kyliä ja varhaisin maininta siitä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 9 tilaa. Tilaluku pysyi samana 1560-luvulla, mutta vuoteen 1571 tilojen määrä oli vähentynyt seitsemään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella kahteen eri kohtaan. Laajempi kylätontti on sijainnut peltojen ja taimitarhan välisellä alueella Supinmäen eteläreunassa. Alue on edelleen osittain asuttu. Pienempi tonttipaikka on sijainnut nykyisinkin rakennetulla alueella hautausmaan itäpuolella. Kylään on kuulunut myös kaksi myllynpaikkaa Myllykylässä.

Lappila (1000024115) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lappila ei ole ollut vielä 1560-luvulla kylä. Ryhmäkylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella ja kohteen rajaus on suuntaa antava.

Maavehmaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylässä oli 1560-luvulla jo 11 tilaa ja vuonna 1571 niitä oli 12. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella edelleen osittain asutulle alueella. Osa vanhasta kylätontista on nykyisin peltona. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Marttila (1000024117) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Marttilassa oli vuonna 1571 kuusi tilaa. Kylästä on maininta ainakin jo 1560-luvulta. Ryhmäkylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella peltojen väliin jäävälle edelleen asutulle alueelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Uusikylä (1000024118) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 7 tilaa. Tilaluku pysyi samana 1560-luvun ja ainakin vielä vuoteen 1571 saakka. Ryhmäkylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Ätvänjoen länsipuolelle. Alue on edelleen pääosin asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Vähä-Sattiala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähä-Sattialassa oli 1560-luvulla 7 tilaa ja vuonna 1571 niitä oli vain kolme. Kohde on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella pellon vieressä olevalle edelleen asutulle tontille ja sen länsipuolen pellolle. Kylätontin lähellä on ollut useampia torppia, joista Syrjämäen eteläreunassa ollut paikka (P: 6 756 476, I: 405 692) on kokonaan autioitunut.
Kohteen rajaus on suuntaa antava. Välittömästi rajatun alueen länsipuolelta on vuonna 2019 löytynyt 1500-luvun ja 1600-luvun alun rahoja (Liitetty alakohteiksi löytöpaikalle Vähä-Sattiala 2 (1000036672), KM 45000, Ilppari ILM 14957).

Ahtiala (1000024121) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta kylästä on vuodelta 1461. Ahtiala on ollut Nastolan vanhimpia kyliä ja myös suurin. Kylä on liitetty Lahteen vuonna 1956. Kylässä on ollut vuonna 1539 jo 24 tilaa ja 1560-luvulla 22. Vuonna 1571 tilaluku on ollut 18.
Kohde on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella. Kylätontti on nykyisin pääosin autioitunut ja vanhalla kylämäellä sijaitsee myös hautaröykkiö (Ylä-Kokkola 2). Myös rautakautinen asuinpaikka Sipurantie B sijaitsee vanhan ryhmäkylätontin kohdalla. Ainoastaan osa eteläisimmästä ryhmäkylänpaikasta jää paikoin asutuksen alle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Ylinen Viipurintie on kulkenut kylätontin kautta, alueella on nähtävissä paikoin pieniä pätkiä umpeenkasvaneita sorapohjaisia tienpohjia.

Mukkula (1000024126) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Mukkulasta on vuodelta 1460. Vuonna 1539 kylässä oli kaksi tilaa ja 1560-luvulla sekä vuonna 1571 kolme. Kylä on mahdollisesti Lahden kylää vanhempi. Mukkula on liitetty Hollolasta Lahteen vuonna 1933.
Kylätontti on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä kohdetta ole tarkastettu maastossa. Kohde sijaitsee nykyisen Mukkulan kartanon kohdalla Vesijärven rannalla. Paikalla on nykyisin hotelliin liittyviä rakennuksia ja piha-aluetta.

Okeroinen (1000024127) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1403 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1536. Vuonna 1539 kylässä oli jo 24 tilaa, mutta vuonna 1571 tilojen määrä oli enää 11. Kylä on jakautunut Hollolan ja Lahden välille. Vuonna 1965 suurin osa Okeroisista liitettiin Lahteen.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja se on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Kylään on kuulunut Ali- ja Ylikylä, ilmoitetut koordinaatit ovat Ylikylästä.

Arrajoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arrajoki on kuulunut alunperin Immilään, mutta se on ollut itsenäinen kylä viimeistään jo vuonna 1567. 1560-luvulla ja vuonna 1571 kylässä on ollut kaksi tilaa. Kylätontti on sijainnut Arrajoen pohjoispuolella Sylvöjärven rannalla. Kylätontin sijainnin määritys perustuu Kuninkaan kartastoon sekä vuoden 1787 isojakokarttaan, jossa peltojen välissä on rakentamaton alue Arrajärven kartanon pohjoispuolella. Kyseessä voisi olla autioitunut tontti.
Mahdollisen kylätontin lähistöllä on ollut muutamia torpan paikkoja (mm. Arrajoki Sipilä) ja kylätontti on voinut alunperin sijaita myös niiden kohdalla. Mahdollisen kylätontin paikan eteläpuolella on sijainnut 1650-luvulta lähtien Arrajoen kartano. Kylätontti on suurimmaksi osaksi rakentamaton. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Nastola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Nastolasta on vuodelta 1484. Vuonna 1539 ja 1560-luvulla kylässä oli 9 tilaa, mutta vuoteen 1571 tilojen määrä oli vähentynyt seitsemään. Kylään kuului kaksi ryhmäkylätonttia: Nastola ja Kumia, joka on erotettu omaksi kohteekseen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä alueella ole tehty maastotarkastusta. Paikka on osin rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Pyhäntaka (Pyhäntaka) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1464. Vuoden 1539 maakirjan mukaan Pyhäntaassa on ollut 11 tilaa. 1560-luvulla tilojen määrä oli vähentynyt kymmeneen ja vuonna 1571 niitä oli 8.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Alue on edelleen osin rakennettu. Kylätontin vierestä tunnetaan Pyhäntaka -niminen myllynpaikka. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Ruuhijärvi (1000024133) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Ruuhijärvestä on vuodelta 1477. Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä on ollut tuolloin jo 20 tilaa. 1560-luvulla tiloja oli 19, mutta vuoteen 1571 niiden määrä oli laskenut kymmeneen. Ruuhijärven alueella on ollut asusta jo rautakaudella.
Kohde on paikanettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti on jakautunut kahteen paikkaan, joista eteläisempi sijaitsee Ruuhijärven rannassa Lassinjoen molemmin puolin. Paikalta tunnetaan myös Ruuhijärvi Uimaranta -niminen rautakautinen tai keskiaikainen muinaisjäännös. Pohjoisempi kylätontti sijaitsee Lassinjoen itäpuolella Ristimäki -nimisen rautakautisen kalmiston pohjoispuolella. Joen rannasta tunnetaan myös rautakautinen asuinpaikka. Lisäksi alueelta on historialliseen aikaan liittyviä löytöjä.
Vanhat kylätontit ovat edelleen osittain asuttuja, mutta osa on nykyisin peltona. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Porvola (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1560-luvulla Porvolassa on ollut 6 tilaa ja tilaluku on pysynyt samana ainakin vielä vuonna 1571.
Kohde on paikannettu vuoden 2012 arkistoinventoinnissa Puusillan tienoille (P: 6766276, I:397713), mutta Kuninkaan kartaston perusteella vanha kylätontti näyttäisi sijainneen edelleen asutun Tytärmäen tienoilla. Lisäksi toinen tonttipaikka näyttäisi sijainneen tästä hieman länteen nykyisen Hovin kohdalla. Kohteen koordinaatit on muutettu Tytärmäen kohdalle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Poutiainen et al. inventointi 2014: Muinaisjäännösrekisterin mukaisten 1500-luvun talolukujen lisäksi Porvolan historiasta on syytä mainita kylässä pidetyt käräjät 1400-luvun lopulla. Porvolan kylässä mainitaan olleen myös kestikievari. Lisäksi kylään liittyy epämääräistä perimätietoa paikalla olleesta linnoituksesta (borg=Porvola). (Kosken pitäjän vaiheita, Aura Jurva 1942, uudelleen julkaistu Tarmo Nisula ja Hämeenkosken Tili ja Notariaatti Ky 1999). Linnoituksesta ei inventoinnin yhteydessä tehty mitään havaintoja.
Porvolan kylätontin kuninkaan kartastoon perustuva asemointi on liian lännessä. Vuosien 1690 (H41:6/1-1a) ja 1787 (H41:6/2-19) karttojen asemoinnin perusteella kylätontti asemoituu miltei kokonaan nykyisten tilakeskusten kohdalle sekä vt:n 12 alle.
Asemoitujen karttojen ja maastohavaintojen perusteella kylätontista voi olla säilyneitä osia sen kaakkois- ja lounaiskulmissa. Kylätontin kaakkoiskulmassa on pieni rakentamaton alue nykyisen tilakeskuksen talousrakennusten itäpuolella. Kylätontin lounaisosa on hevoshakana eikä siellä ole tapahtunut nykyaikaista maankäyttöä.
Vuonna 2017 alueen pohjoispuolelta löytyi metallinetsinlöytöinä nappi ja kihtisormus. Lisäksi tasavartinen, luultavasti rautakautinen ristiriipus (KM 42470:1; ks. alakohde),

Miehola (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1560-luvulla Mieholassa oli 4 tilaa ja vuoteen 1571 se oli noussut viiteen. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa mainitaan, että kylässä olisi kaksi ryhmäkylätonttia, joista toinen olisi Ylikylässä ja toinen Alikylässä. Kuninkaan kartastossa Alikylän kohdalle (P: 6756324, I:399595) ei ole kuitenkaan merkitty kylää, minkä vuoksi koordinaatit on muutettu Ylikylän kylätontin kohdalle. Tästä hieman pohjoiseen on Ali- ja Yli-Tirisevän kohdalle sen sijaan merkitty asutusta (P: 6760695, I: 400605). Kylätontti on edelleen asuttu.

Suivala (Asuinpaikat)
Historiallinen; 1560-luvulla ja vuonna 1571 kylässä oli yksi tila. Suivala ja Karvala on merkitty vielä Kuninkaan kartastossa erillisiksi kyliksi, mutta myöhemmin ne ovat olleet yhtä kylää.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa kylänpaikasta on ilmoitettu virheelliset koordinaatit. Inventoinnissa kuitenkin mainitaan sen sijainnin olleen nykyisen Suivalan kohdalla, mihin myös Kuninkaan kartaston perusteella kylätontti näyttäisi osuvan. Koordinaatit on muutettu osoittamaan tätä paikkaa. Alue on osittain asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Artjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on jo 1300-luvulta. Ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1543. Kylässä on ollut 1560-luvulla 21 tilaa ja vuonna 1571 19.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Pyhäjärven ja Säyhteen väliselle alueelle. Kylätontit ovat jakautuneet laajemmalle alueelle kehämäisesti ja ovat edelleen pääosin rakennettuja. Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Heinämaa (1000024173) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heinämaa on perustettu ilmeisesti vasta 1500-luvulla. Kylän tilaluku on ollut vuonna 1546 yksi ja 1560-luvulla tiloja on ollut kaksi.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä kohteessa ole tehty maastotarkastusta. Kylätontti sijaitsee edelleen asutulla peltojen ympäröimällä saarekkeella. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Hietana (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Hietanasta ajoittuu mahdollisesti 1400-luvulle. Vuonna 1539 kylässä on ollut viisi tilaa ja tilojen määrä on kasvanut vuoteen 1571 mennessä kahdeksaan.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti on osittain asuttu ja osittain peltona ja niittynä. Paikalta tunnetaan myös kuppikivi ja kiviröykkiöitä sekä kivikautinen asuinpaikka (Tortola 1 ja 2). Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Karkkula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Karkkulasta on vuodelta 1461 tai 1465. Vuonna 1539 kylässä on ollut viisi tilaa ja 1560-luvulla neljä. Vuonna 1571 tilojen määrä on laskenut kolmeen.
Kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kohde sijaitsee Mallusjäven koillisrannalla rannan suuntaisen tien molemmin puolin. Vanha kylätontti on osin rakennettu, mutta välissä on myös rakentamatonta aluetta. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Keituri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin siellä oli kaksi tilaa. 1560-luvulle mentäessä tilaluku oli noussut kolmeen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti sijaitsee peltojen väliin jäävällä alueella ja se on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suunta antava.

Kuivanto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1539 kylässä on ollut kuusi tilaa ja 1560-luvulla tilojen määrä on lisääntynyt huomattavasti, jolloin niitä on ollut jo 22.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kartastossa suurin kylätontin paikka on koordinaattien osittamalla paikalla, mutta kylä on jo levittäytynyt laajemmalle alueelle. Toinen hieman laajempi kylätontti on sijainnut nykyisen Varpulan kohdalla (P: 6 748 718, I: 445 290). Muut tontit ovat yksittäistaloja ja ne sijaitsevat melko laajalla alueella.

Leitsamaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Leitsamaa mainitaan lähteissä paikannimenä vuonna 1469. Varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä on ollut kolme tilaa. Tilaluku on pysynyt vielä 1560-luvulla samana, mutta vuonna 1571 se on ollut enää 2.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä kohteessa ole tehty maastotarkastusta. Kylätontti on edelleen pääosin asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Luhtikylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Luhtikylästä on vuodelta 1460. Vuonna 1539 kylässä oli 6 tilaa, mutta 1560-luvulla tiloja oli enää neljä ja vuonna 1571 kaksi.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Alue on pääosin rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Mallusjoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1459, mutta kylä on ilmeisesti asutettu jo 1300-luvulla ja on Orimattilan vanhimpia kyliä. Vuonna 1539 Mallusjoen tilaluku on ollut 10 ja 1560-luvulla se on ollut 11. Vuonna 1571 tilojen määrä on lisääntynyt yhdellä.
Mallusjoen kylässä on ollut kolme kylätonttia, joista Mallusjoki (Mallus) Eskola -niminen tonttipaikka (mj.rek. 1000006180) on autioitunut. Kylän onkin oletettu sijainneen alunperin Eskolan tienoilla. Muut kylätontit sijaitsevat asutuilla alueilla ja ne on paikallistettu Kuninkaan kartanon perusteella. Kohteissa ei ole tehty maastotarkastusta. Laajin kylätontti on sijainnut Kaijalanmäen pohjoispäässä ja yksittäistalo on sijainnut tämän länsipuolella nykyisen Ison-Kyrön kohdalla (P: 6 734 224, I: 423 346).

Niemenkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1539 kylässä oli 3 tilaa ja 1560-luvulla niitä oli viisi. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kartastossa on kaksi ryhmäkylää, Niemenkylä ja Järvikylä. Niemenkylä on pääosin rakennettu, mutta sen pohjoisosa on osittain niittynä. Järvikylä (P: 6 743 789, I: 425 527) sijaitsee Kylänjärven pohjoispuolella nykyisen Jaakkolan tienoilla.

Niinikoski (1000024183) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli yksi tila. Vuoteen 1571 mennessä tilaluku oli noussut kolmeen. Alikylä on luultavasti asutettu 1500-luvun alussa ja Ylikylä 1600-luvulla.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartanon perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Siinä Alikylään on merkitty kaksi kylätonttia ja Ylikylään kolme. Alikylä on sijainnut Haltiajoen pohjoispuolella ja siitä kaakkoon on sijainnut toinen tontti. Ylikylä on ollut Alikylän pohjoispuolella. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Pakaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1486. Vuonna 1539 Pakaassa oli kaksi tilaa ja 1560-luvulla niitä oli neljä. Vuoteen 1571 tilojen määrä oli noussut jo kuuteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylä on jakautunut useisiin pieniin Pakaanojan molemmin puolin sijoittuviin tontteihin. Vanha ryhmäkylä on sijainnut Pakaanojan varrella, jääden pääosin ojan itäpuolelle.

Pennala (Suonsulku) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta maa-alueesta on vuodelta 1469, mutta kylästä ensimmäinen maininta on vasta 1539 maakirjassa. Tuolloin kylässä oli kaksi tilaa. 1560-luvulla tiloja oli vain yksi, mutta vuonna 1571 niitä oli jälleen kaksi.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella edelleenkin asutulle alueelle, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Ratula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ratulassa on ollut 1560-luvulla 17 tilaa ja vuonna 1572 niitä on ollut jo 20. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kartastossa kylä on levinnyt laajalle alueelle nauhamaisena vyöhykkeenä. Eteläisimpänä on ollut pappila, joka on sijainnut nykyisen Aulakodin kohdalla. Suuri osa kylätonteista on edelleen asuttuja, mutta Pitkäniemen edustalla rannassa sijainneet tontit ovat autioituneet kokonaan. Paikat ovat nykyisin peltona. Myös osa pohjoisimmasta tonttiryppäästä on nykyisin peltoa.

Ruha (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruha on itsenäistynyt mahdollisesti Mallusjoesta tai Karkkulasta keskiajan lopulla. Vuonna 1539 kylässä on ollut yksi tila ja vuonna 1565 kaksi. Vuonna 1571 tilaluku on laskenut jälleen yhteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella nykyisen Ruhan kartanon kohdalle. Sen ympäristössä on useita toprppien paikkoja, jotka ovat edelleen asuttuja. Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta ja sen rajaus on suuntaa antava.

Sammalisto (1000024188) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539, jolloin siellä oli yksi tila. 1560-luvulla tilojen määrä oli kaksi, mutta vuonna 1571 se oli taas laskenut yhteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella nykyisen Sipilän tilan kohdalle ja sen länsipuolelle. Kartastossa erottuu kaksi vierekkäistä kylätonttia. Vuosien 1797-1800 väliin ajoittuvassa kartassa asutus on merkitty ainoastaan Sipilän tienoille.

Terriniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Terriniemestä löytyy vuoden 1466 rajariitaa koskevasta lähteestä. Ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1565, jolloin kylässä on ollut yksi tila.
Kuninkaan kartastossa on Terriniemen kartano merkitty nykyisen Mallusniemen kartanon kohdalle. Kartanon läheisyydessä on useita torppia ja yksi näistä on sijainnut nykyisen Terriniemen kartanon kohdalla Terriniemi Hakoinen -nimisen myllynpaikan vieressä. Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta ja sen rajaus on suuntaa antava.

Tuorakka (1000024190) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tuorakka on todennäköisesti muodostunut jo keskiajalla. Kylä on ollut alunperin Mallusjoen ja Karkkulan maita. 1560-luvulla ja vuonna 1571 Tuorakassa on ollut yksi talo.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti sijaitsee edelleenkin osin rakennetulla alueella. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Tönnö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Tönnöstä on vuodelta 1539. Kylässä oli 1560-luvulla ja vuonna 1571 kaksi tilaa. Kylätontti on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella edelleen asutulle alueelle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Vehkala (Lankila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1539. 1560-luvulla ja vuonna 1751 kylässä on ollut kaksi tilaa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti on edelleen asuttu ja se jatkuu hieman Nastolan puolelle. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Viljaniemi (Pitkälä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin tieto kylästä on vuodelta 1577, jolloin siellä oli yksi tila. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Vanha kylätontti on edelleen asuttu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Villikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Villikkalasta ensimmäinen historiallinen lähdetieto on 1400-luvulta. Kylässä on ollut 1560-luvulla 10 tilaa ja vuonna 1571 seitsemän.
Kohde on paikannetttu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylä on muodostunut nauhamaisesti jakautuneista kylätonteista, jotka ovat edelleen pääosin rakennettuja. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Virenoja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Virenoja esiintyy nimenä jo vuonna 1469. Vuoden 1539 maakirjan mukaan kylässä on ollut kolme tilaa ja vuoteen 1571 mennessä tilojen määrä on noussut neljään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Ryhmäkylä on sijainnut edelleenkin osin rakennetulla alueella. Lisäksi asutusta on ollut hieman pohjoisempana nykyisen Hovin kohdalla. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Arrakoski (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuoden 1643 manttaaliluettelossa. Kohde on paikannettu peruskartan pohjalta, koska Kuninkaan kartasto ei ulotu alueelle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä rajattu.

Hinttola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuoden 1539 maakirjassa. 1560-luvulla Hinttolassa on ollut vain yksi tila. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kuninkaan kartanossa tontti esiintyy nimellä Hintola Rusthåll ja sen sijainti ei ole ihan tarkka. Tonttimaa on kuitenkin sijainnut suunnilleen nykyisenkin rakennusryhmittymän kohdalla Hinttolansaaren länsirannalla. On mahdollista, että se on alunperin sijainnut hieman kaakompana Mäntyniemen tienoilla, joka on niittynä.

Jokioinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Jokioinen mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1442 ja varhaisin maakirjamerkintä on vuodelta 1539 (Inkilä). 1560-luvulla kylässä oli jo 15 tilaa. Inkilä ja Jokioinen olivat alunperin omia kyliään, mutta ne on yhdistetty samaksi kyläksi. Inkilässä oli kolme tilaa ja Jokioisissa 11.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Kirkkojoen eteläpuolelle Padasjoenselän rannan tuntumaan, missä on ollut laaja ryhmäkylä. Paikalla on nykyisin Saksalan kartano, mutta kylätontti jatkuu myös sen länsipuolen pellolle, josta tunnetaan myös Saksala A ja B -nimiset mahdollisesti rautakauteen liittyvät asuinpaikka ja kiviröykkiö. Lisäksi kohteen vierestä tunnetaan rautakautinen hautapaikka (Saksala Pikkumäki). Kuninkaan kartastoon asutusta on merkitty myös museon ja luonnonsuojelualueen tuntumassa olevan rakennuksen kohdalle.

Kasiniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1571. Vuonna 1572 kylässä oli kaksi tai kolme tilaa ja vuonna 1634 niitä oli jo seitsemän.
Kasniemi Gård on merkitty Kuninkaan tiekartasto Suomesta 1790 sekä pitäjänkarttaa vuodelta 1751. Kohde sijaitsee Kasiniemessä nykyisen Multatöyryn kohdalla.

Kaukila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuoden 1539 maakirjassa. 1560-luvulla Kaukilassa on ollut luultavasti neljä tilaa. Luettelossa mainitaa Kaukola eikä Kaukelaa, joten merkintä voi tarkoittaa myös jotain muuta kylää, esimerkiksi Kuihmoisten Kaukolaa.
Kohteen sijainti perustuu lähteissä mainittuun Alimmaisen tilaan, joka esiintyy yhä edelleen kartoissa. Pitäjänkartassa paikalle on merkitty kaksi tilaa ja nimi Caukila.

Kaurattu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on mahdollisesti 1400-luvulta. Ensimmäinen maakirjamerkintä on kuitenkin vasta vuodelta 1634.
Kuninkaan kartasto ei ulotu Kauratun alueelle, joten kohteen paikannus on tehty nykykartan pohjalta, eikä sen sijaintia ole varmistettu maastossa. Aluerajaus tehty pitäjänkartan mukaan, jossa näkyy Caurattu niminen tila.

Kellosalmi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. Kellosalmen tilaluku on ollut 1560-luvulla kolme. Kohteen sijainti on hyvin epävarma, koska Kuninkaan kartasto ei ulotu sinne saakka.
Pitäjänkartassa http://digi.narc.fi/digi/view.ka?kuid=6178747 Kellosalmen rustholli on merkitty nykyisen Rautiolan kohdalle. Tässä kartassa tilan omistukseen on merkitty useita torppia lähialueilla. Toisessa pitäjänkartassa http://urn.fi/URN:NBN:fi:jyu-200907282912 rustholli on puolestaan merkitty nykyisen Haapamäen kohdalle. Kohdetta ei ole rajattu.
Kellosalmen rusthollin maalta Virmailansaarelta on vuonna 1875 löytynyt soikea kupurasolki KM 1738:1 (tarkka löytöpaikka ei tiedossa).

Maakeski (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä vuonna 1438 ja maakirjoissa vuonna 1539. 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut 13. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella edelleen asutulle alueelle teiden risteyskohtaan. Yksi yksittäistalo (Häpiä Mäki) on sijainnut tästä koilliseen Hopiaojan tienoilla. Kohteessa ei ole tehty maastotarkastusta ja sen rajaus on suuntaa antava.

Myllykylä (1000024207) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Myllykylästä on vuodelta 1566, jolloin kylässä on ollut 5 tilaa. Kohteen sijainti on epävarma, kylä on mahdollisesti ollut Arrakosken naapurikylä.

Osoila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla kuusi. Kohteen paikannus on tehty 1850-luvun kartan mukaan, koska Kuninkaan kartasto ei ulotu Osoilaan. Pitäjänkartan mukaan Osoilan kylä on sijainnyt nykyisen Kartanon ja Kapakan alueella, jonka luota on jo aiemmin todettu historiallisen ajan rakennuksen jäännös (mj.rek. Kartano). Paikan läheisyydestä tunnetaan myös rautakautisia muinaisjäännöksiä.
1722 manttaaliluettelon mukaan Kartanon puustelli on ollut autiona ja Kapakan rusthollissa on asunut kaksi henkeä.

Torittu (1000024212) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torittu mainitaan lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1442 ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylässä oli neljä tilaa.
Kuninkaan kartasto ei ulotu Torittuun asti ja kohteen paikannus perustuu Museoviraston historiallisen ajan kohteiden paikkatiedoissa mainittuun mahdolliseen kylän sijaintipaikkaan. Anders Colleen kartassa vuodelta 1751 Torittu on merkitty Hahjärven länsipuolelle kun taas 1800-luvun pitäjänkarttaan Torittuun on merkitty kaksi tonttia tien molemmin puolin. Torittu sijaitsee nykyisten Rekolan, Pastilan ja Sepänmäen museon alueella. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Joutsjärvi (1000024215) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylässä on ollut kahdeksan tilaa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä kohdetta ole tarkastettu maastossa. Suuri osa kylätontista on nykyisin peltoa tai nittyä, mutta paikalla on myös muutamia rakennuksia. Kylätontista noin kilometri pohjoiseen tunnetaan rautakautinen kalmisto sekä kaksi kuppikiveä (Valittulan kansakoulu, Rautamäki ja Rantamäki). Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Koivisto (1000024218) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirja merkintä kylästä on vuodelta 1539. 1560-luvulla Koivistoss aon ollut kolme tilaa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti on sijainnut Vanjärven kaakkoisrannalla ja nykyisin alueella on vielä kaksi tilaa. Osa kylätontista on niittynä. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Liikola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Liikola mainitaan lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1443 ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Liikolanlahden Jussilanselän ja Kylänlammin väliselle alueelle. Vanhalla kylätontilla on enää yksi asuttu tila, muuten paikka on nykyisin pääosin peltoa ja niittyä.

Linna (Linnois) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla kaksi. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti on jakautunut kahteen paikkaan, joista toinen sijaitsee Linnavuori-nimisen mäen lounaispuolella Linna-nimisen tilan kohdalla ja toinen Kuhanselän rannalla paikalla, jossa on peruskartan mukaan muutama mökki, mutta muuten alue on rakentamatonta. Tältä paikalta tunnetaan kuppikivi (mj.rek. 1000006182 Syvälänpelto 2). Kohteen rajaus on suuntaa antava.
Kylätontin Kuhanselän puoleisessa osassa on myöhäisrautakautinen metallinetsintälöytöpaikka Sysmä Linna 3 (1000041264).

Maatiaiskoski (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vasta vuonna 1793 lähteissä. Kuninkaan kartastossa mahdollisen kylänpaikan kohdalle on merkitty torppia, mutta vuoden 1793 yleiskarttaan (Charta öfver Heinola Höfdingedöme) on kylänpaikka luultavasti merkitty. Asutus on keskittynyt Tainionvirran eli Maatiasjoen molemmin puolin. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Muutalampi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muutalammen kylä esiintyy kirjallisisssa lähteissä Mutalammi nimellä ensimmäisen kerran vuoden 1761 rippikirjassa. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella. Kohde sijaitsee Muutajärven ja Kyöpelinvuoren välisellä alueella, jossa on nykyisin yksi tila ja peltoa. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Niemi (1000024227) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylän tilaluku on ollut kolme. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kartastoon Niemeä ei ole merkitty kylänä, mutta paikalle on merkitty Niemis Hem, jonka kohdalla on kaksi taloa. Näiden vierestä tunnetaan viljelyröykkiöitä (mj.rek. Riihiniemi). Niemen kylään on merkitty kaksi taloa vuoden 1748 pitäjänkarttaan.
Paikalla on edelleen Niemen tila. Lisäksi tilan kaakkoispuolen niemelle on merkitty kaksi torppaa, joiden läheisyydestä tunnetaan Korteranta -niminen kuppikivi sekä mahdollinen rautakautinen asuinpaikka. Vanha kylätontti on voinut sijaita myös niiden tienoilla, jolloin se on kokonaan autioitunut. Torpanpaikkojen koordinaatit ovat noin P: 6 809 970, I: 436 972 ja P:6 810 334, I: 437 176.

Nikkaroinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nikkaroinen mainitaan vuoden 1539 maakirjassa ensimmäistä kertaa. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla kolme. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartanon perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylää ei ole nimetty kartastoon, mutta Nikkaroisten alueelle on kuitenkin merkitty kaksi vierekkäistä kylätonttia, jotka ovat edelleenkin ainakin osittain rakennettuja. Kylätontti on yhtenäinen vuoden 1748 pitäjänkartassa.

Paalahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta Paalahdesta on vuoden 1565 maakirjassa. Kylässä on ollut yksi tila 1560-luvulla. Kohde on paikallistettu 1800-luvun kartan mukaan, sillä sitä ei ole merkitty Kuninkaan kartastoon. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Palvala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä esiintyy ensimmäistä kertaa vuoden 1565 maakirjassa. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla yksi. Kohteen paikannus Soiniemen rekognosointikartan (1776-1805) perusteella.

Skinnarla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skinnarla mainitaan ensimmäistä kertaa vuoden 1465 lähteessä ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. Skinnarla on ollut osa vanhaa Otamoa, mutta se on esiintynyt myös omana kylänään ja kartoissa nimellä Randala. Sen tilaluku on ollut 1560-luvulla kaksi.
Kylänpaikan sijainti perustuu Kuninkaan kartastoon ja pitäjänkarttaan 1748, jossa kylä esiintyy nimellä Randala, sillä sitä ei ole merkitty Kuninkaan.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Särkilahti (1000024234) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla neljä tilaa. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kohde sijaitsee nykyisen kyläkeskuksen alueella nykyisen maantien varrella. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Soiniemi (1000024235) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1539 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1556. Kylässä on ollut 1560-luvulla viisi tilaa.
Kylä on paikannettu Soiniemen rekognosointikartan (1776-1805) perusteella. Vanha kylätontti on todennäköisesti sijainnut Soiniemen keskiosassa nykyisten tilojen läheisyydessä. Tilojen väliin jäävä alue on nykyisin niittynä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Suurkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1462. Kylässä oli 1560-luvulla jo 16 tilaa. Paikalta tunnetaan useampia kuppikiviä, rautakautisia asuinpaikkoja sekä rautakautinen kalmisto ja myös Ihananiemi -nimisen muinaisjäännösalueen puolelta on löytynyt historialliseen aikaan viittaavia löytöjä.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti on melko laaja-alainen ja siihen liittyy myös Tikalan rustholli. Kylätontti on nykyisin osin rakennettua ja osin peltoa. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Taipale (1000024237) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä esiintyy ensimmäistä kertaa lähteissä vuonna 1459 ja maakirjoissa 1539. 1560-luvulla Taipaleessa on ollut neljä tilaa. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartanon perusteella Taipaleenlammin pohjoispuolen pelto- ja niittyalueelle. Vanhasta kylätontista vain pieni osa näyttäisi olevan edelleen rakennettua. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Unaja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1556. Kyläsä on ollut 1560-luvulla kaksi tilaa. Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston ja vuoden 1748 pitäjänkartan perusteella Uurajärven itärannalle. Alue on nykyisinpääosin rakentamatonta ja peltoa. Kylätonttia ei ole nimetty Kuninkaan kartastoon, mutta se on niemetty em. pitäjänkarttaan.

Valittula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan ensimmäistä kertaa vuoden 1539 maakirjassa. Valittulassa on ollut 1560-luvulla kolme tilaa. Kohde on paikallisettu Kuninkaan kartaston ja vuoden 1748 pitäjänkartan perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Vanha kylätontti sijaitsee tien varressa Kirjolammen koillispuolella. Tontti on osittain rakennettu. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Virtaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä mainitaan lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1470 ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla kaksi tilaa. Kohde on paikallistettu Kuninkaan kartanon perusteella Tainionvirran suuhun. Paikalla on nykyisin Vanhakartano -niminen tila muutamine rakennuksineen, mutta muuten vanha kylätontti on autioitunut. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa ja sen rajaus on suuntaa antava.

Salmela (1000024256) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Salmelan kylä on kuulunut Kinttulaan, jossa on ollut 1560-luvulla 19 tilaa ja vuonna 1752 kahdeksan. Kylä on sijainnut Kuninkaan kartaston perusteella Kinttulan kartanon pohjoispuolella ja se on autioitunut lähes kokonaan. Alue on pääosin peltoa ja niittyä.
Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa Salmelan kylä on mainittu Kinttulan yhteydessä. Kylätonttia ei ole tarkastettu maastossa. Kohteen rajaus on suuntaa antava.

Syrjäntaka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1539. Kylässä oli 1560-luvulla kolme tilaa. Kylätontti on paikannettu 1850-luvun pitäjänkartan mukaan, jolloin kylätontti on sijainnut nykyisen Sipilän tienoilla. Myös Anders Colleenin tekemässä pitäjänkartassa vuodelta 1751 kylätontti on merkitty suurinpiirtein nykyisen Sipilän kohdalle. Tässä kartassa kylän lounaispuolella Naukjärvestä lähtevään puroon on myös merkitty mylly.
Museoviraston historiallisen ajan kohteiden paikkatiedon mukaan kohteen sijainti olisi ollut samoilla tienoilla, mutta hieman idempänä (P: 6802716, I:405034).Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Vesijako (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. Vesijaon tilamäärä on ollut 1560-luvulla 12. Kuninkaan kartasto ei ulotu Vesijakoon asti ja vanhan kylätontin paikannus on tehty 1850-luvun pitäjänkartan perusteella. Kylätontin läheisyydestä tunnetaan mahdollisia viljelyröykkiöitä (Jussila 576010010). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, eikä sitä ole rajattu.

Virmaila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin lähdemaininta kylästä on vuodelta 1486 ja maakirjoissa se esiintyy ensimmäistä kertaa vuonna 1539.
Kohteen sijainti on epävarma: 1850-luvun pitäjänkartassa kylätontti sijaitsee saaren eteläosassa nykyisen Honkolan tienoilla (pistetietokoordinaatit), mutta Museoviraston kyläkartassa se on merkitty koillisemmaksi nykyisen Virmailan tienoille (P: 6811509, I:415145). 1800-luvun pitäjänkarttaan on merkitty mylly noin nykyisen Jaanilan länsipuolelle. Kylätontin sijaintia ei ole tarkistettu maastossa.

Nuoramoinen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nuoramoinen mainitaan lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1405 ja maakirjoissa se esiintyy vuonna 1539. Kylän tilaluku on ollut 1560-luvulla jo 20. Paikalta tunnetaan useita kuppikiviä sekä rautakautista ja kivikautista asutusta (Koskuenmäki 1–3, Sihvola 1–3. Vanha-Olkkola, Nordenlundin karjahaka 1-3, Nordenlundin hevoshaka ja Koskuenoja).
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä kohdetta ole tarkastettu maastossa. Kartastossa asutus on levinnyt laajalle alueelle, mutta tihein ja suurin asutuskeskittymä jää useiden kuppikivien väliselle alueelle ja kohteen koordinaatit on muutettu sitä vastaaviksi. Alue on pääosin rakentamatonta. Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa koordinaatit osoittavat edelleen rakennettua Vanha-Olkkolan tilaa. Myös Laitiomäen länsireunalla on ollut asutusta. Paikka on nykyisin rakentamaton.

Saari (1000024283) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saaren kylä mainitaan ensimmäistä kertaa lähteissä vuonna 1443 ja varhaisin maakirjamerkintä siitä on vuodelta 1539. Kylässä on ollut 1560-luvulla kuusi tilaa. Kohteen läheisyydestä tunnetaan entuudestaan Hovila Vasikkahaka -niminen historiallisen ajan asuinpaikka, joka liittyy samaan kylään.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella ja vanha kylätontti on autiona lukuun ottamatta Hovilan kartanon aluetta.
Alkuvuoden 2018 valvonnan yhteydessä tehtyjen maastohavaintojen perusteella aluerajausta on korjattu ja siitä on poistettu Hovilan kartanon alue. Autioituneella alueella on ainakin kaksi rakennuksen jäännöstä ja mahdollisesti myös säilyneitä kulttuurikerroksia.

Karilanmaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1474 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1543. Kylässä oli 1560-luvulla neljä tilaa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa kohteen koordinaatit osoittavat liikaa lounaaseen, minkä vuoksi ne on muutettu. Kylätontti on edelleen asuttu ja sen rajaus on suuntaa antava.

Väihkölä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Väihkölä mainintaan ensimmäistä kertaa lähteissä vuonna 1462. Kylä on mahdollisesti ollut osa Suurkylää tai Tikalaa. Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa kylän paikkatiedot on ilmoitettu nykyisen peruskartan mukaan keskelle metsää. On todennäköisempää, että kylänpaikka on sijainnut Kuninkaan kartastoon merkityn Leikilan kohdalla, joka on myös nykyistä Väihkölää. Paikka on osin asuttua ja osin niittyä.

Arrajoki Sipilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Arrajoen mahdollisen kylätontin luoteispuolella. Paikalla on sijainnut ainakin jo 1700-luvun lopulla kaksi torppaa, Sipilä ja Seppälä. Näistä Sipilän torppa on Nastolan historian mukaan yksi Arrajoen kartanon vanhimmista, ja se olisi perustettu 1700-luvun alussa, mahdollisesti jo 1600-luvun puolella. On mahdollista, että Arrajoen vanha kylätontti on sijainnut alunperin torppien kohdalla ainakin osittain.
Torppien jäännökset sijaitsevat pienellä metsäisellä saarekkeella, joka rajautuu idässä Heinolantiehen, etelässä ja lännessä peltoon ja pohjoisessa pihatiehen. Torpat on merkitty Kuninkaan kartastoon sekä vuoden 1787 isojakokarttaan. Kohteen rajaus perustuu karttoihin sekä maastotarkastukseen.

Peltopohja (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisinharrastajan tekemiä löytöjä (KM 40293:1-8) (vuonna 2014?) Asikkalan Urajärven historiallisen kylänpaikan länsipuolisesta pellosta nimeltä Peltopohja. Löydöt ovat rautakautisten korujen katkelmia: hopeasormuksen kappale, 2 spiraalipäistä ketjunkantajaa (eri tyyppiset), kulkunen ja rannerenkaiden katkelmia. Lisäksi löytyi lyijysinetti 1800-luvulta. Löytöpaikka sijaitsee Urajärven kartanomuseosta 1,2 km lounaaseen pellossa, jota rajaa pohjoisessa Urajärventie ja etelässä Urajärvenraitti. Urajärven historiallisen ajan kylänpaikka 1000016781 on rajattu noin 70 metriä löytöpaikasta itään. Verifikaatin karttaan löytöpaikaksi on merkitty noin 80 x 40 m laaja alue. Sijaintikoordinaatti on tämän alueen keskikoordinaatti, joka on arvioitu kartasta. Pellolla on pieni kumpu.
Pellolla tehtiin syksyllä 2015 pintapoimintaa, jolloin löydettiin punasavikeramiikkaa, tutluspii ja liitupiipun koppa. Keväällä 2016 sinne tehtiin tarkastus, jossa oli mukana myös metallinilmaisinharrastajia, ja jolloin kaivettiin myös koekuoppia. Niistä yhdessäkään ei ollut merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Mutta metallinilmaisimella koekuoppien läheltä löytyi kuitenkin vielä mm. miekka, jonka arkeologit kaivoivat esille runsaan metrin syvyydestä. Kyntökerroksen ja hiesun vaihettumiskohdassa havaittiin kaksi auranjälkeä. Muinaispellon olemassa olo vaatii lisäselvityksiä. Kuitenkin on todennäköistä, että paikalla tai sen läheisyydessä on kalmisto ja/tai asuinpaikka.

Kakkosenkulma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikallisten historiallisesti Kakkosen kulmana tunnetun alueen ympäristöstä paikannettiin ainakin seitsemän pääasiassa lohkoki-vistä tehtyä rakennuksenperustusta. Rakennuksenpohjat ovat rakenteellisten omi-naisuuksiensa sekä MML:n vuoden 1948 topografisen kartan perusteella ainakin kartan julkaisemisajankohtaa vanhempia.
Vuonna 1964 rakennetun sillan kohdalta on purettu vesimyllyjä ja vanha silta. Uuden sillan kohdalla sijaitsivat Etolan, Kurjalan ja Porvolan myllyt. Vesimyllyjen mahdollisista säilyneistä rakenteista ei havaintoja. Uuden sillan alta puretun Vanhan Ylisen Viipurintien sillan länsipäädyn alue todennäköisesti pahemmin tuhoutunut, kuin itäpäädyn, jossa mahdollisuus maanalaisten siltarakenteiden säilymiseen on suurempi. Välittömästi nykyisen sillan pohjoispuolella on vanhoja betonisia patorakenteita sekä käytöstä jäänyt uittoränni. Kohteen rajaus on ohjeellinen, perustuen maastossa tehtyihin havaintoihin maanpäällisistä rakenteista, kirjallisiin lähteisiin sekä saatavilla olleisiin kohdetta kuvaaviin historiallisiin karttalähteisiin (lähinnä vanhat peruskartat).

Viitaila De la Gardien kartano (Kivirakenteet)
Historiallinen; De la Gardien kartanon kellarin jäännökset sijaitsevat Viitailan Keijumäessä. Alueelta on löydetty vuonna 1955 historiallisen ajan löytöjä (mm. kultasormus), jotka kuitenkin ovat joutuneet hukkaan.
Vuoden 2004 inventoinnissa kellaria tai muitakaan merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä ei löydetty, koska haviantomahdollisuudet olivat kehnot eikä epämääräisten vuoden 1955 tietojen perusteella etsimiseen uhrattu "enempää aikaa".
Kellarin jäännösten sijaintia tarkastettiin syksyllä 2016 saadun palautteen perusteella, ja löydettiin ilmoittajan tarkoittama maakuoppa ja epävarma kivijalka. Mahdolliset rakenteet sijaitsevat tiheässä lehtipuuryteikössä, jossa havainnointi on todennäköisesti lähes mahdotonta kasvukauden aikana. Maaperä on kivistä harjuhiekkaa ja -soraa. Alue rajautuu lännessä ja etelässä peltoon, pohjoisessa ja idässä osittain keinotekoiseen jyrkänteeseen.
Kohteen muinaisjäännösaseman varmistaminen vaatisi lisäksi kaivaustutkimuksen.

Telhonjärven pohjoisranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka Telhonjärven pohjoisrannalla sijaitsee selvän terassin
päällä. Puusto paikalla on mäntyvaltaista sekametsää, ja kKohteen itäpuolella on
suuri kaatunut mänty. Maaperä on kivistä hiekkaa. Koekuoppa kaivettiin selvästi erottuvalle terassille, ja siitä löydettiin kvartsi-iskoksia.

Patomäenpuisto (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Lahden Patomäenpuistoon tehdyssä tarkastuskäynnissä havaittiin kolme mahdollisesti sisällissodan aikaista taistelukaivantoa. Tulkinnan varmentamiseksi kaivantoihin on tehtävä lisätutkimuksia. Niitä ennen kohdetta tulee pitää mahdollisena muinaisjäännöksenä.

Alhon kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alhon kylästä varhaisimmat maininnat ovat 1560-luvulta, jolloin kylässä on ollut kaksi taloa. Kylästä on myös maakirjakartta 1700-luvun alusta (KA h57: 1/2), jolloin taloluku on ollut sama.
Kylä on saattanut autioitua 1800-luvun loppupuolella, sillä pitäjänkarttaan (Padasjoki (2143 05 Ia.* -/- -)) sitä ei ole enää merkitty, vaan seudulla on vain Alhon kartano ja torppia.
Kylän paikalla on nykyisin muutamia rakennuksia, mutta maanalaisten kerrosten säilyneisyydestä ei ole tarkempaa tietoa.

Kasiniemen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Anders Colleen pitäjänkartassa vuodelta 1751 paikalle on merkitty mylly.
Kuninkaan tiekartasto Suomesta 1790 kartassa paikalle on merkitty saha.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä sitä ole rajattu.

Lepomäki 5 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Huhtikuussa 2020 on metallinetsinnässä löytynyt pellon kyntökerroksesta myöhäisrautakautinen (lähinnä ristiretkiaikainen) esinekeskittymä, joka voi olla hautauksesta peräisin: kiekkomainen miekanponsi, punnus ja useita itäisiä vyönheloja (ks. alakohteet). Myöhemmin toimitettu lisää löytöjä keskittymän pohjoispuolelta.
Löytöalue tarkastettiin kesällä 2020 Lepomäki 2:n tarkastuksen yhteydessä. Hautaukseen liittyviä havaintoja ei tehty. Löytöjen levinnän perusteella Lepomäki 2 ja 5 ovat yhtä löytöaluetta, mistä johtuen Lepomäki 2 ja 5 sisällytettiin samaan aluerajaukseen. Mikäli tulevaisuudessa alueen maankäyttö muuttuu nykyisestä, on kohde ja sen status syytä tarkastaa tarkemmin ja perusteellisemmin kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Sulenkosuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on silmiinpistävän terävähuippuinen siirtolohkare. Se on haljennut niin, että keskellä on lähes miehenmentävä rako. Lohkareen laajuus on noin 4 x 6 m, korkeus noin 4,5–5 m. Paikka on Hollolan pitäjän Heinlammin ja Kukkilan kylien välisellä rajalla.
Raja ko. kohdalla on merkitty pitäjänkartalle 3112 04 Hollola ja v. 1980 peruskartalle Mustalammen kaakkoispuolelle (noin P: 6768747 I: 429984). Heinlammesta on varhaisin maininta v:lta 1472, Kukkilasta v:lta 1468. Käytännössä sama raja jatkuu Niurankiven rajakivestä (siirtolohkare, mj-tunnus 1000038462) Rajalammin rajamerkkiin ja siitä ainakin kahden siirtolohkareen kautta (niistä toinen on ”Sulenkosuo”) Kaakonlammen rajamerkkiin. On ilmeistä, että ”Sulenkosuon” siirtolohkare on rajamerkki, mutta asian varmistamiseksi tarvitaan lisäinformaatiota. Kohde sijaitsee Sulenkosuon pohjoispuolella, sen tuntumassa, ja puolisen kilometriä Soltinjärvestä pohjoiseen.

Ylinen Viipurintie, Uusikylä (Kulkuväylät)
Historiallinen; On mahdollista, että pieni osuus vanhaa Ylisen Viipurintien tienpohjaa on säilynyt Kouvolantien ja Varastotien välissä, junaradan pohjoispuolella. Tienpohja on havaittavissa vinovalovarjosteaineistossa sekä ilmakuvassa. Alueella kasvaa mäntymetsää. Maastossa on pieni polku, joka voi olla vanha tielinja, mutta yhtä hyvin myös myöhemmin paikalle muodostunut polku. Metsikön itäreunassa on epämääräistä ojalinjaa mahdollisen tienpohjan vieressä. Kohteen määrittäminen vaatisi tarkentavia maastotutkimuksia.

Kauniskumpu (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Noin 80 metriä Uudenkylän seisakkeen eteläpuolella sijaitsee etelälounaaseen laskevan rinteen loivassa yläosassa seitsämän pienehköä kaivantoa itä-länsisuuntaisesti. Kokonsa ja piirteidensä perusteella ne sopisivat poteroiksi. Tarkastuksessa kesällä 2022 todettiin kahden niistä olevan epämääräisiä ja kenties myöhemmän maankäytön seurausta. Tarkastuksessa ei löydetty taisteluyhteyteen mahdollisesti liittyviä esineitä (hylsyjä yms.). Metallinilmaisinlöydöt olivat pääasiassa modernia metallijätettä (säilykepurkkeja, tinapaperia, hetekan jäänteet, repäisykorkkeja). Kaivannot voisivat liittyä taisteluun Uudenkylän asemasta huhtikuussa 1918, tämän todentaminen vaatii kuitenkin perusteellisempaa tutkimusta kuin mitä maastotarkastuksessa oli mahdollista suorittaa.

Männistönrinne (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Rivi kuopanteita (yli 30 kpl) havupuuvaltaisella, etelään laskevalla Männistönrinteellä. Kuopanteet sijaitsevat pääosin 145 m mpy korkeuskäyrää seuraavan muinaisen, karkeasti itä-länsisuuntaisen rantatörmän reunan tuntumassa. Tarkastuksessa syksyllä 2022 muutamia kuopanteita havaittiin lisäksi kahdessa rivissä länsiosassa kohdetta. Kuopanteiden muodot vaihtelevat pyöreästä, soikeaan ja pitkulaisiin. Pääosin kuopanteet ovat matalia painaumia. Tarkastuksessa ei havaittu paksua huuhtoutumiskerrosta, nokista maata, hiiltä tai kulttuurikerrosta. Kuopanteiden muotojen ja topografian perusteella kyse on poteroista, jotka saattavat olla eri-ikäisiä. Ampumasuuntana etelä. On mahdollista, että ainakin osittain ne kuuluvat vuoden 1918 punaisten puolustuslinjaan, vaikka kirjallisia lähteitä tästä ei olekaan, eikä tarkastuksessa tehty kyseiseen ajanjaksoon liittyviä löytöjä (metallinilmaisimella tarkastettiin 3 poteroa ympäristöineen). Suoritettu kohdetarkastus ei mahdollistanut poteroiden systemaattisista, perusteellista tarkastusta ja dokumentointia. Jos alueella suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on poterolinja ja sen status syytä tarkastaa ja arvioida nyt tehtyä perusteellisemmin.

Käräjänokka (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Salajärven itärannalla niemen kärjessä suuri laakea kivipaasi, jota on sanottu tuomarin pöydäksi, jota kiertänyt yhdeltä puolen matala ja kaareva kallio, toiselta puolen pari kolme matalaa maakiveä.
Vaatii tarkempaa tutkimusta ja muinaisjäännösstatuksen tarkennusta.

Kiikarmäki 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohteesta löytyy kolme hiilikuoppaa, joista isompi on rajatun alueen keskellä. Kaksi pienempää kuoppaa on isomman kuopan etelä- ja pohjoispuolella. Suurempi kuoppa on kooltaan noin 4,2 metriä pitkä rinteen reunan suuntaisesti ja noin 150 leveä. Selviä valleja ei ole havaittavissa. Kairaamalla kuopasta tuli nokea ja hiiltä. Alempana rinteellä oleva kuoppa onnoin kahden metrin päässä. Pienempi kuoppa on pyöreähkö, noin metrin halkaisijaltaan. Isomman kuopan pohjoispuolella oleva kuoppa on myös pyöreähkö noin metrin halkaisijaltaan. Tämän on hieman toista pikkukuoppaa huomaamattomampi.
Kuoppien tarkoitusta ei pystytty tarkastuksen aikana selvittämään ja siksi niitä on syytä pitää mahdollisina muinaisjäännöksinä. Mikäli alueelle suunnitellaan muuttuvaa maankäyttöä, tulee niiden status arvioida uudelleen.

Takamaa (560010008) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Takamaan talo ja sen pellot sijaitsevat hyvin tasaisella maastopaikalla. Talosta noin 300 kaakkoon on kuusimetsä ja talosta etelään on pieni rantaterassi, joka erottuu parhaiten pellolla. Porvoonjoki virtaa noin 500 m päässä idässä. Vuoden 2011 koekaivauksilla paikalta ei tehty mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä tai muita havaintoja. Vuonna 1975 pellolta löytynyt kvartsi-iskos on ainoa löytö.

Kukonmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves KM 10355 on löytynyt Kylä-Sipilän talosta n. 150 metriä kaakkoon. Vuoden 2004 inventoinnin perusteella kohdetta ei syytä pitää enää kivikautisena asuinpaikkana.

Virtakallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lahti-Riihimäki paikallistien 14037 varrella, Porvoonjoe eli Luhdanjoen varrella,n 50 m joesta,maatasanteelta korkeiden kallioiden alta löytyi kivikirves v 1983,silloin kivikkoisesta rantametsästä, puronpohjasta ruopatusta kaivuumaasta.
Paikalla ei todettu varmasti asuinpaikkaa, vaikka paikka sellaiseksi sopisi. Myöh muopkkaus- ja maansiirtotyöt sekoittaneet maannoksia.
Lahden Ristolan asp on n 6 km koilliseen paikalta

Hahmajärvi 2 (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Hollolan Herralassa, Hahmajärven itärannalla. Metsäisestä mäenkumpareesta, sen korkeimmalta kohdalta, hieta-hiekkamoreenimaasta koekuopista hiukan kvartsia. Alueella oleva 10-30 cm paksu humus- ja nokikerros viitannee myöhäiseen historiallisen ajan maankäyttöön paikalla.
Asuinpaikasta ei varmuutta.

Kudanpäänkärki (Rauhamäki) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hollolan kotiseutumuseossa säilytettävät kolme kiviesinettä: 345 (siera), 348 (kourutaltta) ja 349 (tasataltta) 0,5 km:n matkalta. Paikalta ei inventoinnissa havaittu kiinteisiin muinaisjäännöksiin viittaavia merkkejä.
Peruskoordinaatiston mukaiset löytöpaikat

Vattiankärki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta, löytynyt Vattiankärjen koillisosasta.

Kerkonkärki B (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Uurrenuija, löytynyt Kerkonkärjen pohjoiskoilliseen pistävältä niemekkeelyä.

Aurala (98040006) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsia, Auralantien pohjoispuolisella pellolla, muinainen rantatörmä n. 87-88 m:n tasolla.

Kilkka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltan teräkatkelma, löytynyt Laitialan kartanon maalta karhitessa.

Rantatalo (98040008) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves ja tasataltta, löytyneet Vesijärven Lahdenpohjan rannasta, Rantatalon päärakennuksesta 200-300 m länteen.

Suviranta (98040009) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi, Paimelanlahden länsirannalta n. 200 m länteen, Tuomalantien itäpuolella olevalta "Uiton pellolta"

Alitalo (98040010) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta, löytynyt Hongistonmäen lounaislaidalta

Juokko (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kätkölöytö, pronssiketjut, rannerenkaat, helmet ym löytyivät Paimelanlahden itärannalta, lahden ja Paimelantien väliseltä alueelta, koulusta n. 100 m pohjoiseen.

Knuuttila (98040012) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksia, Paimelanlahden itäpuolelta, Knuuttilan talosta 120 - 130 m länteen, etelälounaaseen olevan peltoaukean pohjoislaidalta.

Karelahdentie B (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksia, Isosaaren keskiosan pohjoispuolella, Karelahdentien pohjoispuolella. Alue on harjumuodostumaa.

Vasemmanniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiesine- ja iskokset löytyivät tasalakiselta peltoalueelta Paimelanlahden itärannalta, Paimelantien länsipuolelta Vasemmanniemen kaakkoistyveltä.

Kaisniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivipuikko, kourutaltta ja siimanpaino ovat löytyneet samalta paikalta kesämökin pihamaalta Kiviniemen itärannalta Kaisaniemenkujan itäpäästä. Kivipuikon löytötietojen mukaan paikalta olisi havaittu ruskeaa maata ja palaneita kiviä.

Anttila (98040018) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves, löytynyt Paimelanlahden länsipuolelta pellosta, n. 100 m Anttilan talosta etelälounaaseen.

Kiviniemi (98040019) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan katkelma, löytyi Saunionmäen etelä-kaakkois -rinteeltä kesämökin pihamaalta.

Kylä-Eskola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskokset löytyivät peltoalueelta Kylä-Eskolan talosta n. 60-180 m kaakkoon.

Hunnunmäki (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löydöt n. 2002 x 100 m:n kokoiselta viljelemättömältä kallio- ja moreenikumpareelta Hunnunmäen etelälaidalta, Sipilän talosta n. 150 m kaakkoon.

Varttistenmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Saviastianpala ja kaksi kvartsi-iskosta ovat löytyneet Vesijärven Enonselän länsirannalat, Varttistenmäen itäosasta kesämökin perustusta varten raivatulta alueelta. Kohteesta ei enää mitään alkuperäistä jäljellä.

Ylätalo (98040023) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen teelmä, löytynyt Niemenhaan eteläpuoleiselta peltoalueelta, Ylitalon päärakennuksesta n. 450 m länsiluoteeseen.

Kultakallio (98040024) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta, löytyi Vesijärven Suullistenpohjan eteläpuolella, Varissaari -nimisen pellolla olevan metsäsaarekkeen ja mökkitien välissä, Kultakallion talosta n. 230 m koilliseen.

Järvi-Kukkola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Huljalan kylässä Järvi-Kukkolan tilalla (5:91), päärakennuksesta noin 40 - 50 m itään, aivan viereisen omakotitontin rajalla tai nykyisin jopa sen puolella. Paikka on Valkjärven kaakkoispuolella avautuvaa entistä rantapeltoa, joka on nykyisin nurmikkona. Kohdan länsipuolella on vanha rakennuksenperusta, johon on tehty kukkapenkki. Järvi-Kukkolan entisille pelloille on vastikään rakennettu omakotitaloja ja paikan luonne on täysin muuttunut.
Paikalta on maanviljelijä Paavo Nikkari löytänyt miekan katkelman KM 14684 peltotyössä 1959 auran tai äkeen työsyvyydestä hiekkaisesta ruokamullasta. Paikka tarkastettiin pintapuolisesti inventoinnissa 1999 havaitsematta kuitenkaan mitään merkkiä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Havaintomahdollisuudet olivat peittävän kasvillisuuden takia heikot. Ympäristöltään paikka sopisi rautakautiseksi kalmistoksi tai asuinpaikaksi, minkä jäljet rakentaminen on kuitenkin saattanut pahasti tuhota.
Poutiainen inventointi 2014: Kohde tarkastettiin metallinilmaisimella ja kairauksin. Kohteella ja sen välittömässä läheisyydessä ei suojeluun vaikuttavia havaintoja. Pintamaan alla paljon metalliromua.

Koivukallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pätilän kylän takamailla Koivukallion tilan (1:118) entisellä pellolla (1:92), päärakennuksesta 10 m länteen. Paikka on metsäisten mäkien reunustamaa alavaa peltoauketa. Talot ovat enimmäkseen asutustiloja.
Maanviljelijä Arvi Repo on löytänyt oikokirveen KM 16444 oman talonsa maalta 1963. Sängellä ollutta peltoa tarkastettiin inventoinnissa 1999, mutta paikalta ei todettu mitään merkkiä muinaisjäännöksestä. Talossa asuva löytäjän tytär ei tiennyt esineestä mitään eikä ollut havainnut mitään erityistä. Ympäristö sinänsä sopii kivikautiseen asutukseen, mutta kyseessä saattaa olla myös hajalöytö.

Lepomäki 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pätilän kylässä entisen Lepomäen, nykyisen Salomäen (2:138) tilalla (Kylmäojantie 120), päärakennuksesta itäkoilliseen. Paikka on peltotilkku, jonka maaperä on kivistä hiekkaa. Lepomäessä on ollut Pätilän kartanon vanha ratsutila. Salomäki on erotettu Lepomäen tilasta 1990-luvulla.
Tilan omistaja Marja-Leena Salomäki on löytänyt paikalta 1960-luvulla sipulimaata haratessaan soikean kupurasoljen KM 24374, mutta esine on toimitettu kokoelmiin vasta 1988. Löytöpaikan tarkka sijainti selvisi inventoinnissa 1999. Edelleen peltona käytetty löytökohta tarkastettiin metallinetsimellä, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei todettu. Peltojen ympäröimä mäkimaasto olisi kuitenkin varsin sovelias rautakautisen kalmiston ja/tai asutuksen siajintipaikaksi. Soljen löytöpaikalta 180 m luoteeseen on vuonna 1996 löydetty 1000-, 1100-luvun hopea-aarre (KM 29474:1-7) sekä 180 m lounaaseen mahdollisesti rautakautinen kuppikivi. Inventoinnin 1999 yhteydessä Kylmäojantien luoteispuolista mäenrinnettä tutkittiin muutamin lapionpistoin, mutta mitään erityistä ei havaittu.
Poutiainen inventointi 2014: Kohde tarkastettiin metallinilmaisimella ja kairauksin. Kohteella ja sen välittömässä läheisyydessä ei suojeluun vaikuttavia uusia havaintoja. Paikalla kasvaa nuoria koivuja ja muita lehtipuita.

Lepomäki 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pätilän kylässä Lepomäen tilalla, Alangon tilan päärakennuksesta 290 m pohjoisluoteeseen. Paikka on alavan peltoaukean kaakkoisosassa, loivasti luoteeseen viettävässä rinteessä, jonka maaperä on lähinnä savea. Aukean keskellä virtaa Kylmäoja koilliseen kohti Teurojokea.
Ilkka Penttinen on löytänyt kivikirveen katkelman (KM 30330) savisen pellon pinnasta peltoalueen tarkastamisen yhteydessä kesällä 1997. Penttinen oli kiertelemässä alueella edellisvuonna löytyneen hopea-aarteen takia. Katkelma löytyi 80 m hopea-aarteen löytökohdasta länsiluoteeseen.
Kohtaa tarkastettiin inventoinnissa 1999. Pelto oli tarkastukseen aikaan sängellä eikä pintahavaintoja voitu tehdä. Maaston perusteella alueella voi olla kivikautista asutusta. Lähistöltä tunnetaan paitsi hopea-aarre (Lepomäki 2) myös soikean kupurasoljen KM 24374 löytöpaikka (Lepomäki 1) ja mahdollisesti rautakautinen kuppikivi (Lepomäki 4).
Poutiainen inventointi 2014: Kohteelta ei uusia havaintoja. Pelto kohteella ja sen ympärillä oli sängellä.

Munaklahti (Löytöpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Käikälän kylän Peltolan tilalla (8:0), Pääjärven Munaklahden pohjukassa, seurakunnan leirimajalta 300 kaakkoon ja 450 m Peltolan päärakennuksesta kaakkoon. Paikka on matalaa kivikkoista rantaa, jonka pohjukkaan on kasautunut hiekkaa. Ympäröivä maasto on havupuuvaltaista moreenirinnettä.
Katja Porri on löytänyt 1981 rantahiekalta kiviä kerätessä tasakantaisen kvartsinuolenkärjen KM 29820. Paikka tarkastettiin inventoinnissa 1999, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa tai muita löytöjä ei havaittu. Kivikkoinen ympäristö vaikuttaa asuinpaikaksi epätodennäköiseltä ja kyseessä on ilmeisesti hajalöytö.

Lintutorni Metso (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaunis ja ehjä viherliuskeinen kourutaltta, KM 32111, löytyi Metson talon puutarhasta vuonna 1985.

Kirkkoportti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vesijako-järven keskiosassa, sen itärannalla, Kainiemen talosta 500 m etelään. Loivasti länteen laskevan hietaisen peltorinteen kynnöspellosta on löydetty kaksi kvartsia. Muu alue oli kasvillisuuden peitossa, joten lisähavaintojen teko oli mahdotonta.
Mahdollinen asuinpaikka, joka vaatii lisätarkastuksen paremmissa olosuhteissa.
Huom. Isohiekan asuinpaikka, Padasjoki 1, on n. 400 m itäkaakkoon paikalta.

Syvälänpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kuhanselkään laskevan Tainionvirran suussa, Linnan talosta 400 m pohjoiseen, rantaan rajautuvalla Syvälänpellolla. Paikka on terassimaisesti itään viettävää hiekansekaista peltoa, jonka kaakkoispuolella virtaa pieni puro. Kohdassa on ilmeisesti ollut suojaisa muinainen lahti. Rannassa pellon koillispuolella on vanhoja mutakuoppia.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin talon kaakkoispuolelta, vesirajasta löytyi yksi kvartsi. Löytöpaikan läheltä on mutaa otettaessa 1952 löytynyt kourupälkäällinen suksi KM 13016. Kvartsi on yhdistetty kivikautiseen asuinpaikkaan, mutta suksi ajoittuu tyyppinä huomattavasti myöhäisempään aikaan. Maastoltaan paikka sopii kivikautiseen asutukseen, mutta löydöt vähäiset.
Kohde muutettu irtolöytöpaikaksi vuoden 2004 inventoinnin perusteella.

Kauraniemi (781010048) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kantatien E75 itäpuolella Sääksjärven pohjoisrannalla, Kauraniemen talosta 20 m etelään ja 20 m rantaviivasta. Paikka on etelään viettävää entistä peltoa, jossa kasvaa nykyisin koivikkoa. Talon lounaispuolella on puutarhamaata.
Kohde on todettu 1965, jolloin pellosta on löydetty kaksi epävarmaa kvartsia. Myöhemmin paikalta ei ole todettu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Tällaisena ei perusteltua pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Väärämaa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sysmän ja Heinolan rajalla sijaitsevassa Ylimmäisen järven saaresta Joutsan torpan maalta on peltoa kynnettäessä v. 1870 löytynyt hopea-aarre (rahoja, jotka on lueteltu mahdollisesti rahakammion kokoelmiin). Löydöt ovat ilmeisesti peräisin Palosaaresta, jossa on vanhoja viljelyjäännöksiä.

Voipala-Lipanmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Soiniemeen vievän tien pohjoispuolella, Lipanmäen tilan asuinrakennuksesta 200 m itäkoilliseen pellon laidassa. Paikka on loivasti luoteeseen laskevaa savimaata, jonka eteläpuolella kohoaa kivikkoinen, aiemmin laitumena käytetty metsäinen moreenimäki. Kohdasta 120 m lounaaseen on lähde.
Paikalta on 1950 pellonraivauksessa löydetty hopea-aarre. Löytökohdalta tai sen ympäristöstä ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä ja löytö on tulkittu kätköksi. Voipalan alueelta Lipanmäen tilan kaakkoispuolelta tunnetaan useita rautakauden muinaisjäännöksiä.
Kohde kuuluu Sysmän kirkonseudun rautakautiseen asutuskeskittymään (SYSMÄ 3 - 24, 78-80)

Väihkölänmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautisten solkien löytöpaikka sijaitsee paikoin avokalliota käsittävä korkean, laakean mäen laella. Alempana rinteellä on 1700-1800-luvun kulttuurimaisema-hakamaisema.
Löytöpaikalla ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Järventaustanmäki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lounaaseen laskevalta peltorinteeltä poimittu talteen kaksi kvartsi-iskosta. Maaperä ja sijainti asuinpaikalle sopiva. Löytömäärä vähäinen, irtolöytökohteena toistaiseksi.

Puoliväli (1000002917) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kuivatun Järventaustanjärven koillisrannalla. Maasto etelään pistävän niemimäisen harjanteen lounaisrinnettä. Pellolta löytyi yksi iskos KM 34704. Koska havainto-olosuhteet olivat huonot kevään 2004 inventoinnissa, tulisi alue tarkastaa paremmissa olosuhteissa. Topografialtaan oiva asuinpaikaksi.

Toukomäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Talon rakentamisen yhteydessä löydetty partakirves ja miekka, jotka ovat löytäjän hallussa.

Järvimäki (1000003068) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Osittain kuivatun Sairakkalanjärven kaakkoirannalla olevan niemekkeen koekuopituksessa löydetty yksi varma kvartsi-iskos ja pari iskosmaista kvartsia. Ei muita merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä, joten kohteen löytötyyppinä irtolöytöpaikka.

Kotiranta 2 (1000003069) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee vesijärven Kirkonselän itärannalla, vanhan rantatörmän päällä olevalla pellolla. Löytöjen vähyyden vuoksi muinaisjäännöstyyppinä löytöpaikat.

Särkäntie 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vesijärven selälle pitävän Särkkä-nimisen harjuniemen itärannalla, terassimaisella tasanteella. Särkäntien ojanpenkasta löytyi kolme kvartsi-iskosta. Koekuopista ei kuitenkaan löytöjä.

Särkäntie 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitseen Vesijärven selälle työntyvän Särkkä-nimisen harjuniemen itärannalla. Särkäntien ojasta, koordinaattien ilmoittamalta kohdalta, löytyi yksi kvartsi-iskos.

Laitiala 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Laitialan kartanon päärakennuksesta noin 200 metriä länteen sijaitsevalle harjun rinneterassille kaivetuista koekuopista kaksi kvartsi-iskosta.

Kailanniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen KM 18779 löytöpaikka on savisella pellolla, missä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Uino (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi KM 3532:3 on löytynyt Hietanan kylä Uinon talon riihen alta. Se on lunastettu valtion kokoelmiin työmies Jaakko Brännyltä 19.4.1898.

Manninen (1000005094) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi KM 11272:3 on löydetty Vuorenmäeltä Mannisen maalta, Niemelän talon ladon takaa, jonkun metrin päästä maantiestä itään.
Vuoden 2024 maastotarkastuksen, ja erityisesti topografian perusteella löytö mitä todennäköisemmin on irtolöytöpaikka.

Kalliomäki (1000005095) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves KM 14067 löytyi peltoa kynnettäessä Ratulan kylän Kalliomäen tilan mailta.

Patamäki (1000005096) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keihäänkärjen katkelma KM 14162 löytyi hiekanoton yhteydessä, noin metrin syvyydestä Patamäen sorakuopasta.

Kinttula (1000005097) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen taltta KM 21603 löytyi savipellon pinnasta Kinttulan kylästä tiehankkeeseen littyvien mittausten yhteydessä.

Mäkelä (1000005098) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Artjärven kotiseutumuseossa on ollut numerolla 234 kaksi kivitalttaa, jotka on löydetty Mäkelän tilan alueelta. Taltat ovat kateissa ja no on ilmeisesti varastettu museon kokoelmista.

Kinttulan kartano (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kinttulan kartanon puutarhasta, läheltä Pyhäjärven rantaa, noin 50 cm syvyydeltä hienosta hiekasta puutarhatöiden yhteydessä on löydetty hionkivi, jota säilytetään Artjärven kotiseutumuseossa. Vuoden 1939 tarkastuskertomuksessa on maininta paikalla olleesta tulisijojen pohjista, jotka on hietaa pois ajettaessa samalla tuhoutuneet. Alueella on puolen metrin syvyydeltä kuorittu hiekkaa ja tilalle ajettu täytemaata. Hioinkivi on kiertäen hangattu.

Kirkkotie 17 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan KM 31857 löytöpaikka sijaitsee loivasti etelään viettävällä rinteellä, Kirkkotie 17 tontilla sijaitsevan puutarhan itäreunalla. Taltan lahjoittaja, pastori Szalai kertoi löytäneensä esineen puutarhatöissä.
Vuoden 2024 maastotarkastuksessa löytöpaikka on edelleen rakennettua. N. 90 m kaakkoon on Pekolan kivikautinen asuinpaikka.

Lappilan asema (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löytynyt v. 1927 Lappilasta läheltä rautatieasemaa, Mäkelän talon maalta. Löytökohta on läntisestä asemavaihteiden päästä n. 25 m luoteeseen, työväentalon kohdalla radan toisella puolella.

Tupala (1000005449) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löytynyt 1800-luvun lopulla Mäkelän talon Tupalan torpan pihamaalta. Museoviraston arkistossa olevan v. 1898 peräisin olevan tarkastuskertomuksen mukaan kirves on löytynyt Tupalan torpan viereisestä pellosta.

Tupalanpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tiilitehtaan alueelta, Tupalan pellosta on savenoton yhteydessä löytynyt v. 1963 kaksi kivikirvestä.

Mäkelä (1000005451) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Johan Mäkelän talon maalta on löydetty vasarakirves 1800-luvun lopussa. Paikka on nykyisin rakennettu ja siitä on otettu savea.

Anttila (1000005452) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lappilan kylän Anttilan talon pellosta on löytynyt nuolenkärki v. 1949.

Lehtola (1000005453) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta nykyisen Riihimäki-Lahti -tien pohjoispuolelta tai sen alta löytyi kivikirves v. 1970.

Erkkiniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lappilan Erkkiniemen tilan maalta, Kuokkamaan pellosta löytyi 1800-luvun lopulla tasataltan kärjen fragmentti.

Väinölä (1000005455) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kukonmäen vieressä olevalta pellolta löytyi kivitaltta peltotöitten yhteydessä v. 1993.

Tuulensuu (1000005456) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Levijärven suoalueen eteläpuolella olevalta pellolta, Piiriojan itäpuolelta on löytynyt viikinkiaikainen rautakirves. Ilmoitetun koordinaattipisteen mukainen löytöpaikka on korkeusuhteiden ja pitäjänkartan perusteella ilmeisesti kuivatun Levijärven vesijättöä.

Sallila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hevonojan kylän Perinnön talon maalta on löytynyt veneenmuotoinen vasarakirves, jonka molemmat päät on hakattu rikki.

Myllykoski (1000005459) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Myllykylän joesta on löytynyt kivikirveen terän katkelma ja Huovilan talon maalta Teuronjoen myllyn luota on turbiinin perustusta kaivettaessa löytynyt vasarakirves. Myllykylän Myllykoskea v. 1959 perattaessa löytyi lisäksi alkeellinen kirves. Kosken ranta on nykyisin rakennettu.

Järvelä (1000005461) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hähkäniemen kylästä Järvelän talosta on saatu v. 1859 kokoelmiin vasarakirves. Järvelän taajama on nykyisin tiheaästi rakennettua omakoti- ja rivitaloaluetta.

Hannula (1000005462) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Teuronjoen rannasta n. 30 m itään on löytynyt oikokirves. On mahdollista, että kirves on alun perin ollut joessa.

Aromaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hannulan talon Aromaan pellosta Taurijoen varrelta on löytynyt oikokirves, joka on lahjoitettu Lahden museon kokoelmiin v. 1870. Kuvauksen mukainen löytöpaikka on edelleen peltona.

Soila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vähä-Sattelan kylän Soilan talon maalta on löytynyt ojaa kaivettaessa oikokirves v. 1930. Löytöpaikka on edelleen peltona.

Ylitalo (1000005487) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Jokienhaaran suolta on löytynyt soikea tuluskivi.

Mattila (1000005488) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mattilan talon mailta on ojan kaivuun yhteydessä on löytynyt soikea tuluskivi v. 1918. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Harjula (1000005489) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Uudenkylän Harjulan talon peltokynnöksestä löytyi kirves v. 1980.

Koivula (1000008717) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Ylä-Vehkajärven koillisrannalla Koivulan talosta 150 m luoteeseen tien vieressä. Paikalla on niemekemäinen harjanne, josta rinne laskee järveen. Maaperä on hiekkamoreenia. Yhdestä koekuopasta löydettiin kaksi kvartsi-iskosta.

Myllyoja (1000001382) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Saarijärven pohjoisrannalla, etelään pistävällä niemellä. Niemen länsipuolelta laskee järveen Myllyoja, jonka matalat rannat ovat soistuneet suhteellisen laajalti. Itse niemi on laakea, paikoin kosteahko ja soistunut. Rannassa on komea rantavalli, noin 1 m korkea ja 8 m leveä. Löydöt (kvartsia, Poutiainen 2003) kerättiin rantavallin päältä ja sen takaa paljaiksi kuluneista kohdista, noin 4 x 8 m kokoiselta alueelta. Maalaji paikalla on hiekkaa, puusto mäntyä ja koivua.
Kohteessa tehtiin tarkkuusinventointi v. 2021, jossa todettiin, että Saarijärven pohjoisrannalla oleva, 6–8 metriä leveä, rantavalli on hienoa hiekkaa ja kauttaaltaan kulunut paljaaksi, turve-kerrosta ei ole lainkaan, hiekan päällä on hieman neulasia ja muuta kariketta. Paikka on Metsähallituksen retkeilykohde ja vallin päällä on hirsistä tehtyjä penkkejä ja pöytiä ja länsiosassa on nuotiopaikka. Vallin pinnalta ei havaittu löytöjä, sitä tarkasteltiin noin 70 metrin matkalta. Rantavalliin ja sen taustalla olevalle hieman soistuneelle alueelle kaivettiin 30x30 cm kokoisia koekuoppia 15 kpl. Kuopista ei tullut löytöjä, ainoa havainto mahdollisesta muinaisjäännöksestä tuli koekuopan 8 yläosasta, jossa havaittiin punaiseksi palanutta hiekkaa kuopan yläosassa. Kuoppa sijaitsee samalla paikalla kuin Hannu Poutiaisen poimimat kvartsit. Muissa vallin päälle kaivetuissa koekuopissa oli kerrostunutta puhdasta hiekkaa. Rantavallin taakse kaivetuissa kuopissa oli normaali podsolimaannos, turvekerros oli melko paksu.
Mahdolliset esihistorialliset asuinpaikkakerrokset ovat todennäköisesti eroosion pois kulut-tamia, joten kohde arvioitiin inventoinnin perusteella löytöpaikaksi.

Kotiranta (1000013627) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kivijärven pohjoispään itärannalla. Kvartsit ovat löytyneet omakotitalon pienestä perunamaasta, 180 m Pyhäntaan koulusta luoteeseen. Maaperä on lajittunutta hiekkaa ja paikan topografia on sopiva kivikautiselle asuinpaikalle, mutta vuoden 2008 inventoinnissa sieltä ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Alue on melko tiiviisti rakennettua.

Korpela (1000013628) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 120 m maantien 140 varrella olevasta korkeuskiintopisteestä (121.8) lounaaseen. Korpelan, sittemmin Kivistön talon takaa on kivikosta soranotossa vuonna 1896 löydetty reikäkivi.

Kivistö (1000016539) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Padasjoen kirkonkylässä ns. Kivistön alueella Kirkkolammin itärannalla.
Kesällä 2010 tehdyssä tarkastuksessa paikalta ei löydetty mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Noukka Perlammi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Asikkalan Urajärvellä Noukan Perlammin kaakkoiskulmassa, sähkölinjan sähkötolpan kohdalla.
Kyseessä on yksipuisen ruuhen peräosan kappale, sekä kaivinkoneen rikkomia pienempiä ruuhenkappaleita, jotka sijaitsivat suoturpeessa viistosti 1,2-2 metrin syvyydessä. Kappaleet olivat tulleet vastaan sähkötolppaa kaivettaessa. Osat haudattiin uudelleen suohautaan noin viiden metrin päähän itään sähkötolpasta, ja peitettiin suoturpeella. Hauta merkittiin paalulla.
Lahden museo on 1997 arvioinut ruuhen olevan peräisin 1800-luvulta.

Vähä-Kalliojärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Padasjoen keskustasta noin 7,5 km länteen Auttoisten Vähä-Kalliojärven pohjoisosan itärannan lähellä vajaan metrin syvyydessä.
Kyseessä on yksipuinen ruuhi, joka on löydetty ja ilmoitettu Museovirastolle 2003. Ruuhi on säilynyt veden pohjassa hyväkuntoisena. Tämän totesi yksityishenkilö sukeltaessaan paikalla 2015.

Hirvilampi (2543) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Heinolan keskustasta noin 10 km koilliseen, Imjärven Myllyselän itäpuolella olevan Hirvilammen pohjoisosassa.
Puinen pitkänomainen esine, jonka pituus on 289 cm ja leveys leveämmästä päästä vajaat 30 cm. Esineen päissä on havaittavissa ylös kaartuvaa muotoilua. Esine on yksipuinen ja siinä on tapinreikiä. Mahdollinen ruuhen tai veneen osa. On myös mahdollista, että kyseessä on jalas.
Esine löytyi ruoppauksen yhteydessä rantavedestä 2007 ja siitä ilmoitettiin Päijät-Hämeen maakuntamuseolle, joka teki tarkistuskäynnin paikalle. Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut kävi dokumentoimassa esineen 2012. Esine jätettiin maanomistajan haltuun.

Valkjärvi (2686) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Hämeenkosken kunnassa sijaitsevan Valkjärven eteläosan itärannalla noin 15 metriä rantaviivasta vajaan metrin syvyisessä vedessä.
Löytöpaikalla on kaksi yksipuista ruuhta. Ruuhien pituus on noin 3,5 metriä.
Noin 20 metrin päässä ruuhista on puuliisteistä tehty kala-aitaus, jonka halkaisija on noin metrin. Etäisyys rannasta ja veden syvyys ovat samat kuin ruuhilla.
Inventointi 2014: Aallokko ei mahdollistanut pinnanalaisia havaintoja. Ei pinnan yläpuolisia havaintoja.

Kolmisoppi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Kolmisoppi -lammen itärannalla. Alkuperäisen paikan sijainnista ei kuitenkaan ole tarkkaa tietoa.
Kyseessä on yksipuinen ruuhi, josta on olemassa valokuva. Tiedetään, että ruuhi löytyi erään kesäasunnon rannasta Kolmisoppi -lammen pohjamudasta uimarannan perkauksen yhteydessä. Löytöilmoitus tehtiin Museovirastolle 1989.
Ruuhen pituus on noin 4 - 5 metriä. Ruuhta on todennäköisesti koverrettu tulen avulla sisältä, koska hiiltynyttä pintaa havaittiin ruuhen sisäpinnassa. Ruuhen sisäpinnalla on ollut havaittavissa myös kirveen jälkiä. Ruuhi on nostettu kesäasunnon rantaan.

Papinsaari 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Papinsaaren luoteiskärjestä löytyi vuonna 1992 metallinpaljastimella pronssinen hevosenkenkäsoljen katkelma (KM 27917). Esine löytyi saaren rantatörmästä, noin 2 m rannasta, 10 cm:n syvyydeltä hiekasta. Inventoinnissa paikalle tehtiin muutamia lapionpistoja ja saaren sortuvaa rantatörmää tarkasteltiin, mutta mitään erityistä ei paikalla havaittu. Timo Sepänmaan vuoden 2003 inventointikertomuksessa mainitaan, että vastaavilta paikoilta tunnetaan järvialueella melko paljon rautakautisia löytöjä ja ainakin osa niistä on hautalöytöjä.
Kohde tarkastettiin vuonna 2022 ja rantaa käytiin läpi, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Lietsaari (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Padasjoenselän Lietsaaren hiekkaiselta, mäntykangassaarelta on löydetty peräti kolme kivikautista esinettä, kaikki rantavedestä. Yksi esineistä (leveälehtinen keihäänkärki, KM 8288:2) on löydetty saaren länsirannalta, toinen (KM 20324:1 alkeellisen kirveen teelmä) puolestaan saaren itäpuolelta, ison poukaman pohjasta läheltä rantaa. Kolmannen esineen (koristeltu reikäkivi, Lahden Museo 1999) löytöpaikasta saarella ei ole tarkempaa tietoa, mutta sekin on vedestä. Varhaiskivikautiset esinetyypit ja löytöpaikka rantavedessä viittaavat asuinpaikkaan/asuinpaikkoihin, jotka ovat jääneet veden alle Päijänteen transgression aikana ennen Heinolanharjun puhkeamista kampakeraamisella kivikaudella. Alkeellisen kirveen löytöpaikka on todennäköisesti kansallispuistoon kuuluva koilliseen suuntautuva rantahietikko. Rannan yläpuolella olevalle harjulle tehdyistä koekuopista ei tullut kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä. Todennäköisesti asuinpaikat ovatkin tuhoutuneet ja niiden löytöaineisto on nykyäänkin Päijänteen pinnan alla.
Löytöpaikka tarkastettiin vuoden 2022 inventoinnissa ranta-alueen osalta, mutta mitään kivikauteen liittyvää ei löydetty.

Neitsaari itäpuoli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Päijänteessä Padasjoen vesialueen itäosassa Padasjoen keskustasta noin 12 km itäkaakkoon Neitsaaren ja Herrainpöytä -saaren itäpuolella noin kuuden metrin syvyydessä.
Paikalla on rautainen ankkuri, jonka tukki on mahdollisesti puuta. Ankkurinvarsi on 1 - 1,5 metriä pitkä, samoin ankkurinhaara.
Harrastajasukeltajat löysivät ankkurin sattumalta sukelluksensa yhteydessä kesällä 2012. Ankkuri voi olla peräisin 1800- tai 1900-luvulta.

Tuomaanpiha (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Ruuhijärven itäpuolella, metsitetyllä peltoalueella. Löytöpaikasta noin 160 metriä koilliseen sijaitsee Immilän historiallinen kylätontti (1000005131) ja noin 280 metriä kaakkoon pronssinen sormus (Äijälä KM 39647), joka ajoittuu mahdollisesti 1300-luvulle.
Pellolta on löytynyt metallinilmaisimella metalli-ikoni (KM 39646) sekä ristiriipus (KM 39936), joka löytyi pellon toiselta laidalta. Metalli-ikoni löytyi savimaasta noin 30 cm ja ristiriipus noin 20 cm syvyydestä. Metalli-ikonin ajoittuu todennäköisesti 1300-luvulle.

Äijälä (1000023157) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Sormus löytyi Ruuhijärven itäpuolelta, metsitetyltä peltoalueelta, savimaasta noin 30 cm syvyydestä. Löytöpaikasta noin 300 metriä pohjoiseen sijaitsee Immilän historiallinen kylätontti (1000005131) ja noin 280 metriä luoteeseen metalli-ikoni (Tuomaanpiha KM 39646), joka ajoittuu mahdollisesti 1300-luvulle.

Verhon risteys 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Nyystölän kylässä, Nyystöläntien ja Haukkatien väliin jäävän peltoalueen luoteisosassa. Löytöpaikan vieressä, noin 100 itään, sijaitsee rautakautinen asuinpaikka Verhon risteys (1000000796).
Toukokuussa 2013 pellolta löydettiin metallinilmaisimella auranterä (KM 39927: 1). Terä on peltolöytönä ilman tarkempia kontekstitietoja ajoittamaton irtolöytö.

Oijala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Immilässä, Niementien ja Kesäpolun risteyskohdan itäpuolella peltoalueella. Metallinilmaisimella paikalta on löytynyt hopearaha (Otto III, 996-1002) sekä raha (Kustaa Vaasa, 1529) . Rahojen löytösyvyys peltomullassa vaihteli 10-15 cm välillä. Ne löytyivät noin 5-10 metrin päässä toisistaan.
Paikalta on löytynyt myös vuosina 2013 ja 2014 metallinilmaisimen avulla Ruotsin vallan aikaisia rahoja (ks. vuoden 2014 inventointiraportin kohde Immilä Isopelto). Paikalle tehdyistä koepistoista löytyi myös historialliseen aikaan ajoittuvia löytöjä: punasavikeramiikkaa, kirkasta tasolasia ja tiilen tai palaneen saven paloja, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen liittyvää ei pellolta kuitenkaan havaittu.

Verhon risteys 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nyystölässä, Verhontien ja Nyystölän tien risteyksestä noin 120 metriä itään. Löytöpaikalta on löytynyt metallinilmaisimella mm. hihnanjakajan hela (KM 39984:1) sekä kaksi 1500-luvun rahaa, metalliesineitä ja sulanutta pronssia (KM 39985:1-3; KM 40592: 1-7).
Löytöpaikka vaatii lisäselvitystä: kohteeseen liittyviä löytöjä tai mahdollisia rakenteita ei ole tarkastettu maastossa.

Iso-Huovila 1 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Jani Tarhanen on löytänyt kehäsoljen KM 40048 syksyllä 2013 metallinetsimellä Nastolan Ruuhijärven Ristimäestä, Iso-Huovilan tilan pellolta. Löytösyvyys oli 10-15 cm, maaperä hiekkaa ja hiesua. Löytöpaikka sijaitsee Nastolan kirkosta 12 km pohjoiskoilliseen Seurantalon pohjoispuolisella pellolla, Seurantalosta 120 metriä pohjoiskoilliseen. Ristimäen rautakautinen kalmisto 532 01 0006 sijaitsee löytöpaikasta 200 metriä etelään. Tarkastamaton löytöpaikka.

Iso-Huovila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Jani Tarhanen on löytänyt sormuksen ja silmäneulan KM 40049 syksyllä 2013 metallinetsimellä Nastolan Ruuhijärven Ristimäestä, Iso-Huovilan tilan pellolta. Löytösyvyys oli 10-15 cm, maaperä hiekkaa ja hiesua. Löytöpaikka sijaitsee Nastolan kirkosta 12 km pohjoiskoilliseen, teiden 15001 (Korkeentie) ja 3134 (Ruuhijärventie) risteyksen eteläpuolella. Ristimäen rautakautinen kalmisto 532 01 0006 sijaitsee löytöpaikasta 170 metriä pohjoiseen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Näkkimistö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Sylvöjärven itärannalla. Paikalla on pienialainen länteen työntyvä niemeke, johon tehdyistä kahdesta koepistosta on toisesta löytynyt kaksi epävarmaa kvartsi-iskosta.
Vuoden 2021 tarkastuksessa kohteen tyyppi on arvioitu uudestaan ja muutettu löytöpaikaksi.

Matokallio (1000024939) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Jukka Meistamo ja Jukka Koskinen ovat löytäneet tasavartisen soljen katkelman ja kulkusen KM 40311 metallinilmaisimella 22.10.2014 Asikkalan Kalkkisten kylästä Matokallionpellosta. Löytöpaikka sijaitsee Kalkkisten sillasta 700 metriä koilliseen Kymijoen pohjoisrannalla, Hyöhynojan ja Onalintien välisessä pellossa, jonka nimi on Matokallio. Esineet löytyivät savimaasta 25 cm etäisyydeltä toisistaan, noin 10 cm syvyydestä. Iisakkilan moniperiodinen asuinpaikka 16010021 sijaitsee löytöpaikasta noin 190 metriä länteen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Taarasti 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Niementien ja Kangaspellontien risteyskohdasta noin 80 metriä pohjoiseen. Paikalta on löytynyt metallinilmaisimella kuulamainen punnus (KM 40132: 1). Se löytyi pellosta noin 10 cm syvyydestä.
Kohde vaatii lisäselvitystä; irtolöytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Taarasti 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Niementien ja Kolivantien välisellä peltoalueella, noin 100 metriä koilliseen talosta Niementie 129. Paikalta on löytynyt metallinilmaisimella kaksieläiminen pyöreä kupurasolki (KM 40131: 1). Sen löytösyvyys oli noin 15 cm. Löytöpaikalta noin 160 metriä luoteeseen sijaitsee Immilän kylätontti (1000005131).
Kohde vaatii lisäselvitystä; irtolöytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Taarasti 4 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Niementien ja Kolivantien välisellä peltoalueella, noin 100 metriä koilliseen talosta Niementie 129. Paikalta on löytynyt metallinilmaisimella kannallinen pronssisormus (KM 40133: 1). Sen löytösyvyys oli noin 15 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; irtolöytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Pirttiharju (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Pirttiharjulla, noin 180 metriä Hämeenlinnantieltä etelään. Paikalta on löytynyt metallinilmaisimella pyöreä, kovera pronssiriipus, jossa on keskellä ristiaiheinen koristelu (KM 40439). Riipus ajoittuu esinetyypin mukaan mahdollisesti myöhäisrautakaudelle. Riipuksen löytösyvyys oli noin 10-15 cm. Löytäjän mukaan paikalla on nähtävillä useita kiviä, mahdollisia kiviröykkiöitä.
Löytöpaikalle kesällä 2017 tehdyssä tarkastuksessa löytöpaikan ympäristössä ei havaittu lainkaan kiviröykkiöitä eikä muutakaan kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Löytöpaikan läheisyydessä oli kaivelun jälkiä ja metalliroskia merkkinä metallinetsinnästä.
Ympäristössä oli laserkeilausaineistosta havaittu mahdollisia kaivantoja, joita paikallistettiin maastossa viisi, mutta mitään kuopista ei voida havaintojen perusteella pitää löytöpaikkaan liittyvinä, eikä niiden sijainti vaikuta sopivalta esimerkiksi sisällissodan aikaisiksi taistelukaivannoiksi, vaan kuopat vaikuttivat suhteellisen nuorilta.
Kohdetta on syytä pitää toistaiseksi irtolöytöpaikkana.

Parkinmäki (1000027017) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kirkkolammin etelärannasta noin 150 metrin päässä olevalla peltoalueella, Taulutien pohjoispuolella. Paikalta on löytynyt toukokuussa 2014 metallinetsinnnän yhteydessä hopearahan, linturiipuksen ja eläinfiguurin kappale (KM 40482: 1-3). Esineiden löytösyvyys oli noin 20 cm.
Esineet ovat löytyneet kukin erillisten kartasta erottuvien topografisten kumpareiden läheisyydestä, jotka ryhmittyvät peltoalueen pohjoislaidalle itä-länsi-suuntaisesti. Keskimmäisen kumpareen kaakkoispuolelta on löytynyt hopearaha. Siitä noin 150-200 metriä itään sekä länteen sijaitsevat linturiipuksen ja eläinfiguurin kappaleen löytöpaikat (alakohteet Parkinmäki A ja B).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Seurakuntatalo (1000027018) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 300 metriä Padasjoen kirkosta länteen, Seurakuntatalon niityllä, noin 50 metriä Kirkkolammin rannasta. Paikalta on löytynyt kesäkuussa 2014 metallinetsinnän yhteydessä massiivisen rannerenkaan katkelma (KM 40484). Sen löytösyvyys oli noin 30 cm. Kesällä 2021 samalta pellolta on ilmoitettu merovingiaikainen tasavarsisolki (ILM19515).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kielomäki (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Löytöpaikka sijaitsee Nyystöläntien ja Arontien välisellä peltoalueella, Nuijamäentien länsipuolella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnän yhteydessä pronssikulkusen puolikas ja profiloitu pronssiesine (KM 40588: 1-2). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 5-15 cm. Paikan läheisyydestä, noin 60 metriä muinaisjäännöspisteestä koilliseen, on löytynyt historiallisen ajan avattava riipus (KM42838:1).
Löytöpaikalta noin 220 metriä pohjoiseen sijaitsee Nyystölä Kirkkomäki (576500002) ja noin 340 metriä itään rautakautinen asuinpaikka Seppälä A (1000000736).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Korvenmäki (1000027597) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Heinolan kirkosta 3,3 km eteläkaakkoon, Juustopolun varressa, Korvenmäen torpan raunioilta pohjoiseen polkua pitkin 500 metriä. Maasto on metsittynyttä peltoa tai laidunta, maaperä hiekkaista multaa. Sormus KM 40627 löytyi metallinetsinnässä 17.7.2014 vanhan kärrytien vierestä metsästä, noin 7 cm maan pinnasta. Ohutkehäinen sormus on kupariseosta ja siinä on pyöreä punainen viistehiottu kivi- tai lasiupotus. Korventorpan rakennusten raunioita on ilmoittajan mukaan neljä, joista kaksi vanhempaa ja kaksi betonisokkelista. Sortumassa olevan betonikellari on pihapiirin läpi kulkevan hiekkatien toisella puolella ja samalla suunnalla on viljelyröykkiöitä. Rakennukset on merkattu 1876 senaatin kartastoon ja ne näkyvät vielä 1965 peruskartassa.
Kesällä 2017 tehdyssä tarkastuksessa ei sormuksen löytöpaikalla havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Myöskään Korvenmäen torpan raunioita ei voida pitää muinaisjäännöksenä tai kulttuuriperintökohteena.

Töyrylä 2 (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Nastolan kirkosta 13 km koilliseen, Ruuhijärven kylässä, Lassinjoen ja Korkeentien välisessä pellossa, Pärnämäentien ja Korkeentien risteyksestä 200 metriä koilliseen. KM 40660:1 mahdollinen kampariipus on löytynyt metallinetsinnässä 27.11.2014 pellosta, noin 10 cm syvyydestä. Maaperässä on paikoittain hiiltä tai nokea. Lisäksi löytyi muutama historiallisen ajan nappi ja solki (löytäjän hallussa). Lähin tunnettu muinaisjäännös on Töyrylän rautakautinen asuinpaikka 532010012 noin 220 metriä lounaaseen (ei rajausta). Tarkastamaton löytöpaikka.

Koiskala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Koiskalan kylässä Kymijärven pohjoisrannalla, Joutjärven kirkosta 5,5 km itään ja Koiskalan kartanosta 1 km kaakkoon. Esineet KM 40672:1-2 neliön muotoinen hela ja punnus ovat löytyneet metallinetsinnässä 27.5.2015 Kymijärven rantapellosta 10-20 cm syvyydestä. Maaperä on hietaa. Löytöalueen koko on 60x60 metriä. Järven pintaa on laskettu, joten löytöpaikka on alun perin ollut aivan rannalla. Pellosta löytyi myös historiallisen ajan esineitä: metallirengas, solki, nappi ja pieniä tunnistamattomia kappaleita, yhteensä 9 kpl, jotka palautettiin löytäjälle. Lähimmät tunnetut muinaisjäännökset ovat Koiskalan kartanon historiallisen ajan kohteet.
Toinen löytökohta on pellon itäpäässä kalliosaarekkeen pohjoispuolella noin 5 metrin päässä kalliosta. Soikea kupurasolki KM 40674:1 on löytynyt 4.6.2015 metallinetsinnässä. Muita löytöjä tai rakenteita ei havaittu tällä kohtaa peltoa. Välimatkaa löytöpaikoilla on noin 100 metriä.
Vuoden 2021-2 inventoinnissa tutkimusajankohtana löytöpaikat olivat heinällä/sängellä,
eikä esim. pintapoimintaa voinut tehdä. Peltoalueella löytöpaikkojen lähistöä tutkittiin kairaamalla mahdollisen kulttuurikerroksen toteamiseksi. Mitään havaintoja sellaisesti ei kuitenkaan tehty.
Löytöpaikkoja ympäröiviä metsäalueita tarkastettiin myös. Näillä kohdin tehdyt havainnot
liittyvät historiallisen ajan maankäyttöön.

Haavistonpelto (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka sijaitsee Koiskalan kylässä Kymijärven pohjoisrannalla, Joutjärven kirkosta 4,9 km itään, Koiskalan kartanosta 250 metriä kaakkoon. Suorakulmion muotoinen koristehela KM 40673:1 on löytynyt metallinetsinnässä 27.5.2015 pellosta, ei tarkempia löytötietoja.
Inventoinnin 2021–2022 tutkimusajankohtana pelto oli heinällä, eikä pellolla ollut mahdollista
tehdä pintapoimintaa. Löytöpaikan kohdilla peltoa tutkittiin kairaamalla mahdollisen kulttuurikerroksen havaitsemiseksi. Mitään viitteitä sellaisesta ei savisella pellolla tehty.
Löytöpaikan ympäristön metsäalueita tarkastettiin kattavasti lukuun ottamatta Koiskalan
kartanon piha-alueen välittömässä läheisyydessä. Kohteella ei tehty uusia havaintoja.

Kylä-Honnila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Urajärven kartanosta 1,2 km etelälounaaseen, Urajärventien ja Peltopohjanmäen välisessä pellossa. Esineet KM 40667:1-2 ovat löytyneet metallinetsinnässä (2015?) niityltä 5-8 cm syvyydestä. Maasto on hiekkainen rinne. Rahan (:1) ja sormuksen (:2) löytöpaikkojen välillä on 140 metriä. Sormus on löytynyt pellon eteläpäästä ja raha keskivaiheilta. Paikalla ei havaittu rakenteita tai muita löytöjä. Tien eteläpuolisessa pellossa on löytöpaikka Peltopohja 1000024817.
Arkeologinen tarkastus v. 2020 tehtiin dirhemin (KM 40667:1) löytöpaikalla. Metallinilmaisinetsinnässä löytyi muutamia historiallisen ajan asuinpaikkaan viittaavia löytöjä sekä koekuopituksessa noensekaista peltomultaa, mutta ei varsinaista kulttuurikerrosta. Alue on vanhaa peltoa, joka on kesannolla ja osin jo taimettumassa. Metsän puolelta ylimmältä tasolta löytyi neljä raivausröykkiöitä läheltä toisiaan. Vanhojen karttojen perusteella pelto on aiemmin ulottunut mäen lakialueelle saakka. Nykyiseltä kesantopellolta on aikoinaan raivattu runsaasti kiviä, nyrkinkokoisista suuriin, 1–2 kuution kokoisiin.

Länsirinne 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kärkölän kirkonkylän länsipuolella, Myllykyläntien ja Töykymäentien risteyskohdan eteläpuolella olevalla taimitarha-alueella. Paikalta on löytynyt 6.8.2015 metallinetsinnässä pisteympyröin koristeltu pronssipunnus (KM 40837: 1). Sen löytösyvyys oli noin 15 cm.
Löytöpaikalle kesällä 2017 tehdyn tarkastuksen perusteella kohdetta on toistaiseksi syytä pitää irtolöytöpaikkana. Tarkastuskäynnillä saatujen tietojen mukaan metallinilmaisinharrastajat olivat käyneet läpi taimitarhan aluetta laajasti, mutta eivät olleet punnuksen lisäksi löytäneet mitään, muutamia nuorempia rahoja lukuun ottamatta.
Pelto- ja taimitarhakäytöstä johtuen ei paikalla voi tehdä havaintoja mahdollisesta muinaisjäännöksestä ilman koekaivausta. Nykyinen maankäyttö ei ulotu kyntökerroksen alapuolelle, eikä maatöissä ole tehty aiemmin havaintoja muinaisesineistä.

Haarala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 1 km Urajärven kartanosta etelään, Urajärvenraitin ja Urajärventien risteyskohdan länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuonna 2015(?) metallinetsinnässä tasavartinen solki sekä kaularenkaan katkelma (KM 40853: 1-2). Esineiden löytösyvyys oli noin 15 cm.
Tarkastuksessa keväällä 2020 peltoalue ja mäen päällä oleva peltoraivioalue käytiin läpi pintapoiminnalla, kairauksin ja metallinilmaisimella. Ilmoitetut esinelöydöt ja maastotarkastuksessa tehdyt havainnot saattavat esimerkiksi viitata mäen päällä sijainneeseen hautaukseen/kalmistoon ja/tai tuhoutuneeseen hautaukseen/kalmistoon. Tarkastuksessa tehdyt havainnot eivät kuitenkaan mahdollista löytöpaikkastatuksen muuttamista kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Asian selvittäminen edellyttää perusteellisempia ja laajempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä tarkastuksessa on mahdollista suorittaa. Jos alueelle tulevaisuudessa suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa, voimakkaampaa maankäyttöä, on kohteen status syytä tarkistaa/tutkia perusteellisemmin.

Särkijärvi (2675) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Nastolan keskustasta pohjoiseen Särkijärven pohjoisosassa Särkitie 25 kohdalla rantavedessä.
Kesämökin rantaa puhdistettaessa löytyi kesällä 2010 noin 20 kpl tuohipäällysteisiä verkonpainoja sekä irrallisia lautoja. Laudat ovat kuluneita pinnaltaan siten, että niiden voidaan olettaa olleen vedessä pitkään. Löytöpaikalle tehtiin tarkistuskäynti 2012. Tuohipäällysteisiä verkonpainoja valokuvattiin. Löydön ilmoittaja kertoi, että painojen lisäksi aiemmin oli löytynyt tuohisia kierukkamaisia osia, jotka ovat tuhoutuneet. Mahdollisesti oli kyseessä verkon yläpaulan kohot. Rantavedessä sukellettaessa havaittiin kaislikossa kuluneita lautoja, joissa on reikiä. Ei kuitenkaan voitu tunnistaa selkeitä tapinreikiä tai venenaulanreikiä tms. Vedenpohjassa havaittiin myös kaksi pystypuuta, jotka ovat ehkä kuuluneet kalastuslaitteeseen.

Koiskala 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 780 metriä Koiskalan kartanosta kaakkoon, Pikku-Sietikan länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt kesä-heinäkussa metallinetsinnässä historiallisen ajan hiusneula (KM 40824). Sen löytösyvyys kyntökerroksessa oli noin 5-25 cm.
Inventoinnin 2021–2022 tutkimusajankohtana pelto kasvoi heinää, eikä pellon pinnalta ollut
mahdollista tehdä havaintoja. Löytöpaikkaa ympäröivät muokkaamattomat peltoalueet
tarkastettiin mahdollisten asuinpaikkojen tai muiden löytöä ajoittavien tai selventävien havaintojen varalta. Mitään erityistä ei todettu.
Löytöpaikasta n. 200 m kaakkoon on ollut talo vuoden 1875 Senaatin kartalla. Rakennuksen
perustuksen jäännökset edelleen maastossa todettavissa (Kohde Kokkila). Kohteella ei tehty uusia maastohavaintoja.

Iso-Kuusela (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Urajärven keskiaikaisen kylätontin (1000016781) lounaispuolella olevalla peltoalueella, Lehtikuusentien ja Urajärventien risteyskohdasta noin 130 metriä kaakkoon. Paikalta on löytynyt 19.12.2015 metallinetsinnässä pyöreä kupurasolki, Appelgrenin F-tyyppiä (KM 40929). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 12 cm. Jo aikaisemmin, vuonna 2013 paikalta on löytynyt miekan ponsi noin 45 m päästä soljesta. Vuonna 2019 löytynyt lisäksi viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma (alakohde).
Vuoden 2016 tarkastuksessa ei tehty koekuoppia eikä pintapoiminnassa havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohteen luonteen selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Väinölä (1000028553) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nyystölänlahden lounaisrannalla, Konnunkosken rantatörmällä, pienen peltoalueen itäreunalla. Paikalta on löytynyt kesällä 2015 metallinetsinnässä hihnanjakaja ja siinä kiinni oleva hela (KM 40952). Hihananjakajan löytösyvyys oli noin 15 cm.

Hälvälä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Töytjärven lounaispuolella, Kalossikosken länsipuolella olevan peltoalueen kaakkoisosassa. Paikalta on löytynyt 18.5.2016 metallinetsinnässä tasavartisen soljen katkelma (KM 41176). Sen arvioitu löytösyvyys oli noin 25 cm.
Löytöpaikan läheisyydessä sijaitsee kylänpaikka Hälvälä (Hälvälä) (1000024001), rautakautinen ruumiskalmisto Hälvälä (98010015) sekä löytöpaikka Hälvälä 3 (1000030284).

Lossari C (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee 300 metriä Nyystölän koululta luoteeseen, Nyystöläntien ja Piilinkujan risteyksen lounaispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä miekan ponsi (KM 41225:1) pellolta noin 5 cm syvyydestä ja korvalusikka siitä noin 50 m luoteeseen 30 cm syvyydestä (alakohde KM 41226:2).
Korvalusikan löytökohdan ilmoitetut koordinaatit osuvat pellon laidassa metsäniemekkeen kärjessä olevan noin 20 m läpimittaisen kumpareen pellonpuoleiselle rinteelle. Kumpareella on runsaasti suuria kiviä, mutta niiden välissä myös avoimia kohtia. Maaperä on hiekkamoreenia. Kumpare tarkastettiin 4.11.2020 metallinilmaisinta ja kairaa käyttäen. Vaikka kumpare on sijainniltaan ja ja maaperältään rautakautiselle kalmistolle hyvin sopiva, ei mitään kalmistoon tai muuhun muinaisjäännökseen viittaavaa tullut esiin. Miekan ponnen löytökohtaa ja muuta peltoaluetta ei tarkastettu.
Löytöpaikalta noin 400 metriä itäkaakkoon sijaitsee rautakautinen asuinpaikka Lossari A (1000000801).

Suivalanpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kärkölän kirkonkylän eteläpuolella sijaitsevan Suivalan talon lounaispuolella olevalta peltolohkolta on vuonna 2017 löytynyt metallinetsinnässä pyöreä kupurasolki, vyön ruusukehela ja ketjunkannatin (KM 42041:1-3). Löydöt tulivat pellon laidasta läheltä metsäsaareketta. Löytäjän mukaan esineet olivat kyntökerroksessa noin 10-15 cm syvyydessä ja ne löytyivät läheltä toisiaan.
Kohteen koillispuolella on Suivalan kylänpaikka (1000024113 Suivala). Kylä esiintyy kirjallisissa lähteissä ainakin 1560-luvulla.
Löytöpaikka pellolla ja metsäsaarekkeen länsirinne sen itäpuolella tarkastettiin 4.9.2020. Tarkastuksessa aluetta tutkittiin metallinilmaisimella ja kairaamalla. Tarkastuksessa ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä, johon kolme paikalta löytynyttä rautakautista metalliesinettä voisivat liittyä. Tarkastushavaintojen perusteella on hyvin mahdollista, että jos paikalla on tällainen muinaisjäännös ollut, se on tuhoutunut pellon raivauksen ja viljelykäytön seurauksena, ja mikäli se on ulottunut itäpuolella olevan metsäisen kumpareen rinteelle, siellä tapahtuneen rakentamisen ja muun maaston muotoilun seurauksena. Kumpareen länsirinteellä havaitut rakennusjäännökset ja muut rakenteet saattavat periaatteessa joiltakin osin liittyä vanhaan Suivalan kylätonttiin, mutta tarkastuksen perusteella ne ovat todennäköisesti pääasiassa peräisin 1800- ja 1900-luvuilta.
Keväällä 2022 harrastaja teki uusia rautakautisia löytöjä aiemmin löydettyjen esineiden eteläpuolelta. Alue tarkastettiin uudestaan (kairaus, metallinilmaisin ja koekuopat). Havainnot viittaavat aiemman tulkinnan suuntaan: muinaisjäännös on tuhoutunut pellon raivauksen ja viljelykäytön seurauksena, ja mikäli se on ulottunut itäpuolella olevan metsäisen kumpareen rinteelle, siellä tapahtuneen rakentamisen ja muun maaston muotoilun seurauksena.

Ohrasaari (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Sysmän kirkon ja Kirkkolahden itäpuolella olevassa Ohrasaaressa. Saari on mäkistä, kalliopohjaista hiekkamoreenimaata. Saaressa ei ole asutusta, eikä sitä näy vanhemmissa kartoissakaan. Pitäjänkarttaan on merkitty pieniä peltotilkkuja saaren itäosaan, mutta ei lähelle löytöpaikaa. Saari on vanhastaan ollut kapean salmen vastakkaisella rannalla olevan Sysmän pappilan maata.
Paikalta on löytynyt 22.6.2017 metallinetsinnässä Sten Sture vanhemman hopearaha KM 42158. Raha löytyi saaren keskiosasta, moreenimaasta, noin 10 cm syvyydestä.
Tarkastuksessa 15.10.2020 löytöpaikan ympäristössä havaittiin jälkiä monenlaisesta toiminnasta: kaskiviljelystä (vähäiset jäljet viljelymaan raivauksesta), mahdollisesti pienimuotoisesta kotitarvetervanpoltosta (kuoppajäänteet), liikkumisesta yleensä (hevosenkenkänaula). Löytöpaikalla ei havaittu rakennusjäänteitä, vaikka aiempien
metallinilmaisinhavaintojen mukaan alueella on vanhoja takonauloja. Asumiseen tai muuhun pitempiaikaiseen toimintaan löytöpaikalla saattaisi viitata löytökohdan ympäristössä havaittu hyvin tumma, hiilenmuruja sisältävä hiekkamaa. Mitään paikalla havaituista ihmistoiminnan jättämistä jäljistä ei kuitenkaan voi tarkastushavaintojen perusteella tarkasti ajoittaa tai selvästi liittää rahalöytöön.

Sipilä (1000031253) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vesivehmaalla, Vesivehmaantien itä- ja Sipiläntien eteläpuolella olevan peltoalueen pohjoispäässä. Kulkunen on löytynyt 27.8.2016 metallinetsinnässä. Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 25 cm. Kesällä 2019 tehty pellolla uusia, etupäässä rautakautisia metallinilmaisinlöytöjä 10 - 15 cm syvyydestä (diar. KM 42086, ks. alakohteet).
Tarkastus 2020: Löytöpaikka tarkastettiin koekuopittamalla, kairaamalla, pintahavainnoimalla ja metallinilmaisimella. Tarkastuksessa ei tehty kalmistoon tai asuinpaikkaan/ihmisen toimintaan viittaavia havaintoja: ei ole tarvetta muuttaa kohdetta löytöpaikasta kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Kuoppala (1000031486) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vesivehmaan Kuoppalassa, Urajärventien ja Hattusentien eteläpuolella olevan peltoalueen koillisosassa. Paikalta on löytynyt 7.9.2016 metallinetsinnässä pyöreän kupurasoljen katkelma, tasavartinen solki ja pronssiriipus (KM 41342:1-3) sekä pyöreä kupurasolki (KM 41710: 1; ks. alakohteet). Esineiden löytösyvyys peltomullassa oli noin 10 - 15 cm.
Noin 400 metriä löytöpaikalta länteen ja lounaaseen sijaitsee historiallisen ajan kyläpaikka Vesivehmaa (1000023906).

Seurantalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisimella löydettyjä rahafragmentteja peltokerroksesta.

Anttila (1000032372) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Peltokerroksesta metallinilmaisimella löytynyt hevosenkenkäsoljen katkelma.

Kylä-Peurula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Myöhäisrautakautisia metallinilmaisinlöytöjä peltokerroksesta.

Metsäpelto (1000032375) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellon pinnalta, metsän reunasta löytynyt kivikautinen taltta.

Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Joutsjärven kylän Joutsmatkassa, Anttilan talon maalla, Uusjoutsjärven tien länsi- ja Oksjärventien itäpuolella olevalla peltoalueella, noin 350 metriä Valittulantieltä etelään.
Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä ratsastajatulusraudan kahva ja keltaisen lasimassahelmen kappale (KM 42764: 1 - 2). Niiden löytösyvyys pellon kyntökerroksessa oli noin 20 cm. Löytöpaikan läheisyydessä sijaitsee Anttilan talon lato. Löytäjän havaintojen mukaan savisekoitteinen pelto oli löytöpaikalla hieman multaisampaa kuin muualla.
Kohde tarkastettiin 15.10.2020. Tarkastuksessa ladon seinustoja ja mahdollisuuksien mukaan myös ladon alustaa sekä ympäröivää peltoaluetta tutkittiin kairaamalla ja metallinilmasimella. Peltoalueella ei havaittu kairauksessa normaalista kyntökerroksesta poikkeavaa. Ladon seinustoilla ja alla maaperä vaikutti sekoittuneelta. Tarkastuksessa löytöpaikalla tai lähiympäristössä ei siis havaittu kiinteää muinaisjäännöstä. Tarkastuksen lopuksi löytyi hopeasormus KM 42765 läheltä pellon pintaa noin 10 m ladosta ja lähimmästä aikaisemmasta löytökohdasta länteen.

Heikkola (1000032391) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Joutsmatkan Heikkolassa, Heikkolantien eteläpuolella olevalla rantapellolla. Paikalta on löytynyt 10.5.2018 metallinetsinnässä tasavartisensoljen katkelma ja kiinnityslenkillinen pronssiesineen katkelma. Ne löytyivät noin 20 cm syvyydestä pellon kyntökerroksesta.
Löytäjän antamien havaintojen mukaan löytöpaikalla maannos oli multaisampaa kuin muualla savisessa pellossa.

Nuoramoinen Anttila 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nuoramoisen Anttilassa, Kalkkistentien ja Muutalammentien risteyskohdasta noin 410 metriä lounaaseen. Anttilan talon eteläpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 1.5.2018 metallinetsinnässä rannerenkaan katkelma. Sen löytösyvyys pellon kyntökerroksessa oli noin 20 cm.
Löytäjän havaintojen mukaan pihaton edessä ja pihatosta lounaaseen aina rannerenkaan löytöpaikalle asti oli runsaasti sulanutta pronssia ja kuonaa.
Anttilan talon pohjoispuolelta on löytynyt samalla etsintäkerralla dirhemin kappale ja pronssisolki (ks. Nuoramoinen Anttila 2).

Nuoramoinen Anttila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nuoramoisen Anttilassa, Kalkkistentien ja Muutalammentien risteyskohdasta noin 180 metriä länteen. Anttilan talon pohjoispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 1.5.2018 metallinetsinnässä hopearaha sekä pronssisolki. Niiden löytösyvyys pellon kyntökerroksessa oli noin 20 cm.
Löytäjän havaintojen mukaan pihaton edessä ja pihatosta lounaaseen aina kohteelle Nuoramoinen Anttila 1 (1000032392) asti oli runsaasti sulanutta pronssia ja kuonaa. Dirhemin ja pronssisoljen löytöpaikan yhteydessä, asuintalon päädyssä ei ollut havaittavissa kuonaa tai sulanutta pronssia.
Anttilan talon etelä puolelta on löytynyt samalla etsintäkerralla rannerenkaan katkelma (ks. Nuoramoinen Anttila 1).

Siivola (1000032394) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Siivolassa, Joutsjärventien ja Erikkalantien risteyskohdasta noin 70 metriä koilliseen olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 11.5.2018 metallinetsinnässä hopearaha. Erikkalantien eteläpuoleiselta peltoalueelta on etsinnässä löytynyt lisäksi korvalusikka. Rahan löytösyvyys pellon kyntökerroksessa oli noin 10 cm, korvalusikan noin 20 cm.
Löytöpaikka sijaitsee kyläpaikka Joutsjärven (1000024215) rajauksen pohjoisosassa. Varhaisin maakirjamerkintä kylästä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylässä on ollut kahdeksan tilaa.
Hopearahan löytöpaikka oli löytäjän mukaan kivikkoisessa, mutta multavassa peltorinteessä. Korvalusikan löytöpaikka oli tasaisella alueella, jonka maannos oli multaisa. Löytäjän havaintojen mukaan peltoalueella olevan ladon maakellarin luona oli maansekaisia röykkiöitä.
Lisäksi löytäjän antaman tiedon mukaan löytöpaikan eteläpuolella olevan Mäiselin talon kukkapenkistä on löytynyt 1960-luvulla koru. Se on toimitettu aikanaan Sysmän kotiseutumuseoon, mutta se on myöhemmin kadonnut. Korun ulkonäöstä, materiaalista tai ajoituksesta ei ole tietoa.

Asema (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt pieni kupariseoksinen hevosenkenkäsolki, viikinkiaikaisen hopearahan puolikas ja myöhäisrautakautinen riipus pellosta 10 - 20 cm syvyydestä.
Löydöt ovat todellisuudessa peräisin Kuukerinpellon kiinteästä muinaisjäännöksestä väitettyjen löytöpaikkojen koillispuolella, eivätkä ilmoitetuilta paikoilta.

Mäyrä 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin kaksi kilometriä pitkän ja kilometrin levyisen Keihäsjärven lounaisrannalla, Talasniemessä. Keihäsjärvi on osa Jääsjärvestä Päijänteeseen laskevaa vesireittiä. Niemen ytimenä on pohjoisesta etelään suuntautuva, yli sadan metrin pituinen ja noin 50 m leveä, kivikkoinen hiekkamoreeniharjanne. Harjanteen lakialue on noin viisi metriä Keihäsjärven pinnan yläpuolella. Enimmäkseen maan pinta harjanteella on melko tasaista ja loivasti kumpuilevaa. Maaperä on kuitenkin kairaushavaintojen perusteella hyvin kivistä, monin paikoin suorastaan kivikkoa. Kivikko peittyy tasaisemmilla kohdilla rehevään, lehtomaiseen kasvillisuuteen ja sen synnyttämään multamaahan.
Kesäkuussa 2018 on tehty metallinetsinlöytö rannasta nousevan rinteen reunalta tasanteelta (myöhäisrautakauden lunulariipus KM 43314). Löytäjän mukaan paikalla on "kivikasoja", joista yhden kolosta on vuonna 2016 löytynyt löytäjän kihtisormukseksi arvelema sormus.
Kohde tarkastettiin 2.6.2021 lunulariipuksen ja sormuksen löytäjän opastuksella. Löytökohtaa ja ympäristöä tutkittiin kairaamalla ja metallinilmaisimella. Löytökohdalla ja varsinkin siitä noin kymmenen metriä pohjoiseen olevan suuren kiven ympärillä havaittiin tiheää kiveystä. Erityisesti kiven ympärillä kiveys näyttää ihmisen rakentamalta. Syvällä kiveyksessä havaittiin kivien alla tyhjiä koloja ja toisaalta tummaa maata ja hiiltä. Kiveys ja kohteen sijainti ovat samanlaiset kuin eräillä muilla lähialueella saarissa ja niemissä havaituilla polttokalmistoilla. Kuitenkin, koska ainoa kalmistoon viittaava esinelöytö on selvästi suuren kiven ympärillä havaitun kiveyksen ulkopuolelta löytynyt lunulariipus, eikä tarkastuksessa löytynyt palanutta luuta, kohde ei ole varma kalmisto. Kohteen luonteen selvittäminen vaatii tarkempia arkeologisia lisätutkimuksia kuin mitä tarkastuksessa on mahdollista suorittaa. Kohteen statuksena on löytöpaikka. Jos alueen maankäyttöä muutetaan nykyisestä, on status määriteltävä nyt tehtyä perusteellisemmin.
Sormuslöytö ja pienet kiviröykkiöt, joista yhdestä sormus löytyi, ovat tarkastuksen perusteella todennäköisesti uudehkoja. Röykkiöt on rakennettu ilmeisesti niiden vierestä otetuista kivistä, jolloin kunkin röykkiön viereen on muodostunut kuoppa. Röykkiöt ovat (löytäjän arvelun mukaisesti) todennäköisesti verkkojen kuivatustelineiden pylväiden tukikiveyksiä.

Hietaranta 2 (1000032774) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löydetty 20 cm syvyydestä keskiaikaisen hopearahan katkelma (saksalaisen ritarikunnan killinki, 1422–1441).
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Niemenmäki (1000032979) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä saatu vuonna 2016 häränsilmäkoristeisen, ehkä jopa rautakautisen pronssiesineen katkelma pellolta (KM 41613: 1). Elokuussa 2018 samalta pellolta löytynyt viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma (alakohde) aikaisemman löytöpaikan läheisyydestä.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Marjoniemi Valkjärvi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Heinolan keskustasta noin 13 km luoteeseen Ruotsalainen -järven Onalinselän pohjoispuolella olevassa Valkjärvi -lammessa, lammen itäosassa kalliorannassa.
Yksipuinen ruuhi, joka nostettiin vedestä 1970-luvulla. Haaparungosta koverretun ruuhen laidat olivat löydettäessä kuluneet pois, mutta muotoillut keula ja perä ovat paremmin säilyneet. Ruuhen pituus on 380 cm ja leveys leveimmältä kohdalta 38 cm.
Ruuhta säilytettiin yli 40 vuotta löytöpaikan läheisen mökin alla kalliopohjalla, kunnes ruuhi 2018 sijoitettiin takaisin lammen rannalle. Valkjärvessa on runsaasti kaloja ja rapuja; ruuhta on mahdollisesti käytetty pyynnissä. Lammesta on yhteys Ruotsalainen -järveen.

Verhonkartano (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt vuonna 2013 kaarevaselkäinen partakirves (KM 41659: 1).

Kurjala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen metallinetsinlöytö (kankiketjun nivel) pellosta Kurjalan kylätontin kaakkoispuolelta.

Hannula 1 (1000034155) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2018 saatu rautakautiselta vaikuttava kupariseoksinen esineenfragmentti.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Hannula 2 (1000034156) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt vuonna 2018 myöhäisrautakautisia esineitä (pyöreän kupurasoljen fragmentti, spiraalipäisen ketjunkannattaminen fragmentti, vyönsolki).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Hannula 3 (1000034157) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt vuonna 2018 mm. viikinki/ristiretkiajan vyönheloja ja sulanut pyöreän kupurasoljen katkelma.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Höly 1 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt nuolenkärki ja veitsi (jälkimmäinen alakohde) noin 20 cm syvyydestä.

Höly 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt noin 20 cm syvyydestä keskiaikainen hevosenkenkä (ns. aaltoreunakenkä noin 1200-luvulta).
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ranko 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinlöytöjä, syksy 2018. Ks. alakohteet.

Kantola (1000034246) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Arkeologian harrastaja löytänyt pintapoiminnassa rautakaudentyypin keramiikan palan (syksy 2018).

Syrjämäki (1000034259) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt rautainen nuolenkärki.

Anttila 3 (1000034297) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt syksyllä 2018 pellosta kaksi rahaa (ei vielä luetteloitu). Löytäjän mukaan löytöpaikalla ja ympäristössä, peltosaarekkeen itäpuolella on pellossa laaja tumman maan alue.
Tarkastus 2020: Paikalta löytyi hiukan punasavikeramiikkaa ja muuta historiallisen ajan tavaraa sekä metalliroskaa. Mäen koillispäässä näkyi rakennuksen jäännöksiä. V. 1965 peruskartalla paikalle on merkitty ulkorakennus. Tarkastuksessa ei löydetty tarpeeksi perusteita muuttaa kohteen status kiinteäksi muinaisjäännökseksi.

Piukari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; 1940- ja 1950-luvun taitteessa pellonraivauksessa löytynyt ns. suoraselkäinen suomalainen kirves (KM 42040: 1). Kirves toimitettiin kokoelmiin 2017. Toimittajan muistikuvan mukaan samassa yhteydessä olisi löytynyt muitakin metalliesineitä.

Karvala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt spiraalipäinen ketjunkannatin pellon kyntökerroksesta.

Sallila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä kyntökerroksesta löytynyt ruusukekoristeinen myöhäisrautakauden vyönhela.

Rautaportti (Löytöpaikat)
Kivikautinen;

Pajula (1000034811) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esine löytynyt jostain Pajulan talon pellosta. Tarkka löytöpaikka ei tiedossa. Koordinaatit osoittavat Pajulan talon. Löytöalueen pellot olivat inventointiajankohtana v. 2018 kyntämättä. Aluetta ei siis tarkastettu.
Maaperän (hiekkamuodostumaa) ja topografian perusteella erittäin potentiaalista aluetta kivikautisten asuinpaikkojen kannalta. Saattaa liittyä samaan muinaisjäännösalueeseen kivikautisen laajan asuinpaikka-alueen Savela (kohde 3) sekä hajalöytöpaikkojen Rauta-portti (kohde 9) ja Ketlahti 2 (kohde 51) kanssa.

Viikinäinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Varhaismesoliittinen reenjalas, jonka löytöpaikan Anssi Malinen on v. 2005 inventoinnissaan paikantanut ilmeisesti varsin luotettavasti (arkistotietojen perusteella?). Tähän kohteeseen viittaavaa tarkastuskertomusta ei Maliselta tai muiltakaan kuitenkaan löydy. Malisen paikantaman oletettua löytöpaikkaa ei tutkittu nyt tarkemmin.

Ketlahti 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ensimmäisen kappaleen jalaksesta (KM 12146 REENJALAS katkelma) löysi maanviljelijä Johannes Erola v. 1949 mudankaivuun yhteydessä. Jalaksen keulan ja muita osia (KM 12923:1 REENJALAS keulakat-kelma, KM 12923:2 PUUNKAPPALEITA 9 kpl) löysi metsänhoitaja V.E. Valovirta suorittamassaan kaivauksessa v. -51. Ville Luho on tarkastanut löytöpaikan v. 1949 ja suorittanut paikalla kaivauksen pian Valovirran kaivauksen jälkeen v. 1951 löytämättä enää mitään.
Löytöpaikan koordinaatit ovat arvio, noin 50 m:n tarkkuudella. Alue on soistunutta jokisuuta, jossa on paikoin nähtävissä vanhoja mudanottopaikkoja. Vuoden 2018 inventoinnissa suoaluetta ei tutkittu. Löytö saattaa liittyä paikan pohjoispuolella olevaan kivikautiseen asuinpaikkaan (kohde 3 Savela) tai sen eteläpuolella olevaan kivikautiseen asuinpaikkaan (kohde 24 Tuusjärvi SW).

Muikkula 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt merovingiajan tasavarsisoljen katkelma. Löytyi 15 cm syvyydestä pellon kyntökerroksesta. Uusia löytöjä kesällä 2019 (ks. alakohteet).
Löytöalue tarkastettu toukokuussa 2020. Pintapoiminnassa, metallinilmaisintutkimuksessa, kairauksessa ja koekuopissa ei havaittu jälkiä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Löydöt pääasiassa resenttejä. Löytöalue sijaitsee historiallisen kylätontin välittömässä läheisyydessä - on mahdollista että löydöt ovat peräisin kylätontin alueelta ja levinneet maankäytön seurauksena. Paikan muinaisjäännösluonteen selvittäminen ja rajaus vaativat perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä tarkastuksessa on mahdollista tehdä.

Viipeilänmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt soikea kupurasolki, dirhamin katkelma ja palmettikuviolla koristeltu hihnanhela (ks. alakohteet). Löytöpaikka laitumena käytettyä vanhaa peltoa. Keväällä 2019 ilmoitettu rautakautisen rannerenkaan katkelma (diar. KM 41924) ja uudelle ajalle ajoittuva pedonpääaiheella koristeltu miekanväistimen osa (diar. KM 42035). Lisää löytöjä ilmoitettu vuonna 2020.

Etu-Nikula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellon pinnalta löytynyt myöhäisrautakautinen vyönhela (ruusukehela) sekä viikinkiajan tasavarsisoljen katkelma ja soikean kupurasoljen katkelma (alakohteita, KM 43668). Lisäksi löytynyt sulanutta pronssia. Kesällä 2019 ja 2020 toimitettu uusia löytöjä (diar. KM 42152, KM 45576; ks. alakohteet).

Nikkilä (1000035191) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt vanhasta mansikkamaasta viikinkiajan massiivisen rannerenkaan katkelma (diar. KM 41922). Myöhemmin metallinetsintälöytönä pellosta 5 cm syvyydestä epätavallisen iso rautakautinen punnus (alakohde; diar. KM 42100)

Kangasmäyrä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt kaksipiikkinen viskari ja leveäruotoinen pöytäveitsi (KM 41925).

Muitteri (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt Joutsjärven metsärannasta viikinkiajan tappikoristeinen hevosenkenkäsolki (diar. KM 41948). Esine löytyi 15 cm syvyydestä hiekkamaasta.
Löytökohdan lähiympäristö ja rantaa noin sadan metrin matkalla siitä pohjoiseen ja etelään tarkastettiin 28.5.2021. Löytökohta on alavalla rantavyöhykkeellä. Aluetta tutkittiin metallinilmaisimella ja kairaamalla. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Vesistöhistorian ja paikan topografian perusteella näyttää hyvin mahdolliselta, että hevosenkenkäsolki on aikanaan joutunut rantaveteen, ja löytökohta on paljastunut veden alta vasta myöhemmin.

Asikkala kirkonkylä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta pienen suppilonuppisen hevosenkenkäsoljen katkelma sekä muita myöhäisrautakauden ja historiallisen ajan metalliesineitä (diar. KM 41999 ja 42016; ks. alakohteet).

Vöörari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta massiivisen tappikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma (diar. KM 42017) sekä kaksi punnusta ja kupariseosspiraali (diar. KM 42033; ks. alakohteet).
Tarkastus 2020: Tarkastuksessa ei havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia seikkoja (koekuopitus, pistokairaus, pintapoiminta, metallinilmaisintutkimus). On mahdollista, että esineet ovat peräisin pellonmuokkauksessa tuhoutuneesta/osin tuhuotuneesta muinaisjäännöksestä ja kulkeutuneet muualle alkuperäisestä kontekstistaan. Alueen/löytöyhteyden selvittäminen vaatii tarkempia arkeologisia tutkimuksia.

Pulkkila 2 (1000035366) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta noin 15 cm syvyydestä massiivisen rannerenkaan katkelma (diar. KM 42018).

Heiskala (1000035368) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt peltosaarekkeen vierestä noin 15 cm syvyydestä pieni viikinkiajan tasavarsisolki (diar. KM 42020).

Pulkkila 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta, ojan läheltä, noin 20 cm syvyydestä, pyöreän kupurasoljen katkelma (diar. KM 42021).
Tarkastus 2020: löytöpaikan läheltä löytyi mahdollisesti rautakautinen veitsen terä. Lisäksi pellolta löydettiin historiallisen ajan esineistöä. Peltoalue liitettiin osaksi Pulkkilan historiallista kylätonttia. Kylätontin tarkempi aluerajaus edellyttää perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä tarkastuksen yhteydessä on mahdollista suorittaa.

Eerikkilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt pellosta 15 cm syvyydestä pieni suppilonuppinen hevosenkenkäsolki ja ristimäisen ketjunkannattimen katkelma (diar. KM 42022; ks. alakohteet).
Löytöalue tarkastettiin keväällä 2020. Löytöjen kohdalta ja lähiympäristössä ei havaittu merkkejä, jotka viittaisivat kiinteään muinaisjäännökseen löytöalueella. Kyse voi olla osittain tai kokonaan tuhoutuneesta muinaisjäännöksestä eikä pelkistä hajalöydöistä. On myös mahdollista että Ala-Pietilän kalmisto on ollut havainnoitua laajempi ja löydöt ovat levinneet siitä pellonmuokkauksen ja kivien raivaamisen myötä. Em. seikkojen selvittäminen sekä mahdollinen aluerajaus edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Salo 2 (1000035371) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt keväällä 2019 väännetty viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma (diar. KM 42023).

Kylä-Peurala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta ruusukekuvioinen koristelehela ja mahdollinen vyön päätehela (diar. KM 42025).

Loukas (1000035374) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt kallioisen mäen juurelta peltomaasta D-tyypin pyöreän kupurasoljen katkelma, spiraalipäinen ketjunkannatin, johon on sulanut kiinni värikkäitä lasihelmiä, ja ruusukekuvioinen vyönhela (diar. KM 42026). Löydöt tulivat parin metrin säteeltä noin 10 cm syvyydestä.
Tarkastus 2020: Löytöpaikka ympäristöineen sekä läheinen metsäalue tarkastettiin kairaamalla, pintahavainnoimalla ja metallinilmaisimella. Lisäksi löytöalueelle tehtiin kaksi koekuoppaa. Viitteitä muinaisen ihmisen toiminnasta (kuten kulttuurikerrosta, kiveystä, esineitä, palanutta luuta) ei havaittu. Kohde vaatisi perusteellisemman koekuopituksen ja tutkimuksen kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Pulkkila 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt pellosta kantasormus, ns. Sarvas-sormus 1500/1600-luvulta (diar. KM 42032).
Tarkastus 2020: löytöpaikan Pulkkkila 3 läheltä löytyi mahdollisesti rautakautinen veitsen terä. Lisäksi pellolta löydettiin historiallisen ajan esineistöä. Peltoalue liitettiin osaksi Pulkkilan historiallista kylätonttia. Kylätontin tarkempi aluerajaus edellyttää perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä tarkastuksen yhteydessä on mahdollista suorittaa.

Etola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt keväällä 2019 pellosta 1500-luvun klippinkiraha (diar. KM 42034). Myöhemmin ilmoitettu F-tyypin pyöreä kupurasolki, kankiketjun nivel ja ns. lapionmuotoisen ketjunkantajan katkelma myöhäisrautakaudelta (ks. alakohteet). Löytöinä myös aiemmin toimitetut klippinki vuodelta 1625 ja Pietari Suuren tipparaha.

Eerikkilä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2019 merovingiajan rapusolki sekä alakohteiksi merkityt merovingiajan tasavarsisolki ynnä viikinkiajan dirhamin katkelma ja kuulamainen punnus. Löytyneet pellosta 10 - 20 cm syvyydestä. Diar. KM 42083.
Löytöalue tarkastettiin keväällä 2020. Pintapoiminnasta, koekuopista, kairauksista tai metallinilmaisintutkimuksella ei tehty uusia havaintoja, jotka viittaisivat kiinteään muinaisjäännökseen löytöalueella. Ottaen huomioon löytöjen lukumäärän, kyse voi olla osittain tai kokonaan tuhoutuneesta muinaisjäännöksestä eikä pelkistä hajalöydöistä. On myös mahdollista että Ala-Pietilän kalmisto on ollut havainnoitua laajempi ja löydöt ovat ainakin osittain levinneet siitä pellonmuokkauksen ja kivien raivaamisen myötä. Em. seikkojen selvittäminen sekä mahdollinen aluerajaus edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia.

Utula 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt syyskuussa 2018 Utulan historiallisen kylänpaikan länsipuolisesta pellosta dirhemin katkelma ja rautakautisia kupariseosesineitä (diar. KM 42085; ks. alakohteet). Löytösyvyys 5 - 15 cm.

Ali-Oijala 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä 2010-luvulla löytynyt ruodollinen rautakärki. Muodoltaan Hiekkasen (1979) 3BIII-tyypin nuolenkärki, mutta mittasuhteiltaan massiivinen (paino lähes 50 g).
Löytöpaikka sijaitsee Immilän kylätien ja Niementien välisessä metsittyneessä pellossa sähkölinjan alla muutaman metrin etäisyydellä sähkötolpasta. Alue on pintakasvillisuuden peitossa ja puusto koivikkoa. Maaperä on pintahumuksen alla sekoittunutta peltomultaa ja hiekkaa, jossa hieman hiiliä. Hiilet ovat todennäköisesti peräisin kaskiviljelystä. Alueella on kaskiröykkiöitä.
Vuoden 2024 maastotarkastuksessa ei saatu viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Tarkastuksen perusteella kohde on irtolöytöpaikka.

Halkomäki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä löytynyt kesällä 2019 veitsi kalliopaljastuman juurelta turpeesta noin 20 cm syvyydestä.

Huovila (1000036528) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt vuonna 2018 pellosta myöhäisrautakautinen vyönhela, ns. ruusukehela (KM 43478).
Ruusukehelan KM 43478 löytöpaikka tarkastettiin 13.5.2020. Peltoalue löytöpaikan ympäristössä oli tarkastusaikana kylvetty, mutta ei vielä orastunut. Pellon hiekkainen pinta oli sadeveden huuhtoma, joten olosuhteet olivat pintapoiminnan kannalta melko hyvät. Ilmoitetun löytökohdan ympäristö tarkastetiin ainakin parin kymmenen metrin säteellä koordinaattipisteestä. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.
Vuonna 2021 läheltä on löytynyt pellosta metallinetsinnässä myös vyökoukku (alakohde KM 43479).

Vähä-Sattiala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2019 löytynyt peltorinteestä F-tyypin pyöreä kupurasolki sekä myöhäisrautakautinen punnus, pronssikatkelmia ja viskari (KM 42218:1-5, ks. alakohteet). Lisää löytöjä ilmoitettu vuonna 2020 (ks. alakohteet).

Launemäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2019 löytynyt pellosta noin 15 cm syvyydestä soikean kupurasoljen katkelma.

Hemminki (1000036844) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2019 löytynyt 5 - 10 cm syvyydestä spiraalipäisen ketjunkannattimen muunnos (Kivikoski 1973: Abb. 768) sekä alakohteiksi merkityt spiraalipäisen ketjunkannattimen katkelma, viikinkiajan ns. massiivisen rannerenkaan katkelma ja punoskoristeisen kupariseosesineen katkelma (kupurasoljesta?). Keväällä 2020 tehty lisää löytöjä kyntökerroksesta (ks. alakohteet).

Kurenkalliot (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2019 löytynyt pellosta noin 10 cm syvyydestä spiraalipäisen ketjunkannattimen muunnos (katkelmallinen; Kivikoski 1973: Abb. 768) sekä alakohteeksi merkityt punoskoristellun veitsenkahvan katkelma ja vaa´an varsi.

Hämmämäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nastolan kirkolta pohjoiseen menevän Pajulahdentien ja Hämmämäentien risteyksen lounaispuolella olevan ladon läheisyydestä on metallinetsinnässä löytynyt syksyllä 2019 viikinkiaikaisen massiivisen rannerenkaan kappale ja sen läheltä myöhäisrautakautinen ketjunjakaja (KM 43503). Etäisyys ladosta 15 metriä länteen.
Tarkastuksessa 11.11.2021 ilmoitetulla löytöpaikalla ei sitä ja sen lähiympäristöä pinnallisesti havainnoitaessa sekä kairaamalla ja metallinilmaisimella tutkittaessa havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Hoimela (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt pellosta ns. massiivisen rannerenkaan päätykatkelma ja sen läheltä kaksi rautaista viskaria. Lisää löytöjä ilmoitettu vuonna 2020 (Ilppari ILM 17771, 17763).

Kuivanto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2019 löytynyt pellosta 25 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen ns. ruusukehela. Pellossa on myös runsaasti nuorempaa historialliseen/moderniin asutukseen liittyvää metalliromua.

Ilola (1000037041) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2016 löytynyt pellosta 5 - 20 cm syvyydestä myöhäisrautakautisia esineitä.
Tarkastus 2020. Löytöalue käytiin läpi kairaamalla, pintahavainnoimalla ja metallinilmaisimilla. Lisäksi tarkastettiin löytöalueen itäpuolinen metsäsaareke. Paikalta havaittiin lisää merkkejä rautakaudesta: Dinantin raha, puukonterä, sulanutta pronssi/kuparipeltiä, hevosenkäsoljen pää ja kupurasoljen katkelma. Kiveystä, nokeentunutta maata tai merkkejä asuinpaikasta ei havaittu. Sulaneiden pronssifragmenttejen perusteella kyse on/on ollut kalmistosta, joka on kenties tuhoutunut myöhemmässä maankäytössä ja levinnyt metsäsaarekkeen ja siitä länteen sijaitsevan varastorakennuksen väliselle peltoalueelle/laitumelle. Jos alueelle suunnitellaan intensiivisempaa nykyistä maankäyttöä, on alue syytä tutkia tarkemmin kuin mitä löytöpaikkatarkastus mahdollistaa.

Korpikylä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt myöhäisrautakautinen ns. kalanmuotoinen hihnanhela 5 cm syvyydestä pellosta.
Löytöpaikan ympäristössä pellolla suoritetiin pintapoiminta hyvissä olosuhteissa 23.4.2020. Mitään esihistoriallisiin muinaisjäännöksiin viittaavaa ei havaittu.

Leikkola C (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt 15 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen ns. ruusukehela. Löytäjän mukaan maa löytöpaikalla vaikutti tavanomaista tummemmalta.

Hyväsaari 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt 20 cm syvyydestä suppilonuppisen hevosenkenkäsoljen pronssinuppi. Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Viitaila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on kesällä 2017 löytynyt pyöreän kupurasoljen katkelma 10 cm syvyydestä.

Ruskeamäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on tammikuussa 2020 löytynyt metsämaasta 10 cm syvyydestä katkelmallinen ja väännetty ns. massiivinen rannerengas viikinkiajalta.

Muskuanmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on tammikuussa 2020 löytynyt rautainen nuolenkärki 15 cm syvyydestä hiekkamaasta, kärki etelään osoittaen. Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Luotikas Raatosaaret (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Raatosaaret sijaitsevat Päijänteeseen kuuluvalla, Majutveden ja varsinaisen Päijänteen välissä olevalla Luotikas-nimisellä selällä. (Kohdetta ei pidä sekoittaa Nuoramoisjärven Raatosaaren rautakautiseen kalmistoon). Löytöpaikka on Raatosaarten suurimmassa saaressa, joka on luoteesta kaakkoon noin 140 m pitkä ja enimmillään noin 60 m leveä. Saaren koillisosassa pohjoisrannalla on avokallioharjanne ja sen eteläpuolella metsää ja pensaikkoa kasvavaa kuivaa hiekkamoreenimaata noin 60 m x 50 m alalla. Saaressa on myös pari pienempää kivikkoista kumparetta, mutta muu osa siitä on alavaa, puutonta,
ruovikkoa kasvavaa vesijättöä. Vain saaren korkein kallio koilliskulmassa kohoaa juuri 80 m mpy tason yläpuolelle, joten lähes koko saari on vähemmän kuin kaksi metriä Päijänteen keskivedenpinnan (78,3 m mpy) yläpuolella.
Saaren koillisosan kumpareelta on vuonna 2017 löytynyt metallinetsinnässä korvalusikka ja yksinkertainen sormus (KM 42564:1-2). Korvalusikassa ei erotu koristelua, mutta muodoltaan se on rautakautista tyyppiä. Esineet löytyivät saaressa olevan kallion luota noin 20 cm syvyydestä "mullasta".
Kohteen tarkastuksessa 24.5.2020 löytökohtaa ja sen ympäristöä tutkittiin koekuopin, kairaamalla ja metallinilmaisimella. Koko pienialainen kumpare saaren koillisosassa tuli varsin perusteellisesti tarkastetuksi. Paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohteen koordinaatteja on hieman tarkennettu löytäjän maastossa osoittaman löytökohdan perusteella.

Varmaniemi (1000037831) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt 20 cm syvyydestä moreenimaasta, noin 0,2 kuutiometrin laajuisen kiven kupeesta viisi rahaa: Juhana III:n puolen äyrin rahoja vuosilta 1575 - 87 sekä Kaarle IX:n yhden äyrin raha vuodelta 1601. Rahat sijaitsivat "yhdessä kasassa kivessä kiinni". Löytäjän mukaan niemellä on kivirakennelmia.

Rahikka (1000037832) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 2017 on puretun talousrakennuksen alta löytynyt maata möyhittäessä Äänisen viherliuskeesta valmistettu itäkarjalainen kourutaltta.

Porvola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt pellosta 10 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen riipus (Kivikoski 1973: Abb. 808).

Maurila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on syyskuussa 2017 löytynyt pellon kyntökerroksesta arviolta noin 80 x 120 metrin laaluiselta alueelta esineitä, joiden joukossa on myöhäisrautakautinen ruusukekuvioinen vyönhela. Muita löytöjä (musketinkuulia, historiallinen solki, historiallinen kupariseossormus jne.) ei pyydetty kokoelmiin. Paikalta on lisäksi löytynyt lokakuussa 2018 metallinetsinnässä historiallisen ajan kantasormus (KM43451, ks. alakohde).

Immilä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on Immilän historiallisen kylätontin (1000024313) itäpuolelta maaliskuussa 2020 löytynyt mansikkapenkistä myöhäisrautakautinen riipus (samaa tyyppiä kuin Kivikoski 1973: Abb. 781). Löytäjän mukaan löytöpaikalla kasvaa tummaatulikukkaa.
Kohde tarkastettu 25.3.2020. Löytöpaikka ja sen ympäristö käytiin läpi koepistoin ja metallinilmaisimella. Signaalien pohjalta kaivetut peltokerroslöydöt osoittautuivat tyypillisiksi myöhemmiksi peltolöydöiksi. Paikalle tehdyissä koepistoissa ei havaittu kalmistoon tai muutenkaan ihmisen toimintaan viittaavia jälkiä. Näiden havaintojen pohjalta ei ole tarvetta muuttaa kohdetta löytöpaikasta kiinteäksi muinaisjäännökseksi.
Toukokuussa 2020 on löytöpaikan läheltä löytynyt merovingiajan tasavarsisolki ja rautakuonan paloja. Toukokuussa 2021 viikinkiajan tasavarsisolki (ks. alakohteet).

Verhonkartano 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta v. 2013 myöhäisrautakautinen ruusukehela ja muita esineitä.

Kirkonkylä (1000038204) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tietyön yhteydessä on vuonna 1998 löytynyt tienpientareelta G-tyypin keihäänkärki.

Taarasti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakauden spiraalipäinen ketjunkannatin, vyönhela ja muita löytöjä.
Toukokuussa 2020 metallinetsinnän yhteydessä löytyi massiivisen rannerenkaan katkelma (alakohde) ja löytöpaikasta n. 15 m päästä otettiin talteen kuulamainen punnus sekä sulaneen kupariseoksen pala (ei sijaintitietoja) (Ilppari ILM 14406).

Kullasvuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt viikinkiajan ns. massiivisen rannerenkaan katkelma.

Ahtiala Marttila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Puhelinkaapelin asennustyössä on löytynyt E-tyypin pyöreä kupurasolki vuonna 1994. Löytöluettelossa maininta myös savisesta värttinänpyörästä.

Mäntylä (1000038232) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 1988 pellosta on 10 - 20 cm syvyydestä löytynyt tappikoristeinen hevosenkenkäsolki.

Kuivajärvi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Maata käännettäessä on taimikosta löytynyt kapeakaulainen putkikeihäänkärki, saatu kokoelmiin vuonna 1981.

Rautakautinen; Metallinetsinnässä on maaliskuussa 2020 löytynyt F-tyypin pyöreä kupurasolki ja myöhäisrautakautinen vyönsolki (Kivikoski 1973: Abb. 1197). Löytösyvyys 10 - 15 cm.

Ojalanoja (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2020 löytynyt nuolenkärki 20 cm syvyydestä savimaasta. Saman vuoden kesäkuussa paikalta löytyi kaksiteräinen ruotonuolenkärki, aaltoreunaisen hevosenkengän puolikas, kaksi kaksipiikkistä viskaria ja ruotoveitsi (alakohteet).

Pätiälänniemi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pätiälänniemellä, sinne johtavan tien länsipuolella, noin 450 metriä Pätiälän historiallisesta kylätontistä luoteeseen. 1930-luvulla soranoton yhteydessä paikalta löydettiin kertomuksen mukaan yli 300 rahaa, joista 137 saatiin kansallismuseon kokoelmaan. Kyseiset rahat ajoittuvat usealle vuosisadalle, viikinkiajalta 1700-luvulle. Keväällä 2020 metallinilmaisinharrastaja löysi sorakuopan pohjalta kahdeksan rahaa, jotka ajoittuvat 1500-luvun loppupuolelle.
Tarkastus 2020: Soranottopaikalla on käyty pidemmän aikaa tutkimassa metallinilmaisimella ja kaivelemassa: kuopan pohjalla on useita eriaikaisia lapiolla tehtyjä monttuja ja yksi laajempi kaivanto. Rahojen löytökonteksti on todennäköisesti tuhoutunut jo 1930-luvulla ensimmäisten rahojen löytyessä soranoton yhteydessä.

Pätilä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2020 löytynyt pellosta, Pätilän historiallisen kylätontin itäpuolelta, 10 - 15 cm syvyydestä kupariseosesineitä, kuten nauhapunosaiheella koristeltu korvalusikan katkelma ja pyöreän riipuksen katkelma (ks. alakohde).
Tarkastus 2020. Historiallisen kylätontin itäpuolen läheiset pellot tarkastettiin kairaamalla, koepistoilla ja metallinilmaisimilla. Löydöt: sulanutta pronssia ja pronssilevyn fragmentteja, resenttejä metalliroskia. Havaintojen perusteella vaikuttaisi siltä että kylätontin alue on jatkunut hivenen edemmäs itään kuin se on aiemmin rajattu. Lisäksi Pätilän tien itäpuolella sijaitsevan talon molemmilta puolilta pelloilta havaittiin ympäristöään tummempi alue, josta on myös rautakautisia löytöjä. On mahdollista, että kumpareen korkeimmalle kohdalle rakennettu talo on tehty asuinpaikan/kalmiston päälle. Rakenteita tai muita jäänteitä ei tarkastuksessa kuitenkaan havaittu. Kohteen muinaisjäännöstatuksen selvittäminen vaatisi laajempia ja perusteellisempia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Käikälä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Käikälän historiallisen kylätontin kaakkoispuoliselta pellolta on maaliskuussa 2020 löytynyt metallinetsinnässä tasavartinen ristiriipus ja muita myöhäisrautakautisia esineitä (ks. alakohteet). Löytösyvyys 10 - 15 cm. Löytöjä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Löytäjien mukaan pellossa on "mustaa maata".
Tarkastus 2020. Löydöt liittynevät Käikälän historiallisen kylätontin alueeseen, jonka rajausta tarkistettiin itään päin: tummempi peltomultakerros, muut rautakautiset löydöt. Kairaus, metallinilmaisintutkimus, pintahavainnointi ja koekuopat/lapionpistot. Yhteyden tarkempi selvittäminen vaatisi laajempia ja perusteellisempia tutkimuksia kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa.

Launemäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kesällä 2020 metallinilmaisinharrastajan tekemä löytöilmoitus. Vuoden 2020 tutkimuksissa miekan löytöpaikalle avatulta kaivausalueelta saatiin talteen miekan lisäksi vain yksi pala rautakautista keramiikkaa, mutta muita esineitä tai kiinteään muinaisjäännökseen liittyviä rakenteita ei paikalta löydetty. Lisäksi miekan löytöpaikasta noin 20 m pohjoiseen kaivettiin pieni koekuoppa löytöpaikan lähiympäristön luonteen selvittämiseksi sekä löytöpaikan ympäristöä sekä läheistä peltoa tarkasteltiin metallinilmaisimella.Näiden tutkimusten perusteella miekka näyttää olevan irtolöytö, joskin saviastian kappale saattaa indikoida alueella olleen muutakin toimintaa rautakaudella.

Hoimela 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hoimelantien eteläpuoliselta pellolta on vuonna 2020 löytynyt kyntökerroksesta metallinetsinnässä useita rautakautisia esineitä, kuten kaksi viikinkiajan hopearahaa (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön ILM14542, 16618, 16623, 13988, 13989. Lisää löytöjä ilmoitettu keväällä ja syksyllä 2021. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa

Tyynelä (1000038714) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt pellon kyntökerroksesta kalanmuotoinen hihnanpäätehela ja muita myöhäisrautakautisia esineitä (ks. alakohteet). Löytöjä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kurenkalliot 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt pellon kyntökerroksesta kankiketjun nivel. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. ILM14717.

Yli-Teppinen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt pellosta katkelmallinen suppilonuppinen hevosenkenkäsolki 15 cm syvyydestä. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. ILM14688.

Ylä-Uotila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisinharrastaja löysi vuonna 2018 kupurasoljen suuren siirtolohkareen itäpuolelta ja siitä 6 metriä luoteeseen sormuksen. Löytöpaikka on noin 12,5 km Vääksyn keskustasta lounaaseen, Manskiventien länsipuolella.
Tarkastus 2020: Havainnointi, kairaus, koekuopitus ja metallinilmaisintutkimus. Paikalla ei havaittu jälkiä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kyseessä voisi maaston ja topografisen sijainnin perusteella olla uhripaikka, mutta mitään todistusaineistoa siitä ei ole. Yhtä hyvin kyse voi olla myös hajalöydöstä.

Pauni (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisinharrastaja löysi keväällä 2020 miekan kapealta harjanteelta, noin puolen metrin päässä 80 x 150 cm kokoisesta maakivestä.
Tarkastus 2020. Löytöpaikka sijaitsee kapealla, jokseenkin kaakko-luoteissuuntaisella harjulla, sen eteläosassa. Löytöpaikalle tehtiin koekuoppa ja alue tutkittiin metallinilmaisimin. Alue oli löytöhetkellä varsin pahoin pusikoitunut. Muita indikaatioita ei löydetty. Kohteen luonteen selvittäminen edellyttää perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia kuin mitä tarkastuksessa oli mahdollista tehdä.

Piiankallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee kallioisella, kapealla tasanteella, jota rajaa sen itä- ja pohjoispuolella kallioleikkaus. Paikalla on vastikään suoritettu metsäkoneella puunkaatoa, mikä on rikkonut ja sekoittanut maanpintaa lähes koko alueella.
Heinäkuussa 2020 paikallinen sienestäjä havaitsi metsäkoneen rikkomasta maanpinnasta kolikon ja löysi lopulta noin 30 x 30 cm alueelta vajaan puolikkaan muovipussillisen kolikoita (osa pinnassa, jotkin rahat n. 25 cm syvyydellä). Löytöpaikka ja sitä ympäröivä alue tarkastettiin Päijät-Hämeen alueellisen vastuumuseon toimesta. Rahoja löytyi tällöin lisää vielä 23 kappaletta. Rahojen kokonaismääräksi saatiin 417 kappaletta.
Rahat ajoittuvat pääosin 1700-luvun alkupuolelle - mukana on myös yksi vanhempi raha, vuonna 1676 lyöty 1/6 äyrin kolikko ja yksi uudempi, vuonna 1749 lyöty yhden äyrin kolikko. Suurin osa rahoista on äyrejä, joita on lyöty suuren pohjan sodan loppuvuosina käytettyjen hätärahojen päälle (joukossa myös neljä yhden taalerin hätärahaa). Lisäksi yksi rahoista on Venäjällä lyöty denga.
Tarkastuksessa ei tehty rahojen lisäksi muita löytöjä. Löytökohta ympäristöineen on pahoin sekoittunut ja siten rahojen löytökontekstia on mahdotonta tutkia. On kuitenkin luultavaa, että rahat ovat alkujaan olleet samassa paikassa tai ainakin lähellä toisiaan ja metsäkone on nostanut ne maan pinnalle, josta ne pääosin löytyivätkin.

Hiirenmäki (1000039086) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt merovingiajan tasavarsisolki noin 10 cm syvyydestä. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Ilppari ILM 14955.

Hyväsaari 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2019 löytynyt 10 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen osmansolmuriipus. Ilppari ILM 13262.

Iso Palosaari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt soikea kupurasolki (tyypiltään ns. rapusolki) saaren lounaisosan metsästä. Löytösyvyys 20 cm. Läheltä on löytynyt myös poikkileikkaukseltaan kolmiomaista kupariseosvarrasta (spiraalirannerenkaan katkelma) ja kaksinkerroin taitettua kupariseoslevyä (ks. alakohteet).
Löytöpaikat sijaitsevat Ison Palosaaren lounaisosassa lounaaseen ja etelään laskevan rinteen päällä. Saaren lounaisosa on rantaan laskevaa rinnettä lukuun ottamatta melko tasainen. Saaressa on mitä ilmeisemmin ollut kaskettu pelto, jonka reunalla löydöt sijaitsivat. Maaperä on n. 10–15 cm paksuisen hiilisen (kaskikerros) pintahumuksen alla rusehtavaa hiekan sekoitteista moreenia. Maaperä on erittäin kivikkoista.
Vuoden 2024 maastotarkastuksessa saaren länsiosassa n. 40 m länsirannasta ja n. 43 m pohjoiseen löytöpaikoista havaittiin yksi dirhemi metallinilmaisimella. Dirhemi oli n. 5 cm syvyydessä sekoittuneessa pintahumuksessa, jonka alta löytyi modernia foliota. Kaikkia löytöjä ei ole vielä luetteloitu.
Maastotarkastuksen perusteella löydöt ovat irtolöytöjä eikä tarkastuksessa havaittu viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Kurjala 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on maaliskuussa 2020 löytynyt löytynyt C/D-välityypin pyöreä kupurasolki. Löytösyvyys 20 cm. Löytäjän mukaan paikalla oli mustaa maata. Ilppari ILM 13733. Läheltä löytynyt myös rautakautinen hela ja historiallinen sinettileimasin (alakohteet).

Hersala Mäkelä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hersalan historiallisen kylätontin länsipuoliselta pellolta on metallinetsinnässä löytynyt viikinkiajan tasavarsisolki. Ilppari ILM 12841.

Lahtomäki (1000039185) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Puolisen kilometriä pohjoiseen Korpikylän historiallisesta kylänpaikasta on heinäpellolta löytynyt myöhäisrautakauden spiraalipäinen ketjunkannatin. Ilppari ILM 12825.

Korpikylä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Korpikylän historiallisen kylänpaikan länsipuolelta löytynyt myöhäisrautakauteen ajoittuva kalanmuotoinen hela palmettikoristeineen. Ilppari ILM 12826.
Löytöpaikan ympäristössä pellolla suoritetiin pintapoiminta hyvissä olosuhteissa 23.4.2020. Mitään esihistoriallisiin muianisjäännöksiin viittaavaa ei havaittu.

Anttila 4 (1000039187) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on metallinetsinnässä löytynyt bysanttilainen hopearaha (miliaresion). Ilppari ILM 12830.

Koneharju (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Koneharjulta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2019 soikealehtinen nuolenkärki 10 cm syvyydestä. Ilppari ILM 10706.

Tenho 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2020 löytynyt viikinkiaikainen neulakotariipus. Esine löytyi traktoritien hietamaasta 10 cm syvyydestä, tumman pintamaakerroksen pohjasta. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16445.

Nikala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Syyskuussa 2020 on metallinetsinnässä löytynyt metsittyneestä pellosta 13 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen vyönsolki. Löytösyvyys 13 cm. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16528.

Hatsina 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Hatsinan historiallisen kylänpaikan pohjoispuoliselta pellolta löytynyt keväällä 2020 tappikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma sekä kuvasormus 1500/1600-luvulta. Lisäksi viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma (ILM21449). Löytösyvyys 10 cm.

Joutjärvi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2020 löytynyt voimakkaasti sulanut, mutta tunnistettava pyöreän kupurasoljen katkelma. Esine löytyi Joutjärven länsipään uimarannalta kohoavasta töyräästä, hiekka- ja soramaasta 15 cm syvyydestä. Löytäjän arvion mukaan esine voi olla peräisin töyrään päällä sijaitsevan koulun alueelta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 14502.

Upila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Upilan historiallisen kylänpaikan länsipuoliselta pellolta on keväällä 2020 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen ns. ruusukehela ja sulanut kupariseosmöykky. Löytöjä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin.

Etola 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2020 löytynyt pellosta 5 - 10 cm syvyydestä kankiketjun nivel sekä alakohteeksi merkitty hihnanjakaja.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16467, 16478.

Raatosaari (1000039358) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä on kesäkuussa 2020 löytynyt Raatosaaren metsästä hiekkaisesta ja nokisesta savimaasta 17 cm syvyydestä rautainen rengassolki, jossa on kupariseoksesta tehty neula.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 14966.

Suntiala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2020 löytynyt pellosta viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16474.

Kauppila 2 (1000039748) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt keihäänkärki KM 19424, joka muinaiskalupäiväkirjan mukaan on rautakautinen. Sen on toimittanut vuonna 1974 silloinen maanomistaja. Matti Huurre on tarkastanut löytöpaikan 3.9.1974.
Tarkastuskertomuksen mukaan löytöpaikka on Kauppilan talon pihamaan kulmassa, 20 m luoteeseen talosta. Pihamaa on kallioista, mutta melko tasaista (tasoitettua). Keihäänkärki oli löytynyt noin puolen metrin syvyydestä tehtäessä suurta kukkapenkkiä. Paikalla ei ollut havaittu muuta erikoista.
Huurre oli myöhemmin kuullut, että Kauppilan talon luona kalliossa on kirjoitusta. Tästä ei ollut ollut puhetta maanomistajan kanssa tarkastuksen yhteydessä, eikä mahdollisen kirjoituksen tarkka sijainti ole tiedossa.

Myllystenoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkiteräinen kivikirves KM 24963 toimitettiin Kirkkailanmäen vuoden 1989 koekaivauksille, ja Sirkka-Liisa Seppälä on tässä yhteydessä tarkastanut löytöpaikan. Esine oli löytynyt runsaat 300 m Kirkkailanmäen kalmistosta länteen, Myllystenojan eli Koskimyllynojan laaksosta, puron uoman koillisrannalta. Tarkastuksessa ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kyseessä on Seppälän arvion mukaan veteen hukattu esine, joka on tullut esiin uomaa ruopattaessa 1980-luvulla. (S.-L. Seppälä ja M. Tusa, Hollola Untila Kirkkailanmäki, Koekaivaus rautakautisella ja varhaiskeskiaikaisella kalmistoalueella ja sen ympäristössä, 4.-29.9.1989, s. 2, 9, kuva esineestä s. 19)
Löytöpaikka on merkitty Kirkailanmäen vuoden 1989 koekaivauskertomuksen yleiskarttaan (1:1000, s. 28), josta sen sijainnin voi mitata muutaman metrin tarkkuudella.

Siltala (1000040988) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Muinaiskalupäiväkirjan mukaan rautakautinen rautakirves KM 16245 on toimitettu museoon vuonna 1964.
Oiva Keskitalo on tarkastanut löytöpaikan Nastolan inventoinnissa vuonna 1971. Hänen mukaansa esine on löytynyt peltotyössä Siltalan talon pellolta, joka on länteen viettävää savimaata. Keskitalo ilmoittaa löytöpaikan koordinaateiksi "x 6766 24 y 437 46" ja korkeudeksi "95-100".

Yttälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Yttälän tilakeskuksen etelä- ja länsipuoliset peltoalueet tarkastettiin alueellisen vastuumuseon ja metallinilmaisin harrastajien toimesta syksyllä 2020. Peltomultakerroslöydöt (Juhana III:n 1/2 äyri, dirhemin katkelma, kaksi rautakauteen ajoittuvaa vyönhelaa, massiivisen rannerenkaan katkelma, ketjunkantaja sekä sulanutta pronssia) viittaavat Vähä-Äiniön historiallisen tontin alueella asutun rautakaudelta lähtien, vaikkakaan suoria viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei tarkastuksessa havaittu.

Linna 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Linnan historiallisen kylänpaikan lounaispuolisesta pellosta peltosaarekkeen läheltä löytynyt hevosenkenkäsoljen katkelma. Löytösyvyys 15 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18916.

Halkomäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt vuonna 1952 pyöreä kupurasolki (tyyppiä D). Solki on toimitettu vuonna 1956 Lahden museoon ja luetteloitu numerolla 4438. Jussi-Pekka Taavitsainen on tarkastanut löytöpaikan vuonna 1983 yhdessä löytäjän kanssa. Löytöpaikka on metsämaastossa, itään laskevassa Halkomäen rinteessä, huomiota herättävän kalliopaljastuman laella. Esine oli löytynyt poikien leikeissä sammalen alta kallion pinnalta. Pojat olivat poistaneet sammalta kallion laelta jo löytöaikana, ja samoin oli tutkittu löytökohdan ympäristöä myös tarkastuksessa vuonna 1983. Mitään muuta ei ollut löytynyt eikä mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ollut havaittu. Taavitsainen mainitsee, että rinteellä on pieniä kiviröykkiöitä merkkinä viljelysmaan raivauksesta.

Linna 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Linnan historiallisen kylänpaikan alueelta löytynyt vuonna 2018 löytynyt myöhäisrautakautinen pyöreä riipus. Löytösyvyys 20 cm. Pellon pinnassa havaittiin palanutta savea.

Saariniemi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Joutsjärven lasku-uoman niskalla sijaitsevan saaren rannalta on vuonna 2018 löytynyt metallinetsinnässä kattilasta leikattua kuparipeltiä, kupariseoksinen hihnanjakajarengas ja historiallinen kiekkonappi. Löytösyvyys 5 - 10 cm.

Levonranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keväällä 2020 on metallinetsinnässä löytynyt kolme dirhemiä (diar. KM 44617). Löytösyvyys 15 cm.
Paikka on vanhaa metsittynyttä kaskipeltoa. Alue on erittäin kivikkoista ja löytöpaikan vieressä on muutama pieni kaskiröykkiö. Löytöpaikan kohdalla, n. 5x5 m kokoisella alueella on kivetön alue, jossa maaperä peltomultakerroksen alla puhdasta hiekkamaata. Vuoden 2024 maastotarkastuksessa ei saatu viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Voipala-Lipanmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnäsä on keväällä 2020 löytynyt 15 cm syvyydestä hopealevyriipus, metalliseoslevyn katkelma ja akantusaiheisilla filigraaneilla koristeltu kupera hopeaesine. Löytöjä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa,

Nastopelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2018 pellosta löytynyt pöytäveitsen ylähela. Lisäksi 1700 - 1800-luvun rahoja ja saman ikäisiksi arvioituja nappeja, joita ei ole toimitettu kokoelmiin. Myöhemmin ilmoituspalvelu Ilpparissa ilmoitettu samalta pellolta lisää historialliseen asutukseen liittyviä löytöjä (ILM10405, ILM10529, ILM11501).

Saukkola (1000041860) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt rautakautinen pienoiskirves ja keihäänkärki (KM 15860:1-2). Esineet olivat löytyneet vuonna 1962 paikalta raivatun kiviröykkiön kohdalta kynnettäessä paikkaa pelloksi keväällä 1963.
Pirkko-Liisa Lehtosalo on tarkastanut löytöpaikan 17.7.1963 löytäjän opastuksella. Paikalta oli tällöin aluksi lapioitu pois siinä raivaustöiden jäljiltä ollut irtomaa. "Alueelle tehtiin koekuoppa neljään eri paikkaan, mutta tuloksitta. Mitään hautaan viittaavaa ei löytynyt, paitsi nokimaata sekä suuri laakakivi, joka hyvin sopisi kalmistokiveksi."
Lehtosalo on merkinnyt löytökohdan tiluskartan (mittakaava 1:4000) kopioon. Merkityn kohdan koordinaatit voi määrittää vuoden 1965 peruskartan avulla noin 10 m tarkkuudella. Paikkamerkinnän tarkkuus ei ole tiedossa, mutta koska tiluskartalla on löytökohdan lähellä paikannusta helpottavia kiintopisteitä, kuten löytökohdan viereen idästä pellon yli tuleva tilustie, lienee senkin tarkkuus samaa luokkaa. Paikka oli tarkastuksen aikaan ja on edelleen peltoa Salonsaarentien vierellä.

Siikkola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kärkölän kirkonkylän pohjoispuolelta. Pellolta on 16.9.2021 löytynyt harrastajan tekemässä metallinilmaisinetsinnässä merovingiaikainen tasavartinen solki. Viljelyksessä oleva pelto oli muokattu ja sen pinta oli kuivahko, kun löytöpaikka tarkastettiin. Löytökohta ja sen lähiympäristö tarkastettiin silmänvaraisesti sekä tekemällä lapionpistoja ja tiheästi maanäytekairauksia.
Havaintojen perusteella paikka vaikutti osittain myllätyltä. Muokkauskerros oli suhteellisen ohut, mutta useissa kohdissa oli selvästi sekoittuneita kerroksia: peltomultaa ja lähes puhdasta kivennäismaata sekaisin. Maanomistaja kertoi, että pellosta oli nostettu useita kiviä; niitä näkyikin pellonreunassa. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei löytöpaikalla havaittu. Löytöpaikka sijaitsee lähellä omakotitalon pihapiiriä Kirkkotien itäpuolella, Kärkölän kirkosta runsaat 700 m pohjoiskoilliseen.

Veselilä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt D-tyypin pyöreä kupurasolki (KM43456). Löytökohta on isohkon kiven vieressä, sen Parinpellonlahden puoleisella sivustalla. Kivi (siirtolohkare), on huomiota herättävän näköinen, selvästi ympäristössä erottuva, terävähuippuinen. Sen laajuus on noin 2 x 2 m, korkeus 1,7 m.
Aluetta tarkastettiin metallinilmaisijalla, kairaamalla ja koepistoin; maa-ainesta, joka näytti joka kohdassa kauttaaltaan sekoittuneelta (humusta, nokea, kivennäismaata), on peruskallion päällä varsin ohuesti. Alueelle on tuotu jonkin verran mm. tuhkaa ja roinaa. Peruskallion päällä on suhteellisen runsaasti kiviä, niin rykelmissä kuin yksittäin.
Kupurasoljen löysi metallinilmaisinharrastaja, jonka kanssa paikka tarkastettiin. Hänen mukaansa esineen päällä oli maatunutta maa-ainesta viitisen senttimetriä. Tarkastuksen yhteydessä paikalta ei löytynyt muita arkeologisesti merkittäviä esineitä.
Kohde sijaitsee Vesijärven rannan tuntumassa, Hollolan keskiaikaiselta kirkolta pohjoisluoteeseen.
Kohde voi mahdollisesti olla myös uhripaikka.

Paadenmaa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt vuonna 2019 metallinilmaisinetsinnässä avainriipus (KM43450) ja suorakaiteen muotoinen pieni lukko, jotka ovat myöhäisrautakautista tyyppiä. Löytöpaikka sijaitsee kapeahkolla moreeniharjanteella (107,5 m mpy) Vesijärven Kajaanselän (81,4 m mpy) länsirannan tuntumassa.
Maasto löytöpaikalla on varsin tasainen mutta kivinen. Paikalla on kaksi kookasta siirtolohkaretta suhteellisen lähellä toisiaan. Esineet ovat löytyneet niistä läntisemmän eteläpuolelta, noin 10 m etäisyydellä siirtolohkareesta; mäellä olevasta rajamerkistä on maastossa arvioidulle löytöpaikalle (P: 6778296 I: 414037) noin 20 m jokseenkin itään ja siirtolohkareelle runsaat 20 m koilliseen.
Siirtolohkare on laajuudeltaan noin 5 x 3 m ja korkeudeltaan pari metriä. Paikalla tehdyissä kairauksissa ja lapionpistoissa ei havaittu maaperässä mitään anomalioita eikä löytöjä. Maaperä on kovaa ja kivistä hiekkamoreenia, jonka päällä on suhteellisen ohut turve- ja humuskerros.
Vastaavanlaisia kohteita – rautakautisia esineitä huomiota herättävän näköisten siirtolohkareiden ja teräväkärkisten kallioharjanteiden läheltä – on viime vuosina löydetty Päijät-Hämeestä useita. Kysymys ei näissä tapauksissa siten liene sattumalta hukatuista esineistä. Varsinkaan silloin, kun esineitä on useampi kuin yksi ja hieman eri kohdassa mutta kuitenkin samalla maastonkohdalla. On hyvin mahdollista, että kyse on rautakautisista uhripaikoista.
Kohde sijaitsee Paadenkärki-nimisen mäen luoteispuolella, Vesijärven rannasta runsaat 200 m länteen ja Asikkalan kirkosta noin 10 km lounaaseen.

Kerppilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Toivolan kylästä, 12-tien eteläpuolelta on 1960-luvulla löydetty Kerppilän tilan peltotöissä pieni kivikirves. Esine on kauttaaltaan hiottu (nelisivuinen oikokirves), ja sen koko on noin 85 x 47 x 24 mm. Esine, josta ilmoitti maanomistaja, on tilalla löytäjän hallussa.
Löytöpaikka on peltoa. Maastokäynnin aikaan 2.8.2021 pelto oli viljalla, joten aluetta ei voinut lähemmin tarkastaa. Löytäjä muisti löytökohdan hyvin ja arvioi paikannustarkkuuden olevan noin 20 m. Paikalla on matala, niemekkeen kaltainen, pohjoiseen aukeava tasanne noin 115 m mpy tasolla. Maaperä on savea. Koillis- ja pohjoispuolella on puronotko, pohjoisessa suo ja lähde. Löytöpaikka ja sen lähiympäristö ovat varsin tyypilliset vasarakirveskulttuurille, joten paikalla tai sen liepeillä saattaa olla myös asuinpaikka. Alue olisi aiheellista tarkastaa hyvissä olosuhteissa.
Kohde sijaitsee Sulengon harjualueen pohjoispuolella, Kerppilän tilan päärakennuksesta runsaat 400 m kaakkoon ja Hämeenkosken kirkosta noin seitsemän kilometriä kaakkoon.

Lusi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Arkeologisessa tarkastuksessa rautakautisen rannerenkaan (KM 44036) löytöpaikalla havaittiin palanutta savea ja metallinilmaisinetsinnässä löydettiin sulaneen kupariseoksen kappaleita (ks. alakohteet). Havainnot viittaavat siihen, että historiallisen kylänpaikan (1000023950) alueella, ko. paikalla, on ilmeisesti jäännöksiä rautakautisesta muinaisjäännöksestä. Koska pelto osoittautui olevan viljelyksellä, maanomistaja ei antanut tehdä paikalla kuin hyvin suppean tarkastuksen. Siten kohteen luonnetta ja rajausta ei ollut mahdollista enempi selvittää, joten kyseessä on alustava arvio. Muinaisjäännöksen luonteen selvittäminen ja tarkempi aluerajaus edellyttävät perusteellisempia arkeologisia tutkimuksia. Kohde sijaitsee valtatie 5:n luoteispuolella, kuutisen kilometriä Heinolan kirkolta pohjoiseen.
Tarkastus 2022: Kynnetty peltoalue käytiin läpi pintapoiminnalla, maakairauksin ja metallinilmaisimin. Varmoja viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei saatu: multakerroksen alapuolella on pääosin savensekainen hiesu. Likamaata, kiveystä yms. ei havaittu. Pintalöytöinä mm. historiallisen ajan rahoja (viittaavat historialliseen kylätonttiin) sekä aiemman löytökohdan ympäristöstä palanutta savea ja muutamia kuonan kappaleita. Kohteen status on muutettu löytöpaikaksi. Jos alueelle suunnitellaan vallitsevasta maankäytöstä poikkeavaa maankäyttöä, on löytöpaikka ja sen status syytä tutkia ja määritellä tarkemmin.

Ilmoila (1000032775) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt spiraalipäinen ketjunkannatin. Löytyi kesantonurmesta 10 cm syvyydestä.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Heiskala 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ongenkoukku, kupariseosta. Viranomaisille tiedoksi: ILM14713/LÖY307113 (Ilppari).

Voistio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde on laajahkon peltoalueen luoteisosassa, sen hiekkaharjanteella Tenniläntien varressa. Paikalta oli löytynyt elokuussa 2021 useita rautakautisia esineitä: ketjunkantaja, hela, veitsen kahvaosan pää, rautakautisen hopeakolikon katkelma. Maastotarkastuksen ajankohtana pelto oli vast´ikään kynnetty, joten olosuhteet olivat käytännössä mahdottomat pintahavaintojen tekoon. Löytöaluetta tutkittiin metallinilmaisimella, maanäytekairalla ja kaivamalla koekuoppia.
Hajanaisen löytökeskittymän paikalta löytyi kappale pronssipeltiä. Sieltä on myös kappale piitä. Löytöjä ei otettu talteen, vaan ne jätettiin peltoon löytökohdalle. Yhdessä koekuopassa oli muokkauskerroksen alla havaittavissa mahdollisen kulttuurikerroksen rippeitä: hieman nokea ja hiilenhippuja. Maanäytekairausten perusteella vastaavanlaisia rippeitä on muutaman neliömetrin alalla. Löytöjen ja havaintojen perusteella paikalla on mahdollisesti (ollut) rautakautinen asuinpaikka, mutta sen olemassaolosta ja säilyneisyydestä ei maastotarkastuksessa saatu riittävästi näyttöä.
Jo aiemmin alueelta oli löytynyt yksi rautakautinen esine (tasavarsisolki, KM 43454) ja syyskuussa 2021 harrastajat löysivät sieltä lisää esineitä (ks. alakohteet). Harrastajien ilmoittamat löytökohdat poikkeavat jossain määrin siitä, mitä maastotarkastuksessa tehdyissä gps-mittauksissa todettiin. Erot eivät kuitenkaan ole merkittäviä mm. sen takia, että esinelöydöt ovat pellolta ja sen muokkauskerroksesta.

Korvenranta (1000042738) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt marraskuussa 2020 kynnöspellolta hiekkamaasta muutamia kvartseja, joista ainakin osa iskosmaisia (KM 43469). Hän oli havainnut paikalla myös palaneita kiviä.
Paikka sijaitsee Otamossa, noin kolme kilometriä Sysmän keskustaajamasta kaakkoon. Se on noin kilometrin päässä lännessä olevasta Päijänteen Majutvedestä itäkoilliseen suuntautuvan notkon luoteisreunalla, juuri 90 m mpy korkeuskäyrän yläpuolella. Suur-Päijänteen veden pinnan ollessa korkeimmillaan kivikaudella paikka on ollut Majutveden ja koillisessa suunnilleen samalla etäisyydellä olevan, siihen aikaan myös osana Suur-Päijännettä olleen Ala-Vehkajärven altaan välisen salmen rannalla.
Löytöpaikka tarkastettiin 16.4.2021. Havainto-olosuhteet pellolla olivat erittäin hyvät, sillä kynnetyn pellon pinta oli talven jälkeen sulamis- ja sadevesien huuhtoma. Ilmoitetun löytökohdan lähiympäristössä pellolla havaittiin pari mahdollisesti lohkottua, muutaman senttimetrin kokoista kvartsikappaletta (ei otettu talteen), mutta ei selviä kvartsi-iskoksia, eikä muita ajoitettavissa olevia, asuinpaikkaan viittaavia löytöjä. Paikkaa ei tähänastisten löytöjen ja havaintojen perusteella ole syytä pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Okslampi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt 25.5.2021 metallinetsinnässä yksinkertainen, suorakaiteen muotoinen, pitkiltä sivuilta hieman kupera tulusrauta (KM 43472). Esineeseen liittyneenä on kiinnitysrengas. Esinemuodon yksinkertaisuuden vuoksi tulusrautaa ei voine ajoittaa tarkemmin kuin rautakaudelle tai historialliseen aikaan.
Löytöpaikka tarkastettiin 2.6.2021 löytäjän opastuksella. Löytökohtaa ja ympäristöä muutaman kymmenen metrin säteellä tutkittiin pinnallisesti havainnoiden ja kairaamalla. Alue on vaihtelevasti kivistä, loivasti kumpuilevaa kangasmaastoa, jossa kasvaa kuusivaltaista metsää. Maaperä on hiekkamoreenia. Paikalla ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Aluetta on kairaushavaintojen perusteella todennäköisesti kaskettu. Esineen joutuminen paikalle saattaa liittyä tähän.

Torittu Alatalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alatalon pellosta löytynyt kivitaltta (KM 2087:10). Topografian perusteella alueella on ollut muinaisjärvi, jonka pohjaa ja rantoja nykyiset pellot ovat. Koordinaatit osoittavat Alatalon vanhan päärakennuksen sijainnin. Löytö voi olla usean sadan metrin säteeltä Alaton päärakennuksesta.
Voimajohtolinjan alla olevan peltoalueen itälaidalla, tien länsipuolella olevaa kyn-nöspeltoa tarkasteltiin siltä osin, kun kohdalla oli kapea soramaan kaistale, joka kohosi hieman muuten tasaisen peltomaan pinnasta (siis oletettua muinaisjärven rantavyöhykettä). Pellon pinta oli suureksi osaksi peittynyt lakastuneen kasvillisuuden alle, mutta kivennäismaan pintaa oli kohtalaisesti näkyvissä. Merkkejä mui-naisjäännöksistä ei todettu.

Äijälä (1000044006) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisinetsinnässä 24.4.2019 löytynyt mahdollinen ketjunkantajan katkelma (KM 43 708: 1). Ilppari ILM 10 473.

Vähä-Sattiala 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on huhtikuussa 2019 löytynyt yksipiikkinen viskari.

Keijumäki (1000044097) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 15.4.2019 metsäiseltä mäeltä löytynyt kuolaimen katkelma.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10892

Lutterinkallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 16.6.2019 löytynyt veitsi. Alueelta muina löytöinä melko modernin ajan esineistöä, kuten kirveen terä, kaksi takonaulaa ja pellin kappaleita.
Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10887.

Iso-Tiirikka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä pellosta löytynyt historiallisen ajan hihnansolki. Myöhemmin löytynyt padan korvake ja auran vannas sekä vyönsolki ja kehäsolki (alakohteet).

Kotomäentie 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta 30.7.2017 metallinetsinnässä löytynyt kupariseoshelmi.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11465.

Kurkoinen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt hevosen viskari.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11750.

Kaivola (1000044410) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä elokuussa 2019 löytynyt klippinki 1518 - 1522 ja vyöllislaitteen osa. Alakohteena elokuussa 2020 löytynyt veitsen katkelma. Lisäksi alakohteena viskari.

Pappila (1000044578) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keväällä 2022 paikallinen metallinilmaisinharrastaja löysi Levijärven ja Pappilan väliseltä peltoalueelta, kyntökerroksesta useita rautakautisia esineitä (viranomaistahoille: Ilppari ILM21650, ILM21651 ja ILM21648) ja havaitsi paikalla palaneita kiviä sekä sulaneita pronssikappaleita.
Tarkastuksessa 2022 todettiin löydettyjen esineiden keskittyvän noin 100 x 50 m kokoiselle alueelle peltoa, sen koillisreunalle, lähelle nykyistä asutusta. Paikalta havaittiin lisää palaneita kiviä, sulanutta pronssia sekä kupariseospellin kappaleita sekoittuneena peltomultakerrokseen. Peltomultakerroksen alta todettiin osin sekoittunut hiekkakerros, mutta havaintoja kulttuurikertoksesta/likamaasta ei tehty. Joko löytöalueella sijaitsee hajonnut kiinteä muinaisjäännös tai sitten löydöt ovat kulkeutuneet pellon ja maanmuokkauksen myötä nykyisen astuksen alueelta, ylempää. Tämän toteaminen ei kuitenkaan ollut mahdollista tarkastuksessa käytössä olleilla resursseilla. Rajaus perustuu pintapoimintahavaintoihin ja löytöjen levintään. Jos alueella suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on kohteen status ja rajaus syytä määritellä tehtyä tarkemmin ja perusteellisemmin.

Uusi-Jussila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikallinen metallinilmaisinharrastaja löysi vuonna 2021 Vesijaonraitista n. 120 metriä itään sijaitsevalta kahden peltosaarekkeen välisen peltoalueen multakerroksesta ristiretkiaikaisen/rautakauteen ajoittuvan eläinriipuksen kappaleen ja hevosaiheisen ketjunjakajan (viranomaisille tiedoksi Ilppari-ilmoitukset ILM21017 ja ILM21014). Alueelta ja sen läheisyydestä on tehty myös historialliselle ajalle ajoittuvia löytöjä.
Pellolla sijaitseva löytöalue ja sen molemmin puolin sijaitsevat saarekkeet tarkastettiin alkukesästä 2022. Alue käytiin läpi pintapoiminnalla, kairaamallaa ja metallinilmaisimilla. Kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja ei tehty. Saarekkeiden välisen alueen maannos peltomultakerroksen alla on sekoittunut, mikä saattaa viitata siihen, että paikalla kenties sijainnut muinaisjäännös on tuhoutunut pellon/maanmuokkauksessa. Jos alueelle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on löytöalue ympäristöineeen syytä tutkia perusteellisemmin kuin mitä tarkastuksessa oli mahdollista suorittaa.

Iso-Tiirikka 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä kupariseosesineiden katkelmia.

Myllykselä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta 28.9.2019 metallinetsinnässä löytynyt padan kylkikatkelma.

Rekola (1000045019) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt viikinkiaikaisen tasavartisen soljen katkelma 5 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM12154.

Pulkkila 7 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt profiloitu ja koristeltu kupariseosputki, mahdollisesti rautakautinen korvakeputki, 10 cm syvyydestä. Alakohteeksi merkitty 1400-luvun brakteaattirahan löytöpaikka (ILM10451).

Hyväniementie 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Muinaisjäännöksellä käytäessä havaittu tiepisto metsän ja pellon rajalla. Paikalla oli kasa metalliroskia, jotka ovat todennäköisesti metallinpaljastinharrastajan kaivamia. Romun seasta löytyi merovingiaikainen tasavarsisolki. Löytöpaikka on mahdollisesti sekundäärinen ja tarkkaa löytökontekstia ei voida selvittää.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12789.

Ali-Teppola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytyi metsästä jyrkän harjun etelärinteestä 15 cm syvyydestä rautaytiminen kupariseospunnus. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM12740, LÖY304194.

Hovi (1000045770) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä 5.11.2022 viikinkiaikaisen tasavartisen soljen katkelma ja myöhäisrautakautinen ketjunkantajan katkelma (ILM25164;LÖY322298). Paikalta on löytynyt 12.11.2022 metallinetsinnässä kaksi myöhäisrautakautisen ketjunkantajan katkelmaa (ILM25172;LÖY322326 ja ILM25186;LÖY322369). Kohde on luotu viimeksi mainittujen löytöjen jälkeen. Läheltä myös spiraalipäisen ketjunkannattimen katkelma (ILM25186; LÖY322369).
Löytöjä ei ole vielä luetteloitu.
Kohde vaatii lisäselvitystä.

Porvola 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä 12.11.2022 myöhäisrautakautisen rannerenkaan katkelma (LÖY322327). Löytöä ei ole vielä luetteloitu.
Kohde vaatii lisäselvitystä.

Rintala (1000046002) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lahden kaupunginmuseolle on toimitettu keväällä 2022 paikalta metallinpaljastimella löytynyt viikinkiaikainen hihnanjakajan hela.
Löytöpaikka sijaitsee metsässä pellon laidalla. Ympäristö tarkastettiin kattavasti ja alueella
tehtiin muutama koekuoppa ja aluetta tutkittiin käsikairalla. Metsäalueen reunoilla todettiin kivikkoja, jotka ovat muodostuneet nykyisen pellon raivaamisessa. Mitään havaintoja
kiinteästä muinaisjäännöksestä ei todettu.

Putula 2 (1000046030) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 18.1.2020 metallinetsinnän yhteydessä otettiin talteen mahdollinen rannerenkaan katkelma sekä metallivalussa syntyneen valutapin jäänne.

Haarasilta 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltotöiden yhteydessä löytyi kivikautinen kaksoistaltta. Maaperä on lähes kivetöntä hiekkaa.

Koliseva (1000046150) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta 17.5.2020 metallinetsinnän yhteydessä otettiin talteen pintalöytönä ollut käyräselkäisen kourutaltan katkelma.

Vierula (1000046217) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä metallinetsinnän yhteydessä löytynyt kaksipiikkinen viskari. Lisäksi viereiseltä pellolta on otettu talteen kaksi auran vannasta (Löytöpvm. 16.11.2019).

Historiallinen; Metsästä on metallinetsinnässä tammikuussa 2020 löytynyt kaksipiikkinen viskari 25 cm syvyydestä.

Jokiniemi (1000046342) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaivon takana olevalta kasvimaalta löytyi syksyllä 1989 piistä tehty nuolenkärki. Löytöpaikasta ei ole saatavilla tarkempia tietoja tai koordinaatteja, joten sijainti on arvioitu kartalta.

Varpula (1000046350) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt kengänsolki ja auranvannas (alakohteena) 25 cm syvyydestä.

Liukonpellot (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt hopeasormuksen katkelma ja kaksipiikkinen viskari. Vuodelta 2020 löytöinä on hopeasormuksen kilven katkelma ja auranvannas (alakohteina).

Kirveslahti (1000046370) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pirttijärven Kirveslahden rannasta on löytynyt metallinetsinnässä kesällä 2019 yksinkertainen leimaton hopeasormus.

Pohjola (1000046496) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Istutetusta taimikosta/metsästä löytyi metallinetsinnässä pienikokoisen ja rullapäisen hevosenkenkäsoljen katkelma (kesä 2018).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM12835.

Rahikanmetsä 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä metallinetsinnässä löytyi kaksiteräinen nuolenkärki ja kaksi yksipiikkistä viskaria (löytöpvm. 25.4.2020).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM14042.

Rakokivenniemi (1000047175) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tuulenkaadon juurakosta löytyi kaksi kvartsi-iskosta. Löytäjän mukaan maaperä oli punertavaa, mahdollisesti tulenpidon vuoksi.

Taipale 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on otettu talteen ruusukvartsista tehty kaavin.

Lipanmäki 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä niitatun kupariseospadan kylkikatkelma sekä palaneen saven paloja (4.5.2020)

Hälvälä 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaiset hopeapenninki ja osmansolmuriipus sekä muutamia uudelle ajalle ajoittuvia esineitä.

Keijumäenkolmio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 nuolenkärki noin 13 cm syvyydestä.

Immilä 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä koristeniitti, sulanutta metallia ja lyijylevyn katkelma (löytöpvm. 13-17.4.2020)-

Rajaportinkallio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä, suoalueen keskellä sijaitsevalta kallioiselta kumpareelta löytyi metallinetsinnässä kesällä 2019 hevosen kaksipiikkinen viskari noin 10 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM14701.

Sikomaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 hevosen kaksipiikkinen viskari noin 10 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM14702.

Kotamäki (1000047279) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä joulukuussa 2019 tulusrauta noin 15 cm syvvydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM14697.

Anttila 5 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2018 tulusrauta noin 10 cm syvyydestä.

Piekkola (1000047284) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 noin 20 cm syvyydestä tulusrauta sekä nappi (alakohteena). Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM14700.

Kaivola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä talvella 2020 kupariseosesineiden katkelmia.

Iso-Tiirikka 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kirveen teräkatkelma (löytöpvm. 11.5.2020).

Metsä-Seppälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kupariseospellin katkelmia (löytöpvm. 11.5.2020).

Rajaportinkallio 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä joulukuussa 2019 hevosen viskari noin 15 cm syvyydestä.

Piekkola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 tulusrauta ja tuluspiitä.

Supinmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä kesällä 2019 löytyi viikinkiaikainen penninki metsästä, kallioharjanteelta, suuren siirtolohkareen vierestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM14714, LÖY307141.

Hirsikorpi (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kaarevahamarainen veitsi (löytöpvm. 16.4.2020).

Iso-Tiirikka 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä mahdollinen silmäkirveen terä (löytöpvm. 21.6.2020).

Seppälä 2 (1000047479) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2020 löytyi hevosen yksipiikkinen viskari kivikkoisesta metsämaasta noin 10 cm syvyydestä.

Mäkelä (1000047482) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kupariseospellin paloja.

Purola (1000047515) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä yksipiikkinen viskari (löytöpvm. 13.6.2020).

Kurjala 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä eturuotoinen veitsi (löytöpvm. 15.3.2020).

Yli-Puuro (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syksyllä 2019 uuden ajan alkupuolelle ajoittuva pöytäveitsen ylähela noin 15 cm syvyydestä.

Paskosaari (1000047573) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metsästä löytyi kesällä 2020 kvartsinpala hiekkamaasta noin 20 cm syvyydestä. Löytäjä havaitsi paikalla hiiltä/nokea ja likamaata. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM14971.

Tuomasvuori (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 kehäsolki noin 10 cm syvyydestä soramaasta.

Hakosilta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä elokuussa 2020 luultavasti keskiaikainen hevosenkenkä 15 cm syvyydestä hiekkaisesta maasta. Löytäjän mukaan löytöpaikan läheisyydessä kasvaa runsaasti tulikukkaa. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM16251.

Kiukkala 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 sormus ja hela (ks. alakohde).

Väihkölänmäki 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä metallinetsinnän yhteydessä löytynyt lyyranmuotoisen tulusraudan variantti.

Arola (1000047901) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 koristeltu kupariseosesine.

Villinpellot (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 ilmeisesti valjaiden hihnanjakajaksi muutettu matkaikoni.

Rälssinnotko (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metsästä, jyrkästä mäenrinteestä löytyi panssarinuolenkärki noin 10 cm syvyydestä.

Tuusjärvi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä koruketjun katkelma. Alakohteina on Sarvas-sormus ja koriste-esineen katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 15079, 16759 ja 16376.

Hersala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä mahdollinen rautakautisen ketjunkantajan katkelma sekä uuden ajan vyöllispyörä/hela.

Ranta 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä messinkinen kivisormus.

Hietasaari 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rantavedestä löytyi veneillessä yksittäinen kvartsi-iskos.

Talasniemi 2 (1000048022) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rautakautinen nuotiopaikka, josta löytynyt rautaisen padan paloja ja kairankärki.
Kohde tarkastettu 24.5.2023.
Viranomaiskäyttöön ILM22594.

Hietasaari 4 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rantavedestä löytyi veneilyn yhteydessä muutamia kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.

Huhtsaari 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rantavedestä löytyi veneillessä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Löydöt liittynevät läheiseen tuhoutuneeksi oletettuun asuinpaikkakohteeseen.

Kylä-Peurula 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä kesäkuussa 2020 luultavasti 1500-1600-luvuille ajoittuva tuoksunappi.

Kelvenneenniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rannalta ja vedestä löytyi mahdollisia kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.

Levijärvi 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä vuosina 2022 - 23 löytynyt permiläisen vyön heloja noin 15 cm syvyydessä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22333, 23647.
Tarkastuksissa keväällä ja syksyllä 2023 permiläisen vyönheloja paikannettiin ja otettiin talteen noin 80 metrin laajuislta alueelta, jossa korkeuseroa alimman ja ylimmän kohdan välillä on kymmenisen metriä. Helat keskittyivät eteläosassa kahteen ryppääseen, jotka sijaitsivat noin 20 metrin päässä tosistaan. Pohjoisesta, noin 70 metriä näistä, löydettiin heloja muutamia lisää noin 20 metrin kokoiselta alueelta.
Maannos eteläisen osan löytöpaikkojen alueella on pahoin sekoittunut viimeistään noin kymmenisen vuotta sitten suoritetussa laikuttamisessa (laikut ovat muutaman metrin välein ja paikoin puolikin metriä syviä. Alue on myös pahoin vesakoitunut. Kairanäytteissä, lapionpistoissa ja koekuopissa havaittiin joitakin merkkejä tummemmasta maannoksesta, mutta suoranaisia havaintoja kulttuurikerroksesta/likamaasta hautauksista yms. ei tehty. Pohjoisosan löytöalue sijaitsee mäntyvaltaisella, varsin voimakkaasti etelään laskevalla rinteellä. Vyönosien lisäksi tältäkään alueelta ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kairanäytteissä, lapionpistoissa ja tehdyssä koekuopassa maannos oli karikkeen alla puhdas ja paikoin sekoittunutta. Tarkastuksessa havaittiin ja otettiin talteen pelkästään permiläiseen vyöhön sopivia heloja. Muita rautakaudelle sijoittuvia löytöjä ei tehty.

Huovila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä elokuussa 2020 kupariseoksinen ongenkoukku.

Hoimela 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä elokuussa 2020 rautainen jääkenkä ja kupariseoshelmi (alakohteena). Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16472.

Suntiala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä elokuussa 2020 hopeisen sormuksen katkelma. Kesällä 2021 ilmoitettu lisää löytöjä, mm. pyöreän kupurasoljen katkelma, jotka ovat kylätontin Asikkala Asikkalan kirkonkylä (1000023882) alueelta (ks. alakohteet).

Tervasaari C (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pieneltä saareltä löytyi suorakaiteenmuotoinen tulusrauta. Lisäksi rannalta havaittiin mahdollisia kvartsi-iskoksia, joita ei otettu talteen.

Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä valettu veitsenkahva ja alakohteena oleva vyönsolki. Alakohteena historiallisen ajan tinaseosriipus.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16843, 16729.

Nokkola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2020 ristiretkiaikainen riipus noin 10 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16943.

Suntiala 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syksyllä 2020 historiallisen ajan vyön- tai hihnansolki sekä rahoja 1600- ja 1700-luvuilta (rahoja ei otettu kokoelmiin).

Ristikallio 2 (1000048841) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä soikea tulusrauta. Lisäksi löytöinä muuta historiallisen ajan esineistöä, jota ei ole otettu kokoelmiin.

Eerola (1000048851) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä lyyranmuotoinen tulusrauta ja kolmepiikkinen jääkenkä.

Kerkonkärjen pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä hihnanjakajan helan katkelma.

Tokue 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi rautainen lenkki, joka voi olla paimensauvaneulan tai kuontalopuikon katkelma.

Pekanmetsä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee vanhan pellon (vielä 1960-luvulla viljelyksessä) ja kallioisen mäen välisellä, loivasti luoteeseen laskevalla, kivikkoisella metsäalueella, noin 700 metriä kaakkoon Kaunionlahden (Vähä-Äiniön lahti) eteläisestä pohjukasta ja noin 350 metriä Pätiäläntien pohjoispuolella. Matkaa kaakossa sijaitsevan Pulkkilan kylän keskustaan on noin 750 metriä.
Metallinilmaisinharrastaja ilmoitti syksyllä 2023 paikalta löytämistään rautakautisista esineistä (kaksi rannerengasta ja kaulaketjun kappaleita). Tarkastuksessa löytöpaikka todettiin kätköksi: löydetyt esineet sijaitsivat noin 20 x 20 cm alueella, jossa maannos oli selvästi ympäristöään tummempaa. Läheisyydestä (metallinilmaisintutkimus,kairausnäyteet, pintapoiminta ja lapionpistot) ei tehty havaintoja muista esineistä, hautauksista tai muusta ihmisen toiminnasta.

Vilppula 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Atraimen löytöpaikka sijaitsee mahdollisen lähteen (kuivuneen) läheisyydestä. Matkaa Pulkkilan kylätontille on noin 500 m kaakkoon ja 260 metriä Pätiäläntielle etelään. Mahdollinen lähde ja atraimen löytöpaikka sijaitsevat läheiseltä pellolta pohjoiseen kulkevan metsäautotien itäpuolella, noin 150 metriä pellolta ja noin 15 m tiestä. Viranomaisille tiedoksi atraimen löytöid: LÖY327475.
Tarkastuksessa 2023 löytöpaikka ympäristöineen todettiin kivikkoiseksi, vetiseksi ja varsin epätodennäköiseksi hautapaikaksi. Selkeitä rakenteita tai muuta muinaisen ihmisen toimintaan viittaavia seikkoja ei paikalta havaittu. On mahdollista, että löytöpaikan vieressä on ollut lähde (kivikkoisessa painanteessa on edelleen vettä osan vuodesta), joka on myöhemmin kuivunut. Paikka voi liitttyä viereiseen, 50 metriä länteen sijaitsevaan rautakautiseen muinaisjäännökseen, Vilppula (1000049313).

Vilppula 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Syksyllä 2023 metallinilmaisinharrastajat löysivät Pulkkilan kylätontin luoteispuolella sijaitsevalta metsäalueelta, maakiven vierestä kaksi rautakaudelle ajoittuvaa hevosenkenkäsolkea ja siitä noin 25 metriä itään, keihäänkärjen, kallioisen kumpareen pohjoisosasta. Viranomaisille tiedoksi löytöid:t 327474 ja 327471.
Tarkastuksessa syksyllä 2023 hevosenkenkäsolkien löytöpaikka lähiympäristöineen todettiin olevan vanhaa viljelyaluetta (kaski), josta paikalta havaitut muutamat maansekaiset raiviot ja kairanäytteissä havaittu maannoksen sekoituneisuus yhä kertovat. Paikalta ei havaittu merkkejä hautauksesta tai muusta suoraan rautakauteen ajoittuvasta toiminnasta. Keihäänkärjen löytöpaikka (merkitty alakohteena) todettiin ilmoituksen mukaiseksi. Löytökohdalla on kallion päällä pelkästään ohut sammalkerros, joten kärki tuskin on alkuperäisellä paikallaan vaan päätynyt siihen myöhemmin. Kallioisen kumpareen lakialue ja ympäristö tarkastettiin, mutta muita havaintoja muinaisen ihmisen toiminnasta ei tältäkäänn alueelta tehty.
Jos alueelle suunnitellaan nykyisestä poikkeavaa maankäyttöä, on kohteen mj-status syytä tarkistaa ja määritellä löytöpaikkatarkastuksessa tehtyä tarkemmin ja perusteellisemmin.

Levijärvi 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kuivatun Levijärven pohjoispuolisella rannalla. Pohjoiseteläsuntaisen niemen länsireunalla. Kesällä 2021 paikallinen metallinilmaisinharrastaja löysi paikalta tulusraudan sekä sen läheltä rautaisia tangon/piikin kappaleita.
Tarkastus 2023. Löytökohta todettiin vetiseksi ja sijainneen todennäköisesti Levijärven vesirajassa tai jopa vedessä. Lisäksi vierestä on vedetty vesilinja pohjoispuoella sijaitsevalle pumppaamolle, mikä on sekoittanut maannosta laajemmaltakin alueelta. Kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja ei tarkastuksessa tehty.

Tarpola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikallinen metallinilmaisinharrastaja ilmoitti keväällä 2022 Äväntjoelta, peltojen keskellä sijaitsevasta metsäsaarekkeesta löytämistään rautakautisista rannerenkaan katkelmasta ja nuolenkärjestä. Löytöpaikka on topografian perusteella matalahko, pieni saari taannoin kuivatun järven keskellä. Viranomaisille tiedoksi löytöilmoitustunnus ILM21684.
Tarkastuksessa keväällä 2023 ei löydetty viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Koekuopat, lapionpistot ja kairausnäyteet viittaavat löytöalueen olevan moninpaikoin myöhemmin muokattua ja siten sekoittunutta. Jos vallitseva maankäyttö muuttuu nykyisestä, on kohteen status syytä tarkastaa ja arvioida tarkemmin kuin mitä suoritetussa löytöilmoitustarkastuksessa oli mahdollista toteuttaa.

Ali-Airola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Alkuksesästä 2022 paikallinen metallinilmaisinharrastaja ilmoitti Uudestakylästä, matalalta harjanteelta ja sen läheiseltä pelolta löytämistään, mahdollisesti rautakautisista esineistä, vyönsoljesta ja pronssitangon katkelmasta. Viranomaisille tiedoksi: ILM21664 ja ILM22355.
Soljen löytöpaikalle keväällä 2023 suoritetussa tarkastuksessa todettiin löytöpaikan ympärillä sijaitsevan metsän hiljattain kaadetun ja maanpinnan rikkoutuneen paikoin varsin pahoin. Löytöpaikka sijaitsee harjanteen eteläosassa lähellä varastorakennusta, sen tasoitetulla piha-alueella. Kairauksissa ja tehdyssä koekuopassa ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä. Myöskään metallinilmaisimella ei tehty havaintoja mahdollisesta muinaisjäännöksestä. Paikka on topografiansa puolesta otollinen rautakautiselle hautaukselle (harjanteen lakialueen eteläinen kärki, (kuivatun) muinaisen järven rannalla) ja on mahdollista, että sellainen siellä on joskus sijainnut. Myöhemmästä maanmuokkauksesta johtuen asian todentaminen on kuitenkin erittäin vaikeaa.

Nihtilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikallinen metallinilmaisinharrastaja ilmoitti syksyllä 2021 löytäneensä Iso-Sattialan historiallisen kylätontin alueelta, pellolta, ristiretkiaikaisen soikean kupurasoljen. Viranomaisille tiedoksi ilmoitustunnus: ILM20363.
Tarkastuksessa keväällä 2023 löytöpaikka ympäristöineen (noin 70 x 70 m) alue käytiin läpi kairaamalla, lapionpistoin ja metallinilmaisimilla. Paikalle avattiin myös yksi koekuoppa. Vanhojen karttojen perusteella löytöpaikka sijaitsee alueella, jossa aiemmin on ollut kylätonttiin kuuluvia rakennuksia. Tarkastushavainnot vastasivat karttatietoja: kairanäytteissä havaittiin jonkin verran likaista maata. Lisäksi löydettiin lasikuonaa, tiilenkappaleita, 1800-luvun kolikoita, myöhempää keramiikkaa, nauloja, pellinkappaleita ja sulaneita kupariseospellin kappaleita. Selkeitä merkkejä historiallista kylätonttia vanhemmasta muinaisjäännöksestä ei havaittu.

Liesmäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pieni kampariipuksen katkelma, hevosenkenkäsoljen neulan katkelma, uuden ajan hela ja nappi.

Kullasvuori 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Myöhäisrautakautisen kankiketjun nivelen löytöpaikka. Metallinilmaisinharrastajan löytämä, viranomaiskäyttöön Ilppari ILM20124.
Tarkastettu 1.6.2023, ei kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia löytöjä.
Mikäli maankäyttö muuttuu, syytä tarkastella kohdetta uudelleen.

Tekemäjärvi 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee kaakko-luode suuntaisen harjun lounaispuolella, melko tasaisella alueella, joka hieman viettää kohti Tekemäjärveä. Löytöpaikan pohjoispuolella harju nousee kahtena tasanteena, jotka kulkevat harjun rinteen mukaisesti. Vanha tie on mennyt löytöpaikan ohi kiertäen harjun kaakkoisreunan ja taittunut sitten harjun pohjoispuolelle kulkien Kivilevon ohi. Vanha tie on korvattu asutukselle johtavalla tiellä 1900-luvun lopulla. Senaatinkartassa 1873 näkyy metsäautotien eteläpuolella suunnilleen löytöpaikan kohdilla pelto.
Metallinilmaisinharrastaja ilmoitti syksyllä 2023 paikalta löytämästään hopealusikasta (ILM27991). Kyseessä on 1500-luvun puoliväliin ajoittuva hopeinen liljanuppilusikka. Tarkastuksessa löytöpaikka todettiin kätköksi, joka on mahdollisesti tuhoutunut myöhemmän maankäytön seurauksena. Tarkastuksen yhteydessä löydetyt esineet löytyivät noin neliönmetrin kokoiselta alueelta, osittain lahonneen kannon länsi ja eteläpuolelta, noin 10 metrin päästä lusikan löytöpaikasta. Kohteeseen tehtyjen koekuoppien perusteella, paikalla on mahdollisesti ollut pelto tai tie, koska maaperä on tiiviiksi pakkautunutta savea. Savikerroksen päällä on noin 10 cm paksuinen multakerros, josta esineet löytyivät. Tarkastuksen aikana alue käytiin läpi metallinilmaisimella, jonka kaikki signaalit katsottiin. Läheisyydestä ei tehty havaintoja muista esineistä, hautauksista tai muusta ihmisen toiminnasta.
Tarkastushavaintojen perusteella kohdetta on syytä pitää löytö-/kätköpaikkana, mutta mikäli alueella maankäyttö muuttuu, tulee kohteeseen tehdä kattavampi tarkkuusinventointi, jossa selvitetään kohteen muinaisjäännösstatusta.

Lampola (1000049539) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2020 rannerenkaan katkelma.

Lampola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2020 hihnanjakajan hela.

Vanhankartanontie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä uuden ajan rintakoru.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM

Hähkäniemi 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytyi mahdollinen ruotonuolenkärki.

Viitaila 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kupariseoksinen sormus.

Hovi (1000050140) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä taottu rauta-avain.

Loppi 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä lokakuussa 2020 leijona-aiheinen tinahela.

Uskila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Uskilan historiallisen kylätontin vierestä on tehty esinelöytöjä. Löytöjä ovat tehneet paikalliset metallinilmaisin harrastajat. Pellolta on löytynyt: hirviriipus (viranomaiskäyttöön: ILM22651 ja ILM22652), kankiketjunosa (ILM25997), varhaiskeskiaikaisen veitsen päätykoriste (ILM26009), mahdollisesti rautakautisen rannerenkaan katkelma (ILM25410) ja Rahakammion Kristian II/Kustaa I: klippinkiksi (1518–1522) tunnistama raha (ILM11466). Lisäksi kaksi kylätontin reuna-alueella sijaitsevaa ilmoitusta rannerenkaan katkelmasta (ILM26402) ja vuoden 1611 äyri (ILM11466).
Kohde tarkastettiin toukokuussa 2023, eikä tällöin tehdystä koekuopasta ja maakairauksesta havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Pellon kyntökerros oli tarkastusalueella niin paksu, ettei käsivoimin päässyt sen alle. Mikäli alueella vallitseva maankäyttö muuttuu, on kohde syytä tarkastaa uudelleen.

Loppi 3 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä vyön tai valjaan koristehela.

Tevänninjärvi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on Padasjoen kirkolta linnuntietä noin 8 kilometriä länsiluoteeseen Tevänninjärven pohjoisosassa sen länsirannalla olevan Leponiemen tuntumassa soistuneella alueella.
Yksipuinen ruuhi, jonka keulaosa on säilynyt melko hyvin, mutta peräosa puuttuu.
Ruuhi löytyi ja nostettiin 1980-luvun alkuvuosina. Ruuhi havaittiin sattumalta. Ruuhi oli tiukasti löytöpaikassaan; ruuhen esiin vetämiseen tarvittiin useita henkilöitä. Myöhemmin ruuhi vietiin Asikkalaan Päijännetaloon, jossa se on ollut pitkään esillä.

Kukko (1000050828) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä talonpoikaisen sormuksen kantakatkelma.

Välimäki (1000050830) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Pellosta löytyi lokakuussa 2020 kvartsi-iskoksia.

Mäki-Sipilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen ruusukehela.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 18857

Tenho 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pelloltö löytyi pieni kvartsikaavin/leikkuri.

Kopo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2021 löytyi pellosta rullapäinen hevosenkenkäsolki 10 cm syvyydestä.

Jokiranta (1000051442) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Rantametsästä löytyi metallinetsinnässä lyyranmuotoinen tulusrauta.

Tervamäki (1000051472) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi mustapintaisen keraamisen astian fragmentti.

Veselilä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan katkelma.

Etu-Nikula 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sulanut massiivisen rannerenkaan katkelma, vyönhela ja silmäkirves.

Kylä-Heikkilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kaksipiikkinen viskari. Lisäksi historiallisen ajan esineistöä, jota ei otettu kokoelmiin.

Kartano 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan katkelma sekä kaiverretulla puumerkillä varustettu hiomakiven katkelma.

Levijärvi 5 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Arkeologian harrastaja löysi soikean kupurasoljen (F-tyypin muunnelma) ja ketjunkantajan Kärkölän Levijärven pohjoisosassa olevasta niemekkeestä elokuussa 2023. Esineet löytyivät n. 10 cm syvyydestä hiekkaisesta maaperästä.
Löytöpaikka sijaitsee etelään melko jyrkästi viettävällä rinteellä. Ympäristön puusto on sekametsää. Maaperä on alueella pintahumuksen (n. 5 cm) ja huuhtoutumiskerroksen (n. 3–5 cm) alla puhdasta hiekkamaata. Löytöpaikalle tehtiin koekuoppa ja alueen ympäristöä kairattiin. Koekuopasta eikä kairauksesta saatu viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Vuoden 2024 maastotarkastuksen perusteella kohde on irtolöytöpaikka.

Rautakautinen; Arkeologian harrastaja löysi rautakautisen punnuksen ja kuparisen veitsen Kärkölän Levijärven luoteisosasta elokuussa 2023. Punnuksen löytösyvyys oli n. 20 cm ja veitsen löytösyvyys n. 10 cm. Lisäksi n. 45 m löytöpaikasta itään samalta korkeustasolta löytyi koksia pieneltä alueelta.
Punnuksen ja veitsen löytöpaikka sijaitsee tasaisella ja kivikkoisella sekametsäalueella. Ympäristöön kaivettiin kaksi koekuoppaa, jotka olivat löydöttömiä. Maaperä on hiesua, jonka alla on kivikkoista moreenia. Maaperässä ei ollut havaittaa humuskerrosta. Metallinilmaisimella löytyi myös rautaneula ja pronssista peltiä n. 2–3 m punnuksen löytöpaikasta länteen.
Koksin löytöpaikka (ks. alakohde) sijaitsee hieman etelään viettävällä rinteellä sekametsässä. Paikalla on ainakin kolme isohkoa koksipalaa, jonka ympärillä n. 1x1 m kokoisella alueella on hiilistä maata. Kairanäytteen perusteella hiilinen kerros on paksuudeltaan n. 10 cm. Koksien löytöpaikan ympärille kaivettiin neljä koekuoppaa, jotka kaikki olivat löydöttömiä. Maaperä on pintahumuskerroksen (n. 5-10 cm) alla hiekkaista moreenia.
Vuoden 2024 maastotarkastuksessa ei saatu viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Jos alueen maankäyttö muuttuu nykyisestä niin kohteen rajaus ja laji on syytä määritellä tarkemmin.
Löytöjä ei ole vielä luetteloitu.

Sorvanen (1000045226) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lahden Sydänmaalla Lahden keskustasta noin 9 km koilliseen Sorvanen -lammen eteläosan itärannalla.
Yksipuinen ruuhi. Ruuhen toinen pää on ehjä, ja siinä näkyy rungon kovertamisen työstöjälkiä. Toinen pää on hajonnut ja haljennut, ja sen kärki puuttuu. Ruuhen pituus on noin kolme metriä.
Ruuhi huomattiin 2022, kun se oli vedettynä rannalle, mutta löydön ilmoittaja laittoi ruuhen takaisin rantaveteen. Museovirasto sai ilmoituksen ruuhesta myös kesäkuussa 2024.

Tohkala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöalue (noin 50 x 40 m) sijaitsee Suppilantiehen rajautuvalle peltoalueella, peltoalueen koilliskulmauksessa, noin 120 metriä tiestä.
Metallinilmaisin harrastajat löysivät toukokussa 2024 alueelta rautakaudelle ja historialliselle ajalle ajoittuvia esineitä (kaksi rannerengasta, tasavartinen solki, miekan tupenkenkäimen katkelma ja sormus). Viranomaisille tiedoksi Ilppari-ilmoitukset ILM29993 ja ILM29987.
Paikalle suoritetussa tarkastuksessa toukokuussa 2024 (metallinilmaisin tutkimus, 1 x koekuoppa, kairaus ja lapion pistot noin 60 x 60 m alueelle) kiinteään muinaisjäännökseen viittaavia havaintoja ei tehty, vaikkakin peltomultakerroksesta löydettiin lisää rautakautisia esinelöytöjä. Kyseessä lienee joko nykyisellä peltoalueella sijainnut tuhoutunut muinaisjäännös tai sitten esineet liittyvät peltoalueen itäpuolella sijaitsevaan pieneen lampeen, josta kerrotaan nostetuksi savea/maata pellolle. Asian todentaminen vaatii kuitenkin perusteellisemman ja laajemman tutkimuksen kuin mitä löytöpaikkatarkastuksessa on mahdollista suorittaa. Jos alueen maankäyttö muuttuu nykyisestä, on kohteen status syytä määritellä nyt tehtyä tarkemmin.

Pormestari (1000052264) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Röhniöntieltä etelään erkanevan metsäautotien länsipuolella, noin 20 metriä tiestä
Kesällä 2024 paikallineen metalliilmaisinharrastaja löysi matalahkon kallioleikkauksen reunalla sijaitsevan siirtolohkareen (n. 2 x 2 x 1,5 m) alta rautakauden loppupuolelle ajoittuvia hopearahoja (tpq noin 1044) ja neljä rullapäistä hevosenkenkäsolkea. Paikalle suoritetussa tarkastuksessa löytöpaikalta tai sen välittömästä läheisyydestä ei havaittu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa, kyse on kätköstä. Viranomaisille tiedoksi: Ilppari ILM30718.

Puhtila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2021 pellosta löytyi jääkenkä.

Peltola (1000052456) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä lunulariipus, hevosenkenkäsoljen kehän katkelma ja hevosaiheinen neula.

Kankaanpelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä reliefikoristeinen veitsenkahva.

Kivistönpaja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä kaksi kaksipiikkistä viskaria.

Kullasvuori 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä kankiketjun nivel.

Iso-Huovila (1000052640) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä lyijystä valmistetun koriste-esineen katkelma.

Seppälä D (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä D-tyypin pyöreän kupurasoljen reunakatkelma.

Saksala C (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä rullapäinen hevosenkenkäsolki.

Maakeski 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinilmaisinharrastaja löysi Maakesken mahdollisen kylänpaikan kaakon puoleiselta pellolta rautakuonaa, jonka vuoksi alueellinen vastuumuseo teki kohteelle maastotarkastuksen.
Vuoden 2024 maastotarkastuksessa peltokerroksesta n. 10 cm syvyydestä löytyi viikinkiajan vyön hela. Lisäksi löytyi tunnistamaton pronssiesine, jossa on sekoitteena hopeaa sekä paljon rautakuonaa (kts. alakohteet). Löytöpaikka-aluerajaus kuvaa rautakuonalöytöjen levintää. Tarkastuksessa ei saatu viittetä peltokerroksen alaisesta kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Luettelointi on kesken.

Verhonkartano 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä riipuksen katkelma.

Ylöstalo (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt sulaneen kupariseoksen pala.

Pätiälä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pätiälän historiallisen kylänpaikan (1000023896) länsireunasta on vuonna 2021 löytynyt metallinetsinnässä G-tyypin keihäänkärki, jonka lehti on työnnetty kolmen kuokan silmän läpi. Tarkastuksessa vuonna 2021 ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä, vaan löytöpaikan maannos oli sekoittunutta.

Niemenpelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt mahdollinen koruneulan varsikatkelma, solki ja helan katkelma.

Kekkari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt mahdollinen miekan säiläkatkelma.

Iso-Häkkä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä kasvikoristeinen sormus.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön paperiverifikaatilla.

Alestalo (1000053279) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2018 pellosta löytyi koruneula.

Parpaniittu 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt mahdollinen miekan säiläkatkelma.

Lahdentaus (1000053315) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2020 metsästä löytyi kaksi sormusta.

Mäentalo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2020 pellosta löytyi Kustaa Vaasan raha.

Lusi 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä marraskuussa 2021 löytynyt hevosen viskari.

Iso-Sattiala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2021 pellosta löytyi historiallisen ajan esineitä, joista kokoelmiin otettiin veitsen päätehela ja lyijysinetti.

Pitkä-Aro (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt yksipiikkinen viskari.

Ropilo (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaksipiikkinen viskari.

Samaanniemi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Marraskuussa 2024 Samaanniemen itärannan metsästä noin 10 cm syvyydestä löytyi metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen hihnansolki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM32999.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Verhonkartano 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä korvalusikka.

Rahikka 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä A-tyypin soikea kupurasolki ja historiallisen ajan esineistöä.

Kangasjärvi (1000053772) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; K8404:1 Kärkölä
Kansallismuseon pääluettelo (K8404:1) v. 1940: Löytynyt Kärkölän pitäjän Hongiston kylän Vilppulan talon maalta Kangasjärven rannalta "noin 200 m rannasta ja se oli noin metrin verran maanpinnan alla ja päällä kasvaa jo hyvä tukkimetsä." Löytäjä Lauri Laine.
Ruuhen löytöpaikka on paikannettu löytötietojen ja vanhojen karttojen ja vinovalovarjosteen perusteella suuntaa-antavasti vuoden 1942 kartalla lasku-uoman kohdalle, jossa kasvaa metsää. Paikka on noin 200 metrin etäisyydellä vuoden 1942 kartassa näkyvästä Kangasjärven silloisesta rannasta.

Hollimäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä ruotonuolenkärki.

Koivumäki (1000053799) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt alaruotoinen veitsi.

Uusi-Jussila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt historiallisen ajan esineistöä, kuten nappeja ja koukkulukkoisen vyönsoljen katkelma.

Soramäkelä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt tunnistamattomaksi sulaneen kupariseosesineen katkelma.

Merojärvi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä pyöreän kupurasoljen reunakatkelma.

Iisakkila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Toukokuussa 2023 metallinilmaisinharrastaja ilmoitti paikalta löytyneestä pyöreästä kupurasoljesta (viranomaisille tiedoksi Ilppari ILM26307). Löytöpaikka tarkastettiin syksyllä 2024.
Kohde sijaitsee mäntyvaltaisella metsäalueella, noin 30 metriä pellon reunasta ja noin 400 metriä Iisakkilan (16010021) asuinpaikasta luoteeseen. Löytöpaikka on pienehkön, kivisen kumpareen itäreunalla. Matalahko kumpare on kooltaan noin noin 25 x 20 m. Kumpareen päällä on muutama hivenen isompi kivi. Tarkastuksessa löytöpaikan ympäristö käytiin läpi kairaamalla, metallinilmaisimin ja muutamalla lapionpistolla. Lisäksi löytöpaikalle avattiin koekuoppa. Löytöpaikka ja kumpareen alue todettiin kiviseksi ja maannoksen olevan varsin voimakkaasti sekoittunutta. Alueelta ei tehty havaintoja palaneesta luusta, kiveyksestä, esineistä, kulttuurikerroksesta tai muusta muinaisen ihmisen toiminnasta. Tarkastetut metallinilmaisimen signaalit olivat peräisin kaikki resenteistä esineistä (pullonkorkkeja, rautalankaa yms.). Todennäköisesti kumpareen kivistä on pääosin läheiseltä pellolta raivattuja. Vanhojen karttojen ja ilmakuvien mukaan paikka on sijainnut aivan pellon vieressä.

Tammiharju (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäeltä on löytynyt poikkiteräinen nuolenkärki.

Suojanperä (1000054224) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pätiälän tien pohjoispuolella, noin 380 metriä tiestä. Paikallinen metallinilmaisinharrastaja löysi keväällä 2024 kyseiseltä paikalta, mäntyvaltaisella loivasti länteen laskevalla metsäalueelta viikinkiaikaisen tasavartisen soljen (viranomaisille tiedoksi: Ilppari ILM30138). Kohde tarkastettiin syksyllä 2024. Löytöpaikalle tehtiin kekuoppa ja ympäröivää aluetta (noin 50 x 50 m) käytiin läpi kairaamalla ja metallinilmaisimilla. Lisäksi tarkastetulle alueelle tehtiin muutama lapionpisto kairanäyte- ja metallinilmaisinhavaintojen pohjalta. Koekuopasta, lapionpistoista ja kairanäytteistä ei tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä. Karikkeen alta todettiin ohut nokikerros ja sen alta puhdas, hienosta hiekasta ja juurista koostuva maannos. Tarkastetut metallinilmaisin signaalit todettiin pääosin resenteiksi esineiksi/roskiksi (piikkilankaa, tinapaperia, lehmänkello), joukossa kuitenkin myös yksipiikkinen viskari.

Alatie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pihapiiristä on löytynyt pitkäruotoinen veitsi.

Haukkakallio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä keväällä ja kesällä 2022 metsästä löytyi nuolenkärki ja kaksi tulusrautaa.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22151, 22712.

Häkkälänpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä heinäkuussa 2022 pellosta löytyi massiivisen rannerenkaan katkelma, pyöreä riipus ja kulkunen.

Parikka 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt eläinriipuksen katkelma.

Nihtilä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä elokuussa 2022 pellosta löytyi hevosenkenkäsolki.

Kasöörikuja (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Mahdollisen kivilaji-iskoksen löytöpaikka. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22820.

Pekanmetsä 5 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt rautainen putkilukko ja avain.

Keski-Hinkkala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2022 pellosta löytyi merovingiaikainen tasavarsisolki, viikinkiaikaisia heloja, punnus ja muita esineitä. Löytöjä myös historiallisen kylänpaikan Kärkölä Kärkölä (1000024114) alueelta.

Nyystölä Kylänpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä kesällä 2022 löytynyt myöhäisrautakautisen riipuksen katkelma ja muita esinelöytöjä.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22869.

Rajamäki (1000055198) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi historiallisen ajan esineitä, joista talteen otettiin koristehela.

Siperia (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 metsästä löytyi aaltoreunainen hevosenkenkä noin 15 cm syvyydestä.

Jaakkola (1000055263) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi tulusrauta.

Salmi (1000055265) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi putkikirves ja mahdollinen historiallinen metsästyskeihään kärki.

Siikkola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2021 pellosta löytyi sormus ja kaksoisnappi.

Varissaari (1000055529) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on lyötynyt kupariseoslevystä tehty yksinkertainen riipus.

Liesmäki 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt talonpoikainen vyönhela.

Marjomäki (1000056053) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt rautaterä (mahdollisesti veitsi tai kuorimarauta).

Arrakoski 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt neulakotelo, jonka sisältä paljastui tekstiilin jäänteitä.

Koulunmäki (1000056214) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt padan reunakatkelma ja muita historiallisen ajan esineitä.

Kylänalanen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä hevoskärryaiheinen riipus.

Riihilahti 2 (1000059158) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinilmaisinharrastaja löysi helan (KM 40149) 11.5.2014 Asikkalan Kalkkisten kylästä Riihilahden pellosta. Löytöpaikka sijaitsee Vääksyn kanavasta 16 km pohjoiskoilliseen, Kalkkistentien pohjoispuolella, pienessä pellossa Riihilahden lounaispuolella. Löytösyvyys oli 10-15 cm. Koordinaatit ovat löytäjän ilmoittamat.
Tarkastus suoritettiin 13.8.2014 Lahden kaupunginmuseon/Päijät-Hämeen maakuntamuseon toimesta. Koska pelto oli viljalla, itse löytöpaikkaa ei voitu tarkastaa, mutta pellonreunaa noin 10 m päästä kyllä. Tarkastuksessa ei havaintoja löydöistä tai kiinteän muinaisjäännöksen merkeistä.

Ylätalo 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt kupariseosniitin katkelma.

Korkeakallio 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 2003 suoritetussa pintapoiminnassa todettiin koekaivauksen kohteena olleen Korkeakallion asuinpaikan (mjrekisterin tunnus Korkeakallio 560010027) kaakkois- ja eteläpuolelta kaksi pienehköä löytökeskittymää, jotka ovat noin 1,5 metriä ja 6 metriä alempana kuin tutkittu asuinpaikka.
Vuonna 2024 suoritetussa inventoinnissa ei löytöpaikan itäpuolelta tutkimusalueen sisältä löydetty pinta-poiminnassa mitään. Itse löytöpaikalle, joka on merkitty Takalan ja Malisen 2003 raporttiin, ei menty. Kohde on lisätty inventointiraportissa esitetyn arvion mukaisesti muinaisjäännösrekisteriin löytöpaikaksi, jotta se on helpommin tutkittavissa myöhemmissä inventoinneissa.

Jyrängönvirta 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Heinolan Jyrängönvirrassa Koskensaaren pohjoisosan itäpuolella kivikkopohjalla uoman Tommolan kaupunginosan puoleisessa rinteessä. Paikalla on voimakas virtaus.
Tukinuittoon liittyvän vanhan keluveneen vinssilaite. Vinssin tukkiosan ympärillä on vaijeria. Tukki on arviolta 1,5 metriä pitkä. Yksi vinssin käsivarsista on jäljellä.
Esine havaittiin sukeltamalla 2025. Siitä otettiin vedenalaiskuva.

Kurttila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaksipiikkinen viskari.

Humalo (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt yksipiikkinen viskari.

Pyhätön (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt mahdollinen veitsen teräkatkelma.

Puisto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt F-tyypin pyöreän kupurasoljen paloja, korvalusikka ja ketjunkantajan katkelma.

Ala-Eerola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sormuksen katkelma.

Ala-Eerola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt hevosenkenkäsoljen neulakatkelma.

Yrjölä (1000092330) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt kalanmuotoinen vyön päätehela.

Matinladonpelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt hihnanjakajan renkaan katkelma.

Leppävaara (1000094852) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Ajoittamaton ja tunnistamaton peltoesinelöytö (viranomaisille tiedoksi Ilppari: ILM19008) vuodelta 2021.
Inventointi 2025: Löytö on tullut pellosta, joka inventointihetkellä on viljelyksessä. Pellon pientareet kierrettiin ja niillä tehtiin pienimuotoista pintapoimintaa sekä kairattiin maata. Maaperä on kauttaaltaan erittäin tiivistä hietaa. Pellolla on kaksi pienikokoista metsäsaareketta, jotka tutkittiin, mutta mitään arkeologiseen kulttuuriperintöön viittaavaa niissä ei ollut. Irtolöytöjä ei havaittu pellon pinnalla eikä kairauksissa ollut merkkejä maan alla olevissa rakenteista tai kulttuurikerroksesta. Paikkaa ei ollut mahdollista rajata, minkä vuoksi ehdotetaan kohteen merkitsemistä pistemäisenä löytöpaikkana muinaisjäännösrekisteriin.

Korvenmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Harrastajan löytämä vääntynyt, rautainen nuolenkärki, luultavasti myöhäisrautakaudelta. viimeistään keskiajalta (viranomaisille tiedoksi Ilppari: ILM30177). Löytyi kivikkoisesta maasta noin 10-15cm syvyydestä.
Inventointi 2025: Löytöpaikka sijoittuu Konniveden länsirannan tuntumaan mustaniemen kärjestä 200 metriä kaakkoon. Inventoinnin yhteydessä alueella ei havaittu muinaisjäännöksiä tai niihin viittaavia löytöjä. Ehdotetaan kohteen merkitsemistä pistemäisenä löytöpaikkana muinaisjäännösreksiteriin.

Hietaranta 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä kesällä 2023 pellosta myöhäisrautakautisia löytöjä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM26808.

Sairakkala 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä syksyllä 2023 löytynyt keihäänkärki ja muita myöhäisrautakautisia/keskiaikaisia löytöjä.

Metsäkangas/Iso-Pietilä (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Mäellä Metsäkankaan ja Iso-Pietilän tilojen välissä, Paimela-Asikkala maantien nro 3131 länsipuolella. Vuoden 2000 takastuksen mukaan mäen laella on maavalleja ja kiveystä, joka kiertää mäen reunoja. Lisäksi lakitasanteen eteläreunalla neljä kiviröykkiötä, joista suurin on 5 x 3 x 1 m. Metsässä mäen itäpuolella on vielä viisi muodoltaan ja kooltaa vastaavaa röykkiötä.
Lähistöllä on paikallisen tiedon mukaan myös 1918 sodan aikaisia hautauksia.
Vuoden 1999 tarkastuksen ja vuoden 2004 inventoinnin perusteella kohdetta ei ole syytä pitää muinaisjäännöksenä.

Lavia (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kuhjansaaren itäpuolella pohjoiseen pistävän niemen kärjessä on 1966 arkistotiedon perusteella hajotettu kiviröykkiö (halkaisija 10 m). Inventoinnissa 1999 kohdassa havaittiin vain rantavoimien kasaamaa luonnonkivikkoa. Läheisten Kuhjansaarten itäisemmästä saaresta, 500 m länsilounaaseen on sen sijaan kuvausta vastaava röykkiö (SYSMÄ 74).

Papinsaari 3 (1000019947) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Papinsaaren hiekkeperäisen saaren keskellä on kalliopaljastuma, jolla on isohkoista kivistä noin 10 x 2,5 m kokoinen, ehkä ihmisen tekemä ladelma. Kivillä on täytetty/kivet ovat täyttäneet kallion kolon. Osa kivistä on irrallisia, osa kiinteämmin paikallaan, latomus on osittain sammalen alla. Mahdollisesti kyseessä on muinaisjäännös, mutta sen ajoituksesta tai tarkoituksesta ei ole tarkempaa tietoa.
Inventointi 2022: Kohteen todettiin vaikuttavan selvästi luonnonmuodostumalta.

Jaalanvuori (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Lahden kaupunginmuseolle / Päijät-Hämeen maakuntamuseolle tuli Museoviraston kautta syksyllä 2016 tieto mahdollisesta muinaisjäännöksestä Sysmän Jaalanvuorella. Ilmoituksen mukaan Pohjois-Sysmässä sijaitsevan Jaalanvuoren kallioseinämässä olisi luolia ja merkkejä seinämästä hakkaamalla irrotetusta kvartsista ja mustasta kiviaineksesta, jota ilmoittaja epäili piikiveksi.
Sysmän Jaalanvuoren länsirinteen kallioseinämästä löydettiin ilmoituksessa mainitut luolat ja kvartsijuonet. Tehtyjen havaintojen perusteella tarkastetulla alueella ei ole muinaisjäännöskohteita.

Piilovuori 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1,1 km itään Valtatie 4:stä, kallioisen mäen länsirinteellä, kalliomaalla,
voimajohtolinjan alueella ja sen itäpuolella.
Paikalla on nykyään käytössä olevalla rajalla sijaitseva, nelikulmainen,
halkaisijaltaan 1 m ja korkeudeltaan Röykkiön keskellä on noin 20 cm korkuinen pystykivi, jonka pohjoissivulla on
epäselvä numeromerkintä, mahdollisesti numero 15 (?). Kyseessä on yhä käytössä
olevalla rajalla sijaitseva tilanrajamerkki.
Rajamerkistä A noin 16 m länsiluoteeseen sijaitsee paljaalla kalliolla 3-4
suuremman kiven (halkaisija 30-40 cm) muodostama kivirypäs (B). Kivet
ovat sammaloituneita ja suurempien kivien välissä on sammalen alla mahdollisesti
pienempiä kiviä. Kyseessä on todennäköisesti samalla rajalla rajamerkin A kanssa
sijaitseva, kenties rajamerkkiä A vanhempi tilanrajamerkki.

Ojala (1000050249) (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Asikkalan Ojalassa sijaitsee hakkuuaukiolla suurehko maakivi, jossa on reunalla soikeahko reikä. Noin 11 cm halkaisijaltaan oleva reikä porautuu hieman epäsäännöllisen muotoisena kohti kiven keskustaa. Reikä on syvyydeltään yli 10 cm, mutta tarkkaa mittaa ei saatu mukana olleella mitalla. Reikä näytti suippenevan kohti sisustaa, muuttuen samalla litteämmäksi. Reiän suuaukko on hieman rapautunut. Reikä on maakiven sivussa. Itse maakivi on ennen tarkastusta hakatulla hakkuuaukiolla, jossa on myös muutamia muita maakiviä. Muissa kivissä ei tiettävästi ole samakaltaisia reikiä. Maakivi ei ole muuhun ympäristöön nähden korkeammalla kohdalla tai muutenkaan poikkeava.
Kiven reiälle on hankala sanoa mitään selkeää selitystä, sen epäsäännöllisyys viittaisi kuitenkin luonnolliseen rapautumaan, jossa muusta kivestä poikkeava kivilaji on aikojen kuluessa rapautunut pois jättäen mielenkiintoisen reiän. Yhtä hyvin on mahdollista, että se on ihmisen tekemä syystä tai toisesta. Koska niillä kohdin ei vanhojen pitäjänkarttojen tai kuninkaan kartaston mukaan ole ollut asutusta, vaikka lähimpään vanhaan tilaan on vain muutamia satoja metriä, ei reikää ole syytä pitää historialliseen asutukseen liittyvänä. Koska reiälle ei ole mitään selkeää selitystä tai varmuutta, että se olisi ihmisen tekemä, ei sitä ole syytä pitää arkeologisena kulttuuriperintökohteena.

Kalmon ruutukivi (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde on maastossa kivikkoisella rinnealueelle sijaitseva noin 2 kuutiometrin kokoinen siirtolohkare, jonka etelänpuoleinen kylki on erikoisella tavalla rapautunut ja lohkeillut pinnastaan muistuttamaan geometrista ruudukkoa. Alueella on sankkaa risukkoa ja vanhempaa kuusikkoa runsaasti.
Kivi mainitaan eri lähteissä "ruutukivi" nimellä ja "Orimattilan kirja" nimisessä sarjassa kolmannessa osassa kivestä on kuva sivulla 122.

Rälssinkallion sälekivi (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde on kivikkoisella sekapuuston ja aluskasvillisuuden peittämällä rinnealueella sijaitseva erikoinen kivikasa muistuttaen äkkiseltään ihmisen latomaa rakennetta. Kyseessä on kuitenkin luonnonmuodostuma, jossa suuremman kiven pääty on säleytynyt pitkittäin.
Kivi on saattanut toimia Senaatin kartoilla 1875 näkyvänä korkeuspisteen merkkipaikkana, mutta varmuutta tästä funktiosta ei ole.

Läpiänlahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Konniveden länsirannalla kaksi litteää luonnonkiveä, joita on muotoiltu karkeasti ja pystytetty kiilakivien avulla. Toisessa hiukan sammalta. Resenttejä

Paljaskallio (Taide)
Moderni; Kohde sijaitsee Päijänteen kansallispuiston alueella, Haukkasalon länsiosasta noin 0,5 km länteen, pienen Paljaskallio-nimisen kallioisen saaren länsirannalla. Rannasta noin 2,5 m päässä, pystyssä pienehkössä kallioseinämässä on punavärillä tehty, vaikeasti hahmotettava kuvio, jonka aiheena on tarkastuskertomuksen mukaan kyyryssä istuva, äärivivoin piirretty ihmishahmo.
Kuvion alareuna on runsaat 150 cm Päijänteen pintaa ylempänä.
Kuvion sijainti varsin matalalla, sekä aihe (ja tekotapa) ovat poikkeuksellisia ja viittaavat nykyaikaiseen (1900-luvun) luomukseen.

Järvenpää Piponkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vartio-ojan Piponkoskessa on mahdollisesti 1400-luvulla rajapaikkana toiminut mylly. Kosken alapuolella on pieni myllysaari, mutta mitään rakenteita tai myllynkiviä ei paikalla ole säilynyt. 1700-luvun kartoissa mylly on merkitty Järvenpään ja Ämmälän välisen tien viereen.

Lähdemäki (1000016391) (Taide)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on ollut maastoon merkitsemätön. Struve käytti pisteestä nimeä Wesivehmas, nykyiseltä maastonimeltään piste on Lähdemäki. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.
Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.
Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.
Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.
Kohteen status muutettu muuksi kohteeksi: Inventoinnissa 2020 pisteen kohdalta ei löydetty maastossa mitään konkreettista merkintää/jälkeä. Ympäröivä alue on muokattua.

Kullasvuori (2065) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Padasjoenselän länsiosassa Kullasvuoren itäpuolella. Sijaintieto on epätarkka.
Kyseessä on veneen tai jollan hylky, jonka pituus on noin 4-6 metriä ja leveys 1,5-2 metriä.

Niemen hylky 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärven eteläosan itärannalla alueella, jossa on aiemmin ollut telakka, Ruoriniementien eteläpuolella viemäriputken kohdalla. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalla on 1996 havaittu proomun hylky.

Niemen hylky 3 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärven eteläosan itärannalla, Ruoriniementien eteläpuolella viemäriputken kohdalla. Alueella on aiemmin sijainnut telakka. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalla on 1996 havaittu proomun hylky.

Oravakivensalmi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde on keskellä Oravakivensalmea vanhan tielinjauksen kohdalla.
Kyseessä on päämitoiltaan noin 3 x 4-5 metrinen puinen "taso", jonka pinnassa on 7-8 cm halkaisijaltaan oleva rautalenkki. Mahdollisesti vanhan lossin osa?

Kaartinsalo (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Päijänne, Sysmän pohjoisosa, Kaartinsalo -saaren etelärannalla olevan lahden koillisosa.
Kyseessä on huonokuntoinen puualuksen hylky, jonka osia (laitalautoja ja kaaria) on levinnyt noin 40 metrin pituiselle alueelle. Suurin yhtenäinen osa on noin 16,5 metriä pitkä. Yksittäisiä hylyn osia on ajautunut rantaan.
Hylky havaittiin ensimmäistä kertaa 1960-luvulla. Lahden kaupunginmuseo teki tarkastuskäynnin löytöpaikalle 2010.

Upila (1000023555) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärvessä Enonselän länsiosassa Upilan leirikeskuksen lähellä kaislikkorannassa.
Proomu, jonka kansi ja kyljet ovat puuta. Kaaret ovat rautaa. Proomu on pintahylkynä ja se on rungoltaan toistaiseksi (2014) kokonaisena säilynyt. Proomun taustaa ja käyttöhistoriaa ei tarkemmin tunneta. Se liittynee sahatavaran kuljetukseen hinattavilla proomuilla Päijänteeltä Vesijärvelle Vääksyn kanavan 1871 tapahtuneen valmistumisen jälkeen. Vesijärven satamasta tavaraa kuljetettiin junalla eteenpäin Helsingin tai Pietarin suuntaan. On mahdollista, että proomu on hylätty 1960-luvulla.
Kesällä 2014 proomusta keskusteltiin Lahden seudulla sosiaalisessa mediassa, jolloin YLEn toimittaja otti Museovirastoon yhteyttä ja näin hylky tuli Museoviraston tietoon. Kuvista todettiin, että hylky ei ole muinaisjäännös.

Linkinpohja 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Asikkalan Vääksyn kanavasta noin 4 km itään Telakkaniemen itäpuolella Linkinpohja -nimisessä lahdessa matalassa vedessä.
Kyseessä on komposiittirakenteisen aluksen hylky: runko on puuta ja kaaret rautaa. Hylyn perä ja keula ovat näkyvissä veden pinnalla. Veden alla oleva kansilaudoitus vaikuttaa tiheältä ja hyvin säilyneeltä.
Hylky on merkitty merikarttaan. 2013 hylylle tehtiin tarkastuskäynti venesatamahankkeen valmistelun yhteydessä. Hylystä ei ollut olemassa taustatietoa eikä kuvamateriaalia. Tarkastuksessa kävi ilmi, että komposiittirakenteinen proomu oli hylätty paikalle 1970-luvun lopulla. Hylky poistettiin venesataman rakennushankkeen toteuttamisen yhteydessä syksyllä 2015 samoin kuin proomun luona havaittu pienempi hylky Linkinpohja 2.

Tiirismaa (1000024051) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisin maininta kylästä on vuodelta 1403 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539, jolloin kylässä oli 4 tilaa. Tilojen määrä väheni vuoteen 1571 mennessä kahteen.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella Messilän kartanon kohdalle. Lähempänä rantaa on sijainnut myös mylly Messilänojan varrella (6 765 444/422 474).

Hevossaari (2072) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Heinolan keskustasta noin kolme kilometriä länteen Hevossaaren eteläosassa, eteläkärjen itäpuolen pohjukassa matalassa vedessä.
Puurunkoisen proomun hylky, jonka pituus on arvioitu lähes 20 metriksi. Hylyn toinen kylki on romahtanut pahoin, toisesta on jäljellä kyljen alaosan laitalautoja. Hylky on painunut pohjasedimenttiin. Hylyssä on havaittavissa joitakin tiiliä.
On oletettu, että hylky olisi sama proomu, jota 1950-60 -luvuilla käytettiin Hevossaaren satamassa Rytmiroomu -nimisenä tanssilavana. Proomun rungon päälle oli rakennettu tanssilava. Proomu jäi hylyksi 1970-luvulla tai 1980-luvun alussa. Vuonna 1982 hylyn tiedetään olleen pintahylkynä. Heinolan Pursiseuran sukellusjaoksen sukeltajat paikansivat hylyn sukeltamalla kesällä 2014 ja ottivat hylystä kuvia.

Harmoistenlahti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Padasjoen kunnan pohjoislaidalla, Harmoistenlahdella olevien Jänissaaren ja Iso Salinsaaren välisten kahden luodon edustalla. Hylky on aivan liki itäisemmän luodon pohjoisosan rantakalliota. Paikallisten mukaan kirkkovene on upotettu, ja sen keulaan on vieritetty kiviä. Hyvässä näkyvyydessä vene saattaa erottua pinnalle. Luodot kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon.

Rantalanniemi 2 (Kivirakenteet)
Moderni; Röykkiö sijaitsee Hopeaselän pohjoisrannan lähellä, Marjoniemestä lounaaseen, noin 15 metriä vesirajasta. Alue on kivistä ja kallioista, mäntyvaltaista moreenimaastoa. Röykkiö on luontaisessa kivikossa ja on varsin matala. Vuoden 2023 inventoinnissa sen todettiin olevan kooltaan noin 3 x 3 x 0,5 metriä. Röykkiö on ladottu halkaisijaltaan noin 30 cm kivistä. Kyseessä on mahdollisesti kaskeamiseen tai viljelyyn liittyvä raivausröykkiö: ympäristöön tehdyistä koekuopissa/lapionpistoissa havaittiin jonkin verran hiiltä, joka voisi liittyä kaskeamiseen tai pellonraivaukseen. Röykkiön sijainnin ja muodon perusteella on tosin myös mahdollista, että kyseessä on esihistoriallinen hautaröykkiö. Ajoituksen ja statuksen varmistaminen edellyttää perusteellisempaa tutkimusta kuin mitä suoritetussa inventoinnissa oli mahdollista suorittaa.

Rantalanniemi (Asuinpaikat)
Moderni; Torpan paikka. Kaksiosaisen hirsirakennuksen jäännös (10x5 m), jossa keskellä uunin jäännös. Samalla paikalla matala kiviaita (11x0.6x0,5 m) sekä raivausröykkiöitä kolme kappaletta (kooltaan 10x2,5x1 m, 4x4x0,8 m, 3x3x0,5 m). Paikka sijaitsee Hopeaselän pohjoisrannan tuntumassa, Marjoniemestä lounaaseen. Alue on kivistä ja kallioista, kuusivaltaista moreenimaastoa.

Asikkalanselkä (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Päijänteessä Asikkalanselän länsiosassa Asikkalan kirkosta noin 1,4 kilometriä itään.
Paikalla on syvälle järven pohjasedimenttiin painunut veneen hylky, jonka pituus on karkeasti arvioituna 5 - 7 metriä. Pohjan pinnalla näkyvät rakenteet ovat hentoja. Hylkyyn on jäänyt kiinni kalaverkkoa. Saattaa olla kyseessä huvivene tai työvene.
Hylky löytyi sattumalta virkistyssukelluksen yhteydessä, joka suuntautui koulun saunan laiturista suoraan itään.

Erkkilä 2 (1000034552) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Sysmän Nuoramoisten kylässä, noin 380 m kaakkoon Nuoramoisten seuraintalosta, pellon keskellä olevassa saarekkeessa, kalliomaalla, noin 30 länsilounaaseen voimajohtolinjan keskikohdasta.
Paikalla on halkaisijaltaan noin 3 m oleva, pyöreä ja korkeudeltaan 1 m oleva
röykkiö. Se koostuu halkaisijaltaan noin 20 cm olevista, lohkomaisista
kivistä. Röykkiö ei vaikuta iältään kovinkaan vanhalta, vaikkakin kivet ovat
sammaloituneita. Kohde ei sijaitse millään historiallisella tai nykyisellä rajalinjalla.
Todennäköisimmin kyseessä on peltoviljelyyn liittyvä raivausröykkiö.

Tapiola (1000034553) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nuoramoisten kylässä, noin 1,7 km itäkaakkoon Nuoramoisten kappelista, voimajohtolinjalla pellon laidan läheisyydessä, nykyisellä rajalinjalla.
Paikalla on kalliopohjalle kylmämuurattu pienikokoinen latomus, joka sijaitsee
nykyisellä rajalinjalla. Rakenne on lounais-koillissuuntainen ja sen pituus on 1,4 m,
leveys 0,4 m ja korkeus alle 0,3 m. Rakenteessa on 3-4 kivikertaa. Rakenteen
pohjoispuolella on muutaman kiven muodostama ja halkaisijaltaan 20-30 cm oleva
kivirypäs. Kyseessä on todennäköisimmin yhä käytössä olevalla rajalla sijaitseva
tilanrajamerkki.

Martti (1000034554) (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 300 m kaakkoon Heinolan ja Sysmän rajalta ja 250 m eteläkaakkoon
Martinlammen kivikautisesta asuipaikasta (inventoinnin kohde nro 1.
Martinlampi). Kohde sijaitsee hiekkamaalla, voimajohtolinjan alueella.
Paikalla on pyöreähkö kuopp, jonka halkaisja on noin 3 m ja syvyys noin
1 m. Sen vieressä luoteispuolella on korkeudeltaan noin 1 m ja halkaisijaltaan 3
m oleva pyöreähkö maakumpu. Maa on peräisin kaivetusta kuopasta. Kyseessä
lienee koekuoppa, joka on kaivettu maa-aineksen tarkastelemista varten. Alueella
sijaitsee sorakuoppa/sorakuoppia, joten koekuoppa liittynee sorakuoppatoimintaan.

Pihamaa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee vanhan niityn reunassa/alueella, voimajohtolinjan alueella
Paikalla on kaksi voimajohtolinjaan nähden poikittain sijaitsevaa, pitkänomaista
raivausröykkiötä, Pohjoisemman röykkiön tai pikemminkin vallin pituus on 8 m ja
leveys 1,5 m. Korkeutta rakenteella on noin 1 m. Kivet raivausröykkiössä ovat
halkaisijaltaan 20 – 60 cm. Röykkiön vieressä on jopa kuutiometrin kokoisia kiviä 5
kpl.
Eteläisempi kivivalli on samankaltainen pohjoisemman kanssa. Se sijaitsee
pohjoisemmasta kiviallista 10-15 m päässä etelässä. Kivivallien välissä ja lähistöllä
on vanhaa niittyä, vallien välissä nykyäänkin viljelty perunamaa. Eteläisemmän
kiviallin läheisyydessä on lisäksi pieni, halkaisijaltaan 0,5 m oleva raivausröykkiö.

Katajamäki (1000034556) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1 km länteen Valtatie 4:stä, kallioisen mäen itärinteellä, kalliomaalla,
voimajohtolinjan alueella.
Paikalla on nykyään käytössä olevalla rajalla sijaitseva, halkaisijaltaan 1 m ja korkeudeltaan 0,4 m oleva kiviröykkiö (kuva 55). Kyseessä on nuori tilan rajamerkki.

Piilovuori 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1,1 km itään Valtatie 4:stä, kallioisen mäen länsirinteellä, kalliomaalla,
voimajohtolinjan alueella.
Paikalla on nykyään käytössä olevalla rajalla sijaitseva, nelikulmainen, kivistä
ladottu, kooltaan 1 x 1 m ja korkeudeltaan Röykkiön keskellä on noin 30 cm korkuinen pystykivi, jonka pohjoissivulla on
epäselvä numeromerkintä, mahdollisesti numero 1 (?). Kyseessä on yhä käytössä
olevalla rajalla sijaitseva tilanrajamerkki.

Valtatie 4 (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Valtatie 4:n vieressä, tien koillispuolella, kallioisen mäen päällä, voimajohtolinjan alueella.
Paikalla on kallioon hakattu vanha kiintopistemerkintä: halkaisijaltaan 5 cm
ympyrä, jonka keskellä on hakattu piste

Ojala (1000034560) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee maantien 46 vieressä, tien eteläpuolella, pellon reunassa, voimajohtolinjan vieressä, sen itäpuolella.
Paikalla on yhä viljellyn pellon reunassa sijaitseva peltoraunio. Kivistä koottu
peltoraunio on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on 1,3 m. korkeutta
peltorauniolla on 0,4 m.

Metsä-Jokela (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäisessä maastossa, voimajohtolinjan välittömässä läheisyydessä, sen länsipuolella.
Paikalla on yhä käytössä olevalla rajalinjalla luode-kaakkosuuntainen,
piktänomanen kiviröykkiö/-valli (kuva 66). Rakenteen pituus on 5 m, leveys 1 m ja
korkeus 0,5 m. Kivet rakenteessa ovat halkaisijaltaan 20 – 50 cm. Kyseessä lienee
tilanrajamerkki.

Rautsalo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Voimajohtolinjan alla on 3 suurikokoisista, lohkomaisista kivistä koostuvaa raivausröykkiötä
(kuvat 68 ja 69), jotka sijaitsevat toisistaan noin 10 m etäisyydellä. Röykkiöt
sijaitsevat voimajohtolinjan alueella. Ne lienevät iältään hyvin nuoria. Kohteen
koordinaatit viittaavat raivausröykkiöistä itäisimpään.

Haaralampi (1000035315) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Heinolan luoteisosassa olevan Vesuminjärven Haaralammen rannalla. Kohteen länsipuolella on Haaraniemi. Paikalla olevan kallionyppylän pohjoisreunalla havaittiin tulisijallisen rakennuksen jäännös. Mäennyppylän itäpuolella on kosteikkoalue, jonka länsireunalla havaittiin nelikulmainen ilmeisesti kivillä vuorattu kaivanto. Mahdollisesti kyseessä on täytetty kaivo. Lisäksi rakennuksen jäännöksen koillis- ja länsipuolella havaittiin useita kiviröykkiöitä, jotka todennäköisesti ovat kaskiröykkiöitä.
Kohdetta ei dokumentoitu tarkemmin, eikä rakennuksen perustuksen sisäpuolelle tehty koepistoja.
Pitäjänkarttaan tai Kuninkaan kartastoon paikalle ei ole merkitty taloja tai peltoja. Myöskään vuoden 1965 peruskartassa paikalle ei ole merkitty rakennuksia.

Telakkaranta 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Rakenteet liittyvät paikalla olleeseen telakkaan, jonka toiminta on alkanut vuonna 1914 ja jatkunut vielä 1960-luvulle.
Puuluiska koostuu kahdesta päällekkäisestä hirsirakenteisesta ristikosta, jotka ovat todennäköisesti toimineet telakan luiskoina. Alempi rakenne koostuu 14 leveyssuuntaisesta ja kolmesta pitkittäissuuntaisesta hirrestä, ja se on asetettu pohjaan kiinni. Hirsien kiinnityksessä on ilmeisesti käytetty vain tappeja. Ylempi rakenne koostuu 10 pitkittäissuuntaisesta ja yhdeksästä leveyssuuntaisesta hirrestä, jotka on kiinnitetty väljemmin tapein ja köysin. Ylempi luiska on noin 8 x 6 m ja alempi on hieman lyhyempi.
Puuluiskan kaakkoispuolella on telakan toimintaa liittynyt kivirakenne, mahdollisesti luiskan pohjakiveys.

Telakkaranta 2 (Alusten hylyt)
Moderni; Kohde on puisen soutuveneen irtonainen laitapala, kooltaan noin 1,5 x 0,30 m. Pala on selkeästi sahattu irti, todennäköisesti veneen korjaamisen yhteydessä. Irtonainen veneen pala sijaitsee alle 10 m rannasta, jota on käytössä veneenlaskupaikkana. Kertyneen kasvillisuuden perusteella pala ei ole kovin vanha.

Telakkaranta 4 (Kulkuväylät)
Moderni; Kohde koostuu kahdesta rannalta alkavasta kivetystä alueesta. Rannalla sijaitsee pienen osittain betonirakenteisen laiturin jäännös. Luoteinen kivikeskittymä liittyy todennäköisesti tähän. Kaakkoinen keskittymä voi sen sijaan olla peräisin rakenteiden väliin jäävän veneenvetopaikan raivaamisesta.

Kallioisten torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1853 kartalla ja 1840-luvun pitäjänkartalla paikalla on torppa, mutta ei Kuninkaan kartalla (1776–1805). Torppaa ei ole merkitty enää v. 1965 peruskartalle. Kuninkaankarttaa tarkempia 1700 -luvun karttoja ei alueelta ole. Torppa on ilmeisesti 1800-luvun alussa perustettu ja autioitunut 1960-luvulle mennessä. Torpan ikä ja ”käyttöaika” ovat kuitenkin epävarmoja.
Torpanpaikan pohjoispuolitse kulkee tie kallion päällä sijaitsevalle rakennukselle. Mahdollisesti tien rakentamisen yhteydessä torpan tonttimaan pohjoisosa on muokkautunut, paikalla on kiviä ja myllätyn oloista maata. Tälle kohdelle tehdyssä koekuopassa todettiin hieman tiiltä. Torpan tonttimaa sijoittuu myös pellolle. Pelto oli tutkimusajakohtana sängellä ei sillä osin tehty mitään havaintoja. Paikalla ei to-dettu mitään maan pinnalle näkyviä asutuksen jäänteitä tai rakenteita.

Mäenpää Torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1853 kartalla ja 1840-luvun pitäjänkartalla paikalle on merkitty torppa, mutta ei Kuninkaan kartalle (1776–1805). Torppaa ei ole merkitty enää v. 1965 peruskartalle. Kuninkaankarttaa tarkempia 1700 -luvun karttoja ei alueelta ole. Torppa on ilmeisesti 1800-luvun alussa perustettu ja autioitunut 1960-luvulle mennessä.
Torpan paikalla todettiin lukuisia rakennusten jäännöksiä vanhan pellon (nykyisen koivikon) ja kallioreunan välisellä alueella. Kivetty kellari vanhan (vuoden 1965 kar-talla näkyvän) pellon länsilaidalla. Tästä itä-lounaaseen on neljä uunin jäännöstä (kiven, tiilen ja maan sekaisia kumpuja) ja kaksi kuoppaa, joista toinen selvästi vallillinen sekä lohkokiveä oleva rakennuksen kivijalan jäännös. Tontille johtava vanha tieura on maastossa edelleen nähtävissä. Paikalla ei todettu mitään selvästi moderneja rakenteita tai muutoin muokattuja tai myllättyjä kohtia. Torpan kohta vaikutti hyvin säilyneelle. Statusta voisi harkita myös muuksi kulttuuriperintökohteeksi, jos torpanpaikan iästä saadaan tarkempaa selkoa.

Sarkajalka Torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on torppa vuoden 1853 kartalla ja 1840-luvun pitäjänkartalla, mutta ei Kuninkaan kartalla (1776–1805). Torppaa ei ole merkitty enää v. 1965 peruskartalle. Kuninkaankarttaa tarkempia 1700-luvun karttoja ei alueelta ole. Torppa on ilmeisesti 1800-luvun alussa perustettu ja autioitunut 1960-luvulle mennessä. Torpan ikä ja ”käyttöaika” ei siis ole tarkemmin tiedossa.
Vuoden 1965 peruskartalla torpan paikka on rakentamaton. Nykyään torpan paikka on rakennettua ja muokattua aluetta.

Niitumaa Torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on torppa vuoden 1853 kartalla ja 1840-luvun pitäjänkartalla, mutta ei Kuninkaan kartalla (1776–1805). Torppaa ei ole merkitty enää v. 1965 peruskartalle. Torpan paikan länsipuolella siihen on kuitenkin merkitty talousrakennus. Torpan ”käyttöikä” ei siis ole tarkemmin selvillä.
Peltojen keskellä pienellä kallioisella metsäsaarekkeella sijaitsevalla tontilla todettiin rakennuksen jäännöksiä. Kaksi uunin jäännöstä (kivien, tiilen ja maan sekaista kumpua), mahdollinen kellarikuoppa ja kaksi rakennuksen kivijalan jäännöstä. Vuoden 1965 kartalla kyseisellä kohdalla on talousrakennus. Statusta voisi harkita myös muuksi kulttuuriperintökohteeksi, jos torpanpaikan iästä saadaan tarkempaa selkoa.

Porkkallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Inventoinnissa 2020 Porkkallio-nimisen kallioalueen lounaisosassa todettiin pienialainen louhos. Kalliosta on selvästi louhittu kiviaineista pois noin 10 m x 13 m suuruiselta alueelta. Louhittuja kivenlohkareita on kohteen ympäristössä. Kyseessä mahdollisti ns. kotitarvelouhos.

Jokela (1000040165) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikallisen kotiseutuhistorian harrastajan löytämä ja ilmoittama kohde sijaitsee Vääksynjoen alasuistolla, joen luoteisrannalla, viimeisessä mutkassa ennen Päijännettä.
Kyse on hirsistä (12 kpl) vahvoilla terästangoilla (3 kpl) yhteen kootusta lautasta (esim. kelluva laituri), joka lienee uitettu paikalle. Pituus n. 8,20 m, leveys n. 3,30 m. Hirret n. 0,36 x 0,36 m (uloin) ja n. 0,275 (keskileveys, muut).
Rakennelman päällä kasvaa nykyisin koivuja. Hirret ovat pintaosiltaan ja päistään lahoamistilassa. Rakennelman päällä oleva maakerros on enimmäkseen vedenpinnan yläpuolella.
Vääksyn joen läheisyydessä on ollut laajaa puutavaran uittotoimintaa jo 1850-luvulta alkaen. Toimijoina ovat olleet mm Tornator, Rauma Repola ja Fennia Faneri. Vääksyn Telakkarannan kulttuurihistoriallisessa selvityksessä v. 2018 luvussa 5.5.2 mainitaan ruukinpatruuna Erik Johan Längmanin rakennuttama ”kelluva laituri”, josta kirjoittaa Jouni Yrjänä väitöskirjassaan v. 2010 sivulla 207.

Lintumalahti Huhdanpohja (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Heinolan keskustasta noin 10 kilometriä kaakkoon Lintumalahden eteläosassa Huhtaniemen lahdessa.
Puurunkoisen limisaumaisen veneen osia, muun muassa kaaren katkelmia. Useita osia on havaittavissa pohjamudan seassa noin 15 metrin pituisella alueella. Pintaan on nostettu kaksi kaarenkappaletta, joiden pinta on kulunut. Osia on havainnoitu uimalla ja kahlaamalla 2021.

Ratakilometrin 135 ratavartijan tontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ratakilometrin 135 jälkeisen ratavartijan tontin ajoitus on epäselvä. Vuoden 1875 Senaatin kartaston karttalehdessä ei paikalla näy rakennuksia, mutta pituusprofiilin mukaan vastaavalla ratakilometrillä on ollut yksinkertainen vahtitupa. Varhaisin merkki rakennuksista on vuoden 1946 ilmakuvassa, jossa näkyy neljä rakennusta: yksi lähellä rataa, kaksi sen vieressä sekä neljäs tien toisella puolella. Rakennukset tien toisella puolella ollutta rakennusta lukuun ottamatta näkyvät vielä vuoden 1964 kartassa. Tontti on kuulunut vielä 1980-luvulla rautatiealueeseen. Tontin vieressä on ollut tasoristeys kaatopaikalle, puomit ovat yhä maastossa.
Tontilta ei maastokäynnillä löytynyt selkeitä jälkiä rakennusten kivijaloista. Tontti on hyvin tiheän kasvillisuuden peitossa, mikä hankaloitti tutkimuksia. Tontin ja tien välissä olevat puut voisivat olla vanhoja pihapuita. Heinikossa on uudehko kaivo vanhan tasoristeyspaikan kohdalla. Tontti vaatii parempaa tutkimusta, jotta sen merkittävyys voidaan selvittää. Tontin vieressä oleva rakennusryhmä on entisen ratavartijan itselleen rakentama mökki sekä sen ulkorakennukset.

Santamäki (1000043841) (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Vuoden 2021 inventoinnissa havaittiin ladottu kiveys Santamäen etelärinteen yläosassa, harjun laella kulkevan polun eteläpuolella. Ympäröivä maasto on nuorta mäntymetsää ja maasto muutenkin melko kivikkoista.Havaittu kivirakenne oli selkeärajainen, lähes maantasainen kiveys, jonka molemmilla reunoilla oli noin 50 cm kokoiset kivet latomuksen reunojen päällä. Latomus oli neliönmuotoinen ja sen koko oli noin 1,5 x 1,5 metriä. Osa kivistä vaikutti lohkotuilta, osa luontaisesti litteiltä.
Santamäellä on ollut hiekan ja soranottoa 1900-luvun aikana. Kiveys voi mahdollisesti liittyä siihen ja/tai olla jonkin työkoneen tai telineen pohja ja näin ollen todennäköisesti suhteellisen moderni.

Rauhoituspiiri (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikalliset menneisyyden harrastajat ilmoittivat keväällä 2022 (viranomaisille tiedoksi: Ilppari ILM22022) Soiniemestä, Neitovuoren alueelta löytämästään kuopasta sekä hiilestä ja kvartsinkappaleista sen ympäriltä.
Kohde tarkastettiin kesällä 2022. Kuoppa (n. 3,7 x 3 x 1,4 m) on reunoiltaan jyrkkäpiirteinen ja siten tuskin kovin vanha. Kuopassa ei ole havaittavia reunavalleja eikä valutusojaa. Kaivannon pohjalle tehdystä kairanäytteessä havaittiin ohuehko nokikerros, mutta ei huuhtoumakerrosta, mikä myös viittaisi kuopan olevan suht uudehko. Hiiltynyt kerros on hiilimiiluksi ohut. Hiiltynyttä maa-ainesta ja hiiliä on myös kuoppaa ympäröivällä lähialueella. Tarkastuksessa kuopan läheltä löydettiin myös kvartsin kappaleita, mutta näiden todettiin olevan luontaisia - myöskään esihistorialliseen asutuspaikkaan viittaavia jälkiä likamaasta ei kairausnäytteissä havaittu. Kuopan funktio on epäselvä.

Laitistenpohja 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärven pohjoisosassa Vääksyn kanavan eteläosasta noin 2,4 km länteen Laitistenpohjassa etelään osoittavan Saittaniemen länsipuolella.
Hylky havaittiin kesäkuussa 2022 viistokaikuluotaimella sahankärjen lähellä noin 12 metrin syvyydessä. Kaikuluotaimessa oli ilmoittajan mukaan havaittavissa kaksi laivahylkyä rinnakkain järven pohjassa.
Sukellusseura Lahden Pingviinit ry sukelsi 21.8.2022 toisella ilmoitetuista hylyistä. Hylyn todettiin olevan puurunkoinen, tasasaumainen ja sisälaudoitettu. Runko on pohjassa itä-länsi-suunnassa. Jälkiä koneesta ei havaittu. Hylkyyn on tarttunut kalaverkkoja. Pingviinit ry sukelsi kohteella myös heinäkuussa 2023 tehden seuraavia havaintoja: hylyn oletettu perä on niemeen päin. Hylyn pituus on 31 m ja leveys leveimmillään 7,5 metriä. Hylyn perässä on paksuhko paalu ja keula on suipomman oloinen. Molemmat kyljet ovat pystyssä ja oletetussa keulassa on jäljellä kansilankutusta. Sekä perässä että keulassa on molemmin puolin pollariparit ja keulan vasemmalla puolella olevassa pollarissa on vielä köyttä kiinni. Hylyn sisällä on vain muutamia lankkuja. Hylky lienee tyhjennetty ennen kuin se on hylätty ja jätetty uppoamaan. Hylyssä ei ole moottoria eikä peräsintä.
Hylky liittynee Saittaniemessä olleen Saitan höyrysahan toimintaan. Sahan omistivat Saitta -nimiset veljekset ennen myöhempiä omistajamuutoksia. Sahalaitos rakennettiin 1907 (lähde: Saitan asemakaavamuutoksen kaavaselostus, Ramboll 3.10.2016). Historiallisissa ilmavalokuvissa niemessä näkyy sahatoimintaa (lautatapuleita, vedessä olevia tukkinippuja) ainakin vuosina 1949, 1960 ja 1979.

Ykskoivu 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuoppajäänne sijaitsee Ykskoivun saaren pohjoisosassa, pohjoisrannasta noin 100 metrin päässä harjulla, pitkähkön suppamaisen muodostelman reunalla. Ympäristö on mäntykangasta. Noin 150 metriä koilliseen on Ykskoivun
varhaismetallikautinen asuinpaikka.
Kohde löydettiin vuoden 2009 inventoinnissa ja vuonna 2022 sen todettiin edelleen vastaavan 2009 havaintoja. Maaperäkairauksessa havaittiin kuopassa hiiltä. Kuoppa on kooltaan noin 1,8 x 0,7 m. Kuoppaan tehdyssä koepistossa oli hieman kehittynyt podsolimaannos, joten aivan resentti kuoppa ei liene. Kuoppaa ympäröi matalat vallit. Kuoppa muistuttaa muodoltaan kansallispuistossa inventoituja kuoppia, joita on määritelty nauriskuopiksi, tällä alueella ei tosin ole merkkejä kaskivilljelystä.

Ykskoivu 1 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ykskoivun saaren länsirannalla, 25 metriä rannasta, aivan kansallispuiston rajalla. Kuoppa on mitoiltaan noin 2 x 0,7 metriä ja sen ympärillä on selkeät vallit. Kuoppa löydettiin 2009 inventoinnissa ja tarkastettiin 2022. Vuoden
2009 inventoinnissa tekemän koekuopan perusteella kuoppa ei ole vanha.

Kelvenne 9 (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Kelventeen saaren länsirannalla, laguunimaisesta veneranta- ja nuotiopaikasta noin 300 metriä pohjoiseen. Nykyisen rantavallin taakse on
kasattu pieni kiviröykkiö pyöreistä rantakivistä kooltaan 2,5 x 2. Vuoden 2022 inventoinnissa latomus todettiin vastaavan 2009 tietoja. Se ei vaikuta kovin vanhalta.

Huhtsaari (Kulkuväylät)
Historiallinen; Huhtsaaren kummeli sijaitsee saaren länsirannalla, kallioisella luoteeseen suuntautuvalla niemellä. Kummeli on iso valkeaksi kalkittu kivipaasi, jonka päällä on heijastimet. 1800-luvun lopun purjehdusväyläkartoissa Huhtsaaren kummelia ei ole mainittu, joten se lienee vasta 1900-luvun puolelta.

Hinttolanhiekka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paikalla on noin 30 cm korkea ja 15 cm leveä betoninen tolppa, joka on luultavasti kuulunut johonkin väylä tms. merkkiin.

Tornionsalmi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Asikkalan kunnan itäosassa Päijänteen Hopeaselän ja Ruotsalainen -järven välissä Tornionsalmen etelärannan tuntumassa. Paikka on Vääksystä noin 19 km itäkoilliseen Tornionniemen pohjoisrannalla.
Hirsikehikko, josta jäljellä muodossaan 3-4 alimmaista kerrosta. Kehikon ympärillä on runsaasti rakenteesta irronnutta puumateriaalia. Kehikko on ollut täytetty kivillä. Hirsi- ja kivikokonaisuuden laajuus on noin kymmenen metriä. Rakennelma on hiekka- ja kivikkopohjalla. Sijaintipaikalla on kevyt virtaus.
Ilmoittaja on sukeltanut kohteella ja ottanut siitä valokuvia 26.6.2023.

Mottinen 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Mottisen pellon länsipuolisessa metsässä kalliota vasten on noin 6 m leveä ja 10 m pitkä kivistä latomalla rakennettu loivasti kaakkoon laskeva tasanne. Kivirakenteen korkeus on noin 80 cm ja kivikertoja on nähtävissä 2–3. Rakenne on osin romahtanut. Rakenteen päällä
kasvoi puita.
Kyseessä on mahdollisesti tiepenger tai latorakennuksen pohja. Mitään tulisijaan viittaa paikalla ei todettu. Vuosien 1873, 1874 Senaatin kartalla (Karttalehti XII 34) lähistöllä on rakennuksia ja rakennelma voisi liittyä kyseiseen maankäyttövaiheeseen.

Mottinen 3 (Maarakenteet)
Historiallinen; Inventointi 2023: Rinteessä Mottisen pellon länsipuolella noin 30 m etäisyydellä pellosta todettiin kaksi kapeaa kellarikuopan jäännöstä. Kuopat vaikuttavat tyylillisesti sellaisille, joiden päällä on ollut puinen katto. Mitään viiteitä kuoppiin liittyvistä puu/kivirakenteista ei kyseisellä kohdalla todettu. Pellot ovat nykyseillä kohdalla myös vuoden 1873, 1874 Senaatin kartalla (Karttalehti XII 34). Todettujen kuoppien lähistölle on Senaatin kartalle merkitty rakennuksia. Kyseiset kuopat liittynevätkin hyvin mahdollisesti kyseiseen maankäyttövaiheeseen.

Jyrängönkoski 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Heinolan keskustan vesialueella Jyrängönkosken pohjassa kosken länsiosassa Siltasaaresta noin 150 metriä alavirtaan.
Puurunkoinen limisaumainen soutuveneen mallinen vene, jossa on keskimoottori. Veneen koko on arviolta 5 x 2 metriä.
Veneen lähellä alavirran suunnassa on toinen limisaumainen keskimoottorivene.
Veneitä on videokuvattu 2021 ja video on YouTubessa https://www.youtube.com/watch?v=lgjj0BB81Ek "Sukellus Jyränkö Heinola 24.5.2021".
Veneiden paikantamisesta kerrotaan seuraavasti: Kun lasketaan niin sanotun "pikku virran" mukana myötävirtaan Forskullan kartanolta ja pysytään uomassa, jonka oikealla puolella on kivikkoa ja vasemmalla puolen tasaista hiekkapohjaa, vene tulee väkisinkin vastaan 7-9 metrin syvyydessä.

Huukinvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Huukinvuoren laella sijaitsee Heinolan ja Asikkalan kuntien rajan taitepiste, joka näkyy myös 1700-luvun kartoilla. Huukinvuoren laki tarkastettiin maastossa, mutta paikalla ei havaittu selkeää rajapyykkiä. Alue on avointa mäntymetsää ja paikoin avonaista kalliota. Mäen laella on kaksi laakeaa, kolmiomaista kiveä, joista suuremman koko on noin 0,8 x 1,3 m ja toisen noin 0,7 x 1,1 m. Ne ovat mahdollisesti olleet rajakiviä, jotka ovat kaatuneet. Suuremman kiven pintaa putsattiin hieman sammaleesta, mutta pinnassa ei havaittu merkintöjä.

Jyrängönvirta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Heinolassa Jyrängönvirrassa Koskensaaren ja Sahanniemen välissä lähellä Sahanniemen rantaa 11-12 metrin syvyydessä hiekkapohjalla. Paikalla on voimakas virtaus.
Perämoottorivene, jonka pituus on arviolta 5-7 metriä ja leveys noin 2 metriä. Vene on tasaperäinen ja siinä on keulakansi. Perässä on moottorin paikka, josta moottori puuttuu. Veneen parraslaudat ja peräpeili ovat väritykseltään punertavat, runko on maalattu vaaleaksi. Vene on saatettu moottorin poistamisen jälkeen päästää uppoamaan tarkoituksella.
Vene löytyi sukeltamisen yhteydessä. Veneestä on otettu vedenalaisvalokuvia 2023.

Haaralanmäki (Asuinpaikat)
Moderni; Lahden Ahtialasta, Haaralanmäen pohjoispuolelta, löytyy metsästä yhteensä viisi eri pituista kiviaitaa/raivausaitaa. Pisimmät niistä reunustavat aluetta sen itä- ja länsipuolilla. Itäinen raivausaita on noin 60 metriä pitkä ja läntinen on noin 50 metriä pitkä. Näiden väliin sijoittuu neljä lyhyempää kiviaitaa/raivausaitaa.
1949 vuoden ilmakuvissa näkyy alueelle rakennetut talot ja pelto, joita ei aiemmassa vuoden 1933 ilmakuvassa näy - tällöin alue oli vielä metsää. Ilmakuvista näkyy, että talot on purettu vuosien 2009 ja 2011 ilmakuvien välissä. Nykyään alue on metsittynyt, mutta alueelle tehdyt tiet ovat edelleen käytössä. Pisimmät raivausaidat mukailet peltojen reunoja, joten niiden voidaan olettaa olevan peltojen raivauksesta syntyneitä. Samoin pienemmät kiviaitoja muistuttavat rakenteet ovat joko rakennuksen kivijaloista tai muusta alueen raivaamisesta syntyneitä.

Pirttisaari (1000051781) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventoinnissa 2023 löydettiin paikalta hdeksän eri kokoista ja muotoista raivausröykkiötä. Muodoltaan ja kooltaan ne ovat vaihtelevia suurimpien ollessa muodoltaan pitkänomaisia 4 x 2 x 0,6 m. Pienimmät ovat puolestaan pyöreitä 1,5 x 1,5 m. Yksi röykkiö on ladottu maakiven kylkeen.
Röykkiöt sijaitsevat loivassa rinteessä, jota peittää runsas ja rehevä lehtokasvillisuus. Maaperä on paikalla mullan peittämää moreenia. Pitäjänkartalle vuodelta 1842 on merkitty paikalle peltoa ja vielä vuonna 1965 julkaistulla peruskartalla paikalla on niittyä.

Härmälä 2 (1000051917) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lahdentien ja Laurilan tilan väliin jäävällä metsäalueella, pienen kallioisen mäen laella havaittiin pieni sammaloitunut kivijalka, jonka keskellä uunin raunio. Sammaleen alla on nähtävissä tiilenkappaleita. Kivijalan koko on noin 4 x 4 metriä ja uunin raunio vie siitä noin puolet. Raunion korkeus on noin 1,5 metriä. Paikalle ei ole merkitty rakennuksia millekään vanhalle kartalle tai vanhoihin ilmakuviin. Kyseessä on todennäköisesti lyhytaikaisen torpan tai pienen riihen raunio, mahdollisesti 1800-1900- luvuilta.

Kukkila (1000051918) (Kivirakenteet)
Moderni; Kukkilan tilan itä- ja Haikulantien pohjoispuolisella metsäalueella havaittiin inventoinnissa 2024 sammaloitunut rajamerkki. Siinä on neliön muotoinen perustus, jonka halkaisija on noin 1,1 metriä ja korkeus noin 30 cm. Sen keskellä on hieman perustusta korkeampi (noin 40 cm) viisarikivi. Vanhojen karttojen mukaan paikalla ei ole historiallisesti merkittävää rajalinjaa, vaan kohde sijaitsee modernilla ja yhä käytössä olevalla kiinteistörajalla, joten sitä ei määritellä muinaisjäännöskohteeksi.

Laitistenpohja 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärven pohjoisosassa Vääksyn kanavan eteläosasta noin 2,4 km länteen Laitistenpohjassa etelään osoittavan Saittaniemen länsipuolella.
Hylkykohde havaittiin kesäkuussa 2022 viistokaikuluotaimella sahankärjen lähellä.
Sijaintipaikalla on 2-3 puurunkoista proomun hylkyä. Pituudeltaan proomut ovat olleet noin 30 metrisiä. Yhden proomun ehjä laita kohoaa pohjasta noin kahden metrin korkeuteen. Proomut vaikuttavat olleen koneettomia. Peräsimiä ei ole havaittavissa. Kaaret ovat ilmeisesti metalliset ja pinnaltaan ruosteiset. Hylkyjen keulat ovat noin 2 metrin syvyydessä ja perät noin 8 metrin syvyydessä. Hylkyjen rungot ovat kokolailla samansuuntaiset kuin läheinen kapea niemi.
Lahden Pingviinit sukelsi hylyillä heinäkuussa 2024 tarkastaen 2022 luotauksen antaman tiedon.
Hylyt liittynevät Saittaniemessä olleen Saitan höyrysahan toimintaan. Sahan omistivat Saitta -nimiset veljekset ennen myöhempiä omistajamuutoksia. Sahalaitos rakennettiin 1907 (lähde: Saitan asemakaavamuutoksen kaavaselostus, Ramboll 3.10.2016). Historiallisissa ilmavalokuvissa niemessä näkyy sahatoimintaa (lautatapuleita, vedessä olevia tukkinippuja) ainakin vuosina 1949, 1960 ja 1979.

Ruoriniemi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vesijärven eteläosassa Lahden Niemen kaupunginosassa Ruoriniemen länsipuolella noin kuuden metrin syvyydessä.
Puurunkoisen proomun hylky, jonka päämitat ovat 27,6 x 7 metriä. Runko on tyhjä, jäljellä ei ole lastia. Myöskään kantta tai kansirakenteita ei ole jäljellä. On oletettavaa, että kyseessä on vanha tukkiproomu, joka on hylätty käyttötarpeen loputtua ja kansi on ehkä purettu pois ennen hylkäämistä. Lähistöllä on sijainnut muun muassa Fennia Faneri Oy, joka toimi 1925 - 1970.
Hylky löytyi kesällä 2022 sattumalta, kun Lahden Pingviinit ry:n jäsen viistokaikuluotasi tavallista lähempänä rantaa. Sitä ennen hylyn on havainnut tekemissään viistokaikuluotauksissa Pekka Rekola. Lahden Pingviinit on kuvannut hylkyä 2023. Hylystä on kuva-aineistoa www.hylyt.net -palvelussa (21.5.2024), ks. Ruoriniemen proomu.

Huovari itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Padasjoella Huovarin saaren eteläosan itäpuolella noin 200 metrin päässä rannasta noin 12 metrin syvyydessä.
Arviolta 1930- tai 1940-luvulta peräisin olevan puurunkoisen linja-auton hylky. Auto on pohjalla katollaan ja sen pohja repeytynyt irti ja kääntynyt oikealle eteen keulan viereen. Auton perä on ehjä. Renkaat ja moottori puuttuvat. Hylyssä on kiinni kalaverkkoja. Hylyn koko on arviolta 3 x 10 metriä.
Kohteesta löytyy tietoja hylyt.net-palvelusta, ks. Huovarin hylky (sivulla vierailtu 4.9.2024). Palvelussa on vedenalaiskuvia hylystä.

Riihilahden pohjukka (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Vuoden 2023 kaavainventoinnissa alueelta, lounaaseen ja kohti järveä viettävästä rinteessä löydettiin kuusi eri kokoista ja muotoista kivilatomusta, jotka ovat todennäköisesti viljelyröykkiöitä. Kooltaan ne ovat pienehköjä, suurimman ollessa 2x2x0,3 m ja muodoltaan neliömäinen. Vuonna 1842 laaditussa Pitäjän kartassa paikalle on merkitty pieni pelto ja vielä vuonna 1965 tehdyssä peruskartassa on siihen merkitty niittyä.

Hemmilä 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaidan/vallin jäännös sijaitsee Lintulantien pohjoispuolella, noin 45 metriä tiestä pohjoiseen. Sammaleen peittämä, luonnonkivistä tehty kivivalli on kallion reuna-alueella ja pituudeltaan noin pari metriä. Jäännös on matala, lähes maantasainen. Valli vaikuttaa olevan osa muutoin tuhoutunutta kiviaitaa.
Kohdalle ei ole merkitty asutusta historiallisille kartoille eikä uudemmalle kartta- ja ilmakuva-aineistolle. Kohteen itäpuolitse on 1800-luvulla kulkenut Hemmilän torppaan johtanut tie ja 1900-luvun alkupuolen aikana tien kohdalle on raivattu viljelymaata, joihin vallin rakentamisella on todennäköinen yhteys.

Hemmilä 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäsaarekkeen eteläreunalla, Lintulantien eteläpuolella, noin 150 metriä tiestä. Alueelta havaittiin vuonna 2024 suoritetussa inventoinnissa tasaisen pihamaan reunalla pitkänomainen kiveys. Rakenne on noin 2,5 metriä pitkä ja noin 80 cm leveä ja koostuu suurehkoista ja keskikokoisista sammaloituneista luonnonkivistä, joita on ladottu vierekkäin ja päällekkäin. Paikalle on merkitty rakennus vuosien 1892–1899 lohkomiskartalle ja vuosien 1892–1894 uudistuskartalle. Tätä vanhemmilla kartoilla paikalle ei ole rakennuksia. Vuoden 1959 ilmakuvassa erottuu tällä kohdin heikosti noin 10 x 5 metrin kokoisen rakennuksen jäännökset. Sittemmin suurin osa rakennuksen kivijalasta on tuhoutunut.

Hemmilä 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäsaarekkeen itäreunalla sijaitsevan tasaisen alueen reunamilla, Lintulantien eteläpuolella, noin sata metriä tiestä. Vuonna 2024 suoritetussa inventoinnissa paikalta havaittiin matalaa kivirakennelmaa. Maantasainen kiveys on noin 3–4 metriä leveä ja vajaa 20 metriä pitkä ja kulkee suunnilleen mäen itäreunan suuntaisesti. Rakenne on sammaleen peittämä ja koostuu pienistä tai keskikokoisista, pyöristyneistä luonnonkivistä. Vuosien 1874–1875 Senaatin kartalle (karttalehti XIV 33) on näille paikkeille merkitty lounais-koillissuuntainen aita peltolohkojen välille. Vuoden 1842 pi-täjänkartalla (karttalehti 3111 02 Hollola) kulkee tällä kohdin samansuuntaisena pellon ja metsän välinen raja. Kiveys voisi olla kylmä-muuratun kiviaidan jäännös, joka on sittemmin hajonnut / hajotettu maan tasalle.

Hemmilä 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäsaarekkeen itäreunalla, Lintulantien eteläpuolella, noin 90 metriä tiestä. Vuonna 2024 suoritetussa inventoinnissa paikalta löydettiin pienen rakennuksen kivijalan jäännökset sekä sen viereltä pieni kuopanne. Kivijalka koostuu lohkokivistä, joissa on näkyvissä poranjälkiä. Muodoltaan kivijalka on neliömäinen ja kooltaan noin 4–5 metriä. Vuosien 1874–1875 Senaatin kartalle (karttalehti XIV 33) on tälle kohdin merkitty pihapiirin reunamilla si-jainnut ulkorakennus. Vanhemmille tai uudemmille kartoille ei tälle kohdin ole merkitty ra-kennuksia.
Noin kolmen metrin päässä kivijalasta sijaitsee pyöreähkö kuopanne. Se on halkaisijaltaan reilun metrin kokoinen ja syvyydeltään reilut puoli metriä. Kuopan reunamilta havaittiin pinta-maassa raudoitetun betonin kappaleita.

Koivula (1000053134) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lintulantien eteläpuolella, metsäsaarekkeessa. Vuonna 2024 suoritetussa inventoinnissa havaittiin 2020-luvulla puretun Kallioisen talon piha-aukion laidalla, puretun asuinrakennuksen takana ja kuusien lomassa pätkä kylmämuurattua kiviaitaa. Aita on noin 10 metriä pitkä ja noin 50 cm korkea ja koostuu pienistä ja keskisuurista lohkokivistä. Aita vaikuttaa ajoitukseltaan melko nuorelta rakenteelta. Sen päällä oli vain ohut kerros havuja ja kivet olivat selkeästi nähtävissä. Aidan päällä ja ympäristössä oli muoviroskaa. Suunnilleen län-siluoteesta itäkaakkoon kulkeneen kiviaidan jatkeeksi on istutettu lyhyt kuusiaita. Pihapiiriä kiertäneen kuusiaidan pätkiä on nähtävillä muuallakin puretun asuinrakennuksen ympäristössä.

Vähä-Sorrila (Kivirakenteet)
Moderni; Vuonna 2024 suoritetussa inventoinnissa Vähä-Sorrilan tilan luoteispuoleisen pienen mäen laella havaittiin lohkareisista kivistä tehty röykkiö. Se sijaitsee sekametsässä, loivasti etelään laskevan mäen yläosassa. Röykkiön koko on noin 2 x 3 metriä ja korkeus noin 50 cm. Röykkiön viereen tehdyssä kairauksessa pintamaakerrokset ovat sekoittunutta multaa, jonka alta tulee puhdas hiekkamoreeni. Tästä noin viiden metrin päässä on suuren maakiven juureen kasattuja kiviä. Mäkialueen laki on luontaisesti melko kivikkoinen ja paikoitellen vaikuttaa muokatulta. Mäen alue on 1990–2000-lukujen ilmakuvien mukaan ollut avointa. Röykkiö siis mitä todennäköisimmin liittyy moderneihin metsänkäyttötoimenpiteisiin.

Hämäläisranta (Kivirakenteet)
Moderni; Paikalla sijaitsee n. 1 x 1 x 0,5 m kokoinen rajamerkki. Sen keskellä on pystykivi ja siinä on numero 7. Paikalle ei ole merkitty rajaa vanhalle 1840-luvun pitäjänkartalle eikä vuoden 1969 peruskartalle. Nykyään paikalla on kiinteistöraja, joten rajamerkki lienee varsin moderni.

Pietilä 1 (1000056105) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pietilän tilan koillispuolella on n. 1m leveä, 0.5 m korkea ja 60 m pitkä kiviaita, joka sijoittuu pääsääntöisesti luoteis-kaakko-suuntaisesti. Aita tekee 90 asteen käännöksen tilan pohjoiskulmassa ja jatkuu lounaaseen päin.
Pitäjänkartalla paikalla on pelto, jonka muoto näkyy myös 1950-luvun ilmakuvassa. Kiviaita on todennäköisesti kyseisen pellon luoteisosan reunaa.

Kukkila 2 (Asuinpaikat)
Moderni; Lahdentien ja Kukkilan tilan väliin jäävällä metsäalueella, kallioisen mäen lounaaseen viettävällä rinteellä on maakellari. Betonirakenteinen kellari on vahvasti sammaloitunut ja sen kaarevahkon katon päälle on kaatunut puu. Rakenteen oviaukko on alarinteen suuntaan. Ympäristössä kasvaa sekametsää. Paikallisen maanomistajan mukaan rakenne on syksyyn 2024 asti sijainnut tiheähkön kuusikon suojissa, minkä vuoksi sitä ei todennäköisesti huomattu alueella saman vuoden keväällä-kesällä tehdyssä inventoinnissa.
Paikalle ei ole merkitty asutusta historiallisille kartoille. Ensimmäiset talot lähiympäristöön on merkitty vasta 1900-luvun alun kartta-aineistoon. Kellari saattaa erottua heikosti 1960-luvun ilmakuvassa. Myös rakennustapansa perusteella kyse on varsin nuoresta rakenteesta.
Kohde on viety rekisteriin kansalaiselta saatujen kuvien ja sijaintitietojen perusteella eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kellari on ilmeisen nuori eikä sitä määritellä muinaisjäännös- tai kulttuuriperintökohteeksi.

Kitula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kitula on merkitty mm. vuoden 1845 pitäjänkartalla ja vuoden 1873 (Wahlman, 1873) kartalle. Varhaisemmilla kartoilla, kuten vuoden 1693 kartalla ja kuninkaan kartalla (1776-1805) ei ole merkintää talosta. Alue on historiallista Koskipään kartanon aluetta Hartolan kylässä.
Talonpaikka sijaitsee nykyseillä Jokivarren alueella Sysmäntien eteläpuolella Tainionvirran pohjoispuolella. Alue on edelleen rakennettua ja asuttua.

Muskola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Muskola on merkitty mm. vuoden 1845 pitäjänkartalle ja vuoden 1873 (Wahlman, 1873) kartalle. Varhaisemmilla vuoden 1693 kartalla ja esim. kuninkaan kartalla (1776-1805) ei ole talosta merkintää. Alue on historiallista Koskipään kartanon aluetta Hartolan kylässä.
Talonpaikka sijaitsee nykyseillä Jokivarren alueella Sysmäntien eteläpuolella Tainionvirran pohjoispuolella. Alue on edelleen rakennettua ja asuttua.

Muikkuapajanlahti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Heinolassa Jyrängönvirran ja Koskensaaren länsipuolella olevassa Muikkuapajanlahdessa 2 -3 metrin syvyydessä.
Lahdessa on useita veneen hylkyjä. Veneet on havaittu viistokaikuluotaamalla elokuussa 2025. Luotaaja arvioi, että veneitä saattaa olla yhdeksän. Luotauskuvien perusteella näyttää siltä, että veneet ovat säilyttäneet hyvin muotonsa. Luotaaja arvioi veneiden olevan puurunkoisia.

Sahanniemi itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Heinolassa Jyrängönvirrasta itään Sahanniemen itärannassa Maitiaislahdella.
Kolme toisiaan lähellä olevaa proomun hylkyä ja yksi suorakaiteinen hylky. Hylyt näkyvät osittain pinnalle, yksi niistä on kuitenkin kokonaan pinnan alla ja se on havaittu viistokaikuluotaamalla. Hylyt on havaittu elokuussa 2025.
Historiallisissa ilmakuvissa 1948,1949, 1957, 1960 ja 1961 Heinolan Maitiaislahdessa näkyy näkyy runsaasti merkkejä puutavaran uitosta, kuten tukkilauttoja. Vuoden 1961 ilmakuvassa näkyy myös Sahanniemen itärantaan kiinnitettyjä proomuja. Sahanniemessä on toiminut mm. 1931 valmistunut Heinolan vaneritehdas. Sahanniemellä on ollut myös saha.

Arramaja 4 (Taide)
Moderni; Inventointi 2025: Punavärillä tehty kuvio, joka on maalattu kalliopaljastuman päällä sijaitsevan korkean siirtolohkareen etelään aukeavalla, lähes pystysuoralla seinämällä. Paikalla on taannoin tehty päätehakkuu, jolloin kivi on näkynyt suoraan leirikeskukselle vievälle tielle. Kyseessä on moderni maalaus, jota on epäilty muun muassa leirikeskuksen vierailijoiden tekemäksi. Väriaine rapautuu kiven pinnasta ja samalla se on rikkonut kiven kiderakennetta. Maalauksen korkeus on 60 cm ja leveys 50 cm. Maalaus sijaitsee noin 130 cm korkeudella.

Ressunpuisto (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Inventointi 2025: Valtatien 12:n ja Nastolantien välisessä metsässä Kankaanpääntien länsipuolella sijaitsee Levon pieneläinhautausmaa. Eläinten hautauksia muistomerkkeineen sijoittuu myös selvitysalueelle. Samalla harjulla todettiin vallillinen sisäosaltaan suppilon muotoinen kuoppa kohdassa N 6758607 E 433357. Kuopan halkaisija on noin 4,4 m, vallien kanssa noin 7 m. Syvyys on noin 2 m. Kuopan kaakkoispuolella on pienempi kuoppa. Kairattaessa kuopan pohjalla, reunoilla tai valleissa ei todettu hiiltä. Kuoppa vaikuttaisi näkyvän tuoreena kaivantona vuoden 1954 ilmakuvassa. Maanmittauslaitoksen Lidar-aineistosta tehdyssä vinovalovarjos-teessa kohde näyttää hiilimiilulle, hiiltä kohteessa ei kuitenkaan todettu. Kohteen merkitys ei selvinnyt inventoinnissa.

Pekko (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pyhäjärven etelärannalla, metsäisellä rinteellä pellon reunassa. Paikalla kerrotaan sijainnen soikeita kivilatomuksia. Suurimmaksi osaksi hävitetty. Epävarma muinaisjäännös.

Myötämäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Vääksyn keskustassa, Kanavatien koillispuolella, palvelukeskus Oltermannin kohdalla. Kohde on omakotitalon puutarhassa, talon ja tien välissä. Paikalla kasvaa muutamia omenapuita ja marjapensaita. Muutoin paikka on pihanurmikkoa. Tontti on alkujaan raivattu hiekkapohjaisesta kangasmaasta ja viettää loivasti koilliseen. Tontilla sijainneesta perunapellosta löytyi vuonna 1954 nk. pohjalainen kourutaltta. Kohde on todennäköisesti jäänyt lähes kokonaan uuden maantien alle. Vanha Vääksyn maantie on kulkenut nykyistä tietä ylempänä terveyskeskukseen (luoteeseen) päin. Nykyinen tie kulkee kutakuinkin valkokuvaaja Salmisen asuinrakennuksen kohdalla ja siis todennäköisesti myös kohteen päältä.

Koukunniemi (81010016) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Koukunniemen kaakkoisrannalla, Tainionvirran suulla. Kaksi pohjois-eteläsuuntaista maavallia, päistä avoimia, seinämät kaartuvia, pituudeltaan noin 100 metriä. Kimmo Seppänen on pitänyt niitä ihmisen tekeminä, mutta T. Sepänmaan mukaan (2002) ne ovat selviä rantavalleja eli luonnonmuodostelmia. Vallit on merkitty kaavaan ge-merkinnällä (alue, jolla on geologisia erityisarvoja). Pohjoisemmassa vallissa sijaitsee kivikautinen asuinpaikka (Koukunniemi B).

Kumpeli (Hautapaikat)
Rautakautinen; Jyrängönvirran rannalta, Hotelli Kumpelin pihamaalta rantakallion kolosta on löydetty rakennustöissä viikinkiaikaisia pronssikoruja: solki, rannerenkaan katkelma, sormus, ketjunkannattimen katkelmia, rautavartaan pala ja piin pala.

Järventausta (98010018) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Joenpolven päärakennuksesta 150 m itään. Paikka on etelään viettävää peltorinnettä, jonka pohjoispuolella kokoaa Suurimäki. Röykkiö on pyöreä ja halkaisijaltaan 4 m. Sen korkeutta on vaikea määritellä, koska sen päälle on kasattu pellosta kerättyjä kiviä. 1962 röykkiön korkeus oli 1 m. Vuoden 2004 tarkastuksessa röykkiö oli hävitetty pellonraivauksen yhteydessä. Kohde siirretty luokkaan 3.

Hyväneula Linnamäki (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Linnamäki tai Linnanmäki sijaitsee Hyväneulan kylän yhteismaalla, Mieholantien länsipuolella, Hyväneulan koulusta 400 m lounaaseen. Paikka on alavien peltorinteiden ympäröimä harjanne, joka on lähes kokonaan tuhoutunut jo lopetetussa soranotossa. Mäen säilyneessä länsisosassa kasvaa kuusivaltaista tiheää sekametsää. Metsässä erottuu vanhoja rakennuksenperustuksia, kuoppia ja kulku-uria.
Mäkeä on paikannimen perusteella pidetty mahdollisena muinaislinnana, mutta alueella ei ole tehty tutkimuksia. Paikalla on perimätiedon mukaan ollut vallituksen jäänteitä, mutta niitä tai löytöjä ei kuitenkaan ole todettu. Paikan luonne onkin jäänyt varsin epäselväksi. Inventoinnissa 1999 mäen lounaispuolisia peltoja tarkastettiin löytämättä mitään merkkiä muinaisjäännöksestä. Kohdetta on syytä pitää epävarmana muinaisjäännöksenä.
Poutiainen inventointi 2014: Kohde vaikuttaa lähes kokonaan tuhoutuneelta. Merkkejä tuoreesta soranotosta sorakuopan luoteis- ja lounaisosissa. Itärinteessä ja sen kupeessa on viereisen tilakeskuksen toimintaan liittyviä rakenteita. Ympäröivät pellot olivat sängellä, joten pintapoimintaa ei voitu tehdä. Kohteen rajaus perustuu topografiaan ja on suuntaa antava.

Vakinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vakinpelto sijaitsee n. 5,5 km länsilounaaseen Lahden keskustasta. Löydöt ovat tulleet kaakkoon viettävältä peltorinteeltä, jonka maaperä on hietaa. Porvoonjoen haaroja virtaa paikan itä-, etelä- ja länsipuolella 400-800 m:n päässä. Kohde sijaitsee aurinkoisessa, etelään aukeavassa notkossa, jota reunustavat itä- ja länsipuolella tuulelta suojaavat kalliot.

Tiilipirtti (Hautapaikat)
Kivikautinen; Hauta on sijainnut loivasti Porvoonjokea kohden viettävällä rinneteellä, kaakkoon viettävällä rinteellä sijaitsevan hiekkakuopan itäreunassa. Paikka on jäänyt omakotitalon alle.

Ylä-Kokkola 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Rautakautiseen ruumiskalmistoon viittaavat löydöt tehtiin Ylä-Kokkolan puretusta päärakennuksesta n. 40 m etelään sijainneen entisen asuinrakennuksen perustuksia kaivettaessa. Inventoinnissa 2002 todettiin, että korkean maavallin ja Tyrnin talon väliin jää vain kapea maakaistale. Mikäli kalmistosta on vielä jäljellä jotain, sijaitsee se maavallin alla.
Kalmisto on kuulunut laajaan esihistorialliseen muinaisjäännöskompleksiin.

Lukkari (398010020) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ahtialan Paakkolanmäen pohjoisreunalla. Hiekkatöyräällä sijainnut erillinen liesikiveys tutkittiin kokonaan 1986 eikä sen ympäristössä havaittu muuta kulttuurikerrosta. Tulisija ajoitettiin rautakautiseksi siitä löytyneen keramiikan perusteella.. Inventoinnissa todettiin, että kaivauspaikalle on rakenettu omakotitalo jonka takapihan pohjoispuolella on leikkikenttä. Leikkikentän jälkeen maasto alkaa kohota ja muuttuu metsäiseksi. Vaikuttaa kuitenkin todennäköiseltä, että muut paikalla mahdollisesti olleet rautakautiset rakenteet ovat maankäytön yhteydessä tuhoutuneet.
Asuinpaikka kuuluu laajaan esihistorialliseen muinaisjäännöskompleksiin.

Arpela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Salajärven itärannalla, hiekkaisella pellolla, ja Arpelan talosta itään ja riihestä noin 15 m. Pelto on nykyisin metsittynyt, ja se viettää loivasti kohti järveä. Asuinpaikan länsipuolella maasto nousee tielle, joka kulkee osin läjitetyn maan päällä. Löytöinä asuinpaikalta on talletettu kiviesineen teelmä, poikkikirveen teräkatkelma, luontainen kivi ja kvartsia.
Asuinpaikalle tehtiin toukokuussa 2010 tarkastus asuinpaikan rajojen määrittelemiseksi tekemällä rantaan viettävälle pellolle muutamia koepistoja. Löytöjä ei tullut, ja näin ollen asuinpaikka rajattiin pienialaiseksi, noin 6 x 10 m alueeksi vanhojen löytöpaikkojen mukaan.
Kevään 2014 koekaivaus osoitti, että kyseessä on hyvin pienialainen ja huonosti säilynyt asuin- tai leiripaikka. Peltoviljely on tuhonnut paikan lähes kokonaan, ja asuinpaikalla on tehty riittävästi arkeologisia tutkimuksia. Rantayleiskaavan mukaisen rakennuspaikan ja/tai rasitustien sijaintien muuttamiselle ole estettä.

Tupala (532010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee pienellä pellolla, Evattua ja Kivijärveä yhdistävän joen varressa, Vt 5:n luoteispuolella. Hiekkamaasta läheltä pellon nurkkaa on löydetty kvartsia.
Kesän 2007 lopulla asuinpaikka on todettu lähes kokonaan tuhotuksi maan kuorinnalla ja hiekkaa läjittämällä. Paikalla on lisäksi kevytrakenteisia mökkejä. Ehjää muinaisjäännöstä on kuitenkin säilynyt vielä siellä, missä istutuskoivikkoa entisen pellon paikalla on jäljellä.

Kilpisaari 2 (532010022) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Arrajärven Kilpisaaren kaakkoisosassa, Iitin ja Nastolan rajalta noin 400 m pohjoiseen. Kiviröykkiö on kalliolla hiukan ympäristöään korkeammalla, sen lähistöllä on muutamia suurehkoja maakiviä. Kallio on sammalen ja varvuston peitossa.
Kohde tarkastettiin vuonna 1999 yleisöilmoituksen perusteella. Tarkastuksen perusteella röykkiö arvioitiin varhaismetallikautiseksi lapinraunioksi. Kalliolle kasatun röykkiön koko on noin 3 x 4,9 x 0,7 m, ja se on kasattu kalliopohjalle. Se on muodoltaan soikeahko, mutta säännöllinen.
Röykkiö tutkittiin kaivauksessa vuonna 2013. Sen todettiin olevan tulisijan jäännös. Löytöinä saatiin palanutta luuta, todennäköisesti siasta. Nokimaakerroksesta saatiin talteen myös hiiltyneitä viljanjyviä. Neljästä viljanjyvästä saatiin radiohiiliajoitus Hela-3404: 195±47 BP, syvemmältä nokimaakerroksesta löytyneistä hiiltyneistä männyn käpysuomuista saatiin radikohiiliajoitukset Hela-3405: 881±40 BP ja Hela-3406: 395±40 BP. Ajoitusten ja kaivaushavaintojen perusteella röykkiö on ollut toistuvassa käytössä myöhäiseltä rautakaudelta ainakin 1600-luvulle saakka. Viimeisessä käyttövaiheessa se on selvästikin toiminut riihen kiukaana kaskialueella. Kaivauksen jälkeen röykkiö entistettiin.

Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Arrajärven Kilpisaaren eteläkärjen itäisellä niemellä, jossa on rantahietikkoa ja törmää. Törmän päällä on 1990-luvulla tehty saunamökki. Sitä rakennettaessa osa paikasta on ilmeisesti tuhoutunut.
Rantahiekalla oleva löytöalue on noin metrin Arrajärven pintaa ylempänä. Löydöt (kvartsiesineitä, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, tekstiilikeramiikkaa, palanutta luuta) ovat pintalöytöjä rantahiekalta noin 30 m matkalta rannan suuntaisesti sekä törmälle tehdyistä koekuopista. Asuinpaikan laajuuden selvittäminen edellyttää koekaivauksin.
Vuoden 2021 tarkastuksessa kohteen ympäristöön tehtiin useita koekuoppia. Tarkastuksessa havaittiin, että maankäytön seurauksena suurin osa asuinpaikasta on tuhoutunut. Tästä syystä kohteen oikeaa laajuutta on mahdotonta selvittää.

Immilä Oijala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lokakuussa 1865 löydettiin vanhan rakennuksen paikalta yhtenä kasana 1000-luvun alkupuolen rahoja.

Vehkosilta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Esineet löytyivät vuonna 1948 Kaunosen päärakennuksesta itään, uuden talon perustuksia kaivettaessa. Esineet olivat suuren maakiven vieressä kivilaatan alla. Paikalla on nykyisin talousrakennuksia.
KM 12000:1-9 (ketjulaite, pronssispiraaleja, lasimassahelmiä)
KM 12155:1-2 (lasimassahelmiä, pronssispiraaleja)

Rotinkoski (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Rotinkoskella (Myllyniitynojan koskella) vanha vesimyllyn paikka, mistä on jäljellä kahteen osaan lohjennut myllynkivi.

Hallaharju (781010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ravioskorven Hallaharjulla, Kumpulan talosta 150 metriä etelälounaaseen. Paikka on lounais - koillis -suuntaisen Hallaharjun keskellä, vanhassa sorakuopassa, joka kasvaa nykyisin sekametsää.
Asuinpaikka on todettu 1965, jolloin hiekakkuopan reunasta on havaittu punaista hiekkaa, hiiltä ja kvartseja. Soranoton pahasti tuhoaman asuinpaikan rippeet on tutkittu 1966, jolloin on saatu talteen lähinnä pelkkää kvartsia. Ilmeisesti samasta sorakuopasta on löytynyt myös kourutaltta.

Jokiontie (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Sysmän keskustassa, Majutveden itäpuolella, Ala-Vehkajärvestä Majutveteen laskevan Huitilanjoen länsipuolella. Lyödöt v. 1998 syksyllä ovat päätien ja Jokiontien risteyksen pohjoispuolella olevalta rakentamattomalta alueelta, josta purettiin vanha muuntaja. Paikalla matala kumpare, jossa irtokiviä, kalliopaljastumaa, maakiviä ja vähän rakennusjätettä. Paikalla on sinne ajettua maata paikoin n 30 cm vahvuudelta.
Esineet (KM 31156:1-2, solki ja tappara) löytyivät Jonas Strengin ja Eero Mäkelän tutkiessa metallinilmaisimella tonttia muuntajan purkamisen jälkeen. Esineet olivat rikkoituneissa maakerroksissa ja lähellä maan pintaa.
Läheltä on aikasemmin löytynyt tappara ja työkirves KM 8312:1-2, sekä kirves KM 11011.
Paikalla tehty koekaivaus 1999, jossa ei todettu merkkejä säilyneestä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Paikalla tai lähistölllä mahdollisesti ollut kalmisto on tuhoutunut kokonaan.

Seurakuntatalo (781010086) (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Seurakuntatalon länsipuolisella kalliokumpareella, sen laella olevan avokallion itälaidalla. Kalliossa on yksi soikea noin 24 x 18 cm kokoinen ja 5 cm syvä kuppimainen syvennys, muodoltaan säännöllinen ja hakkausjälkinen. Kuoppa on ihmisen muotoilema, mutta kokonsa vuoksi esihistorialliseksi uhrikupiksi epävarma. Kalliossa on lisäksi historiallisen ajan hakkauksia, mm. vuosiluku 1810/11 86.
Vuoden 2009 inventoinnissa kohde todettu tuhoutuneeksi kokonaan.

Ala-Musteri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Myllykylän peltoalueiden itäpuolella, Ala-Musteri-nimisen lammen lounaisrannalla, pumppuasemasta noin 120 m pohjoisluoteeseen. Harjun lakialueen eteläosan kaakkoislaidalla on soikea painanne, kooltaan noin 3 x 5 m (syvyys 0,5 m). Koekuopasta löydettiin keramiikkaa ja palanutta luuta. Kuopassa oli myös likamaakerros. Lähiympäristö on ehjä, ja asuinpaikkaa voi olla laajemmallakin alueella.

Pumppuasema (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Myllykylän peltoalueiden itäpuolella, Ala-Musteri-nimisen lammen eteläpuolella, pumppuasemasta n. 20 m itään, harjun laella.

Suurijärvi (1000001372) (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Heinolan keskustasta etelään, Suurijärven pohjoisrannalla sijiatsevalla niemellä. Paikalla on rannasta noin 15 m etäisyydellä rantaterassi, jonka laelle tehdystä koekuopasta löytyi saviastianpaloja. Keramiikan löytöpaikan yläpuolella sijaitsevalle terassille tehdystä kuopasta löytyi kvartseja. Maalaji alemmalla terassilla on hienoa hiekkaa, ylemmällä terassilla tosin kivisempää.

Ekonpelto 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jääsjärveen laskevan Tainionvirran pohjoispuolella, laajahkolla peltoalueella, jonka eteläosan halkaisee Itä-Hämeen opistolle johtava tie. Löytöalue sijaitsee Tainionvirran koulun kohdalta pellon reunasta 85 metriä itään.
Alue on varsin tasaista, paikoin hyvin loivasti kumpuilevaa peltoa, joka maalajiltaan on hietamultaa. Paikalla erottui noesta tummaksi värjäytynyt alue, jossa oli rapautuneita kiviä, rautakuonaa, palanutta savea, savitiivistettä ja rautakauden tyypin keramiikkaa. Tarkkuusinventoinnissa asuinpaikkaa tutkittiin metallinilmaisimella ja pintapoiminnalla kohteen rajaamiseksi (mm. pronssinen hihnan päätehela). Itä-Hämeen opistolle johtavan tien vieressä havaittiin toinen nokimaa-alue, jolta löytyi polttokalmistoon viittaava löytö (kappale sulanutta pronssispiraalia, jossa on seassa palanutta luuta ja lasia).
Tien eteläpuoliselle alueelle oltiin vuonna 2003 suunnittelemassa rivitaloja, kohteen itäpuolinen alue on vuorostaan muutettu golfkentäksi.

Tupala 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi on siirretty alkuperäiseltä paikaltaan Tupalan talomuseon vanhimman rakennuksen astinkiveksi. Kiven alkuperäinen sijaintipaikka on ollut noin 350 metriä pohjoiskoilliseen sen nykyisestä sijaintipaikasta.

Jaakonniemi (1000003292) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Täysin tuhoutunut kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Salajärven eteläpään pohjoisrannalla, Jaakonniemen itätyvessä. Paikalta on yksi kvartsi-iskos.

Ylä-Syrjälä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Yläsyrjäntien varressa olevan peltosaarekkeen etelälaidalla. Se on matala, maan myötäinen ja koostuu mahdollisesti vain yhdestä kivikerroksesta. Kivet ovat kohtalaisen pieniä, halkaisijaltaan 10 - 50 cm. Röykkiön mitat ovat pohjois-eteläsuunnassa 1,3 m ja itä-länsisuunnassa 2 m.
Röykkiö voi olla peltoröykkiö, mutta samassa saarekkeessa on myös suurempia ja isommista kivistä kasattuja selkeitä peltoröykkiöitä, joista kohde eroaa kokonsa ja rakenteensa puolesta.

Iso-Palpanen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Iso-Palpajärven eteläpäästä 250 m etelään ja Iso-Palpasentiestä 50 m itään, loivasti luoteeseen laskevalla hiekkarinteellä. Se on rakennettu suuren pöytämäisen maakiven itäpuolella, kiveä vasten. Korkeudeltaan röykkiö on noin 0,5 m ja sen leveys on pohjois-eteläsuunnassa 2,5 m ja itä-länsisuunnassa 1,5 m.

Lisä-Toivola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Painanne sijaitsee valtatie 4:n länsipuolella Mattilanlammen ja Huiskaharjun välissä 20 metrin päässä valtatiestä. Painanne on maljamainen, halkaisijaltaan noin 3 metriä ja syvyydeltään noin 0,5 metriä. Kuopan ympärillä on selvät noin 1 metrin levyiset ja 0,2 -0,3 metrin korkuiset vallit. Painanteen pohjalla on 15 senttimetrin paksuinen hiilikerros. Huuhtoutumiskerros oli hyvin ohut. Kuopan keskeltä noin 3,5 metriä etelälounaaseen on matala noin 70 cm halkaisijaltaan oleva painauma, joka saattaa liittyä kuoppajäännöksen käyttöön.
Painanne on tutkittu vesihuoltolinjan rakentmisen yhteydessä 2021. Alue voidaan vapauttaa suojelusta.

Kotikangas (1000007124) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Painanne sijaitsee Mattilanlammen ja Huiskanharjun välissä kulkevan valtie 4:n itäpuolella, bussipysäkin kohdalla, vain 10 metrin päässä tiestä. Painanne on maljamainen ja se on halkaisijaltaan 3,5 m ja syvyydeltään noin metrin. Siinä on selvät noin 50 - 70 senttimetrin levyiset ja 20 -30 senttimetrin korkuiset vallit. Vallissa on suuaukko painanteen pohjoispuolella. Painanteen pohjalla ja reunoilla on turpeen alla hiilikerros. Huuhtoutumiskerros on hyvin ohut.
Vuoden 2021 kaivauksessa tutkittu kuopparakenne on selkeästi ihmisen tekemä ja
ja lienee siis hiilihauta. Kaivaushavainnot viittaavat mahdollisuuteen, että hautaa on käytetty hiilien valmistukseen useampaan otteeseen.
Kaivauksilla otetusta näytteestä tehdyn AMS-ajoituksen perusteella hiilihautaa on käytetty
historiallisella ajalla, aikaisintaan 1600-luvun puolivälissä ja todennäköisesti viimeistään
1800-luvun alussa.

Hoimela (1000007187) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Asikkalan kirkonkylässä Hoimelan tilan hevostallien takana kulkevan tien itäpuolella tien leikkauksessa on lähes kokonaan tuhoutuneen hiilimiilun jäännökset. Kohde sijaitsee lähellä Asikkalanselän rantaa.

Suomen urheiluopisto 3 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Suurijärven lounaisrannalla, pienessä ympäristöstään hieman kohoavassa niemessä. Röykkiö on matala, halkaisijaltaan 6-7 m ja sitä on käytetty nuotiopaikkana. Röykkiön kiviä on käännetty istuimiksi. Alue on luonnostaan kivistä, mutta röykkiön sijainti on sopiva lapinrauniolle.

Ropioissaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ruotsalaisen Hopeaselällä sijaitsevan Ropioissaaren lounaispuolella, etelään laskevassa rinteessä olevan hiekanottokuopan reunassa. Noin 50 cm syvyydessä hiekkakuopan reunassa kulkee hiilirantu ja sen ympärillä on punaista palanutta hiekkaa.

Harakkamäki B (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Esineet on löydetty vuoden 1895 paikkeilla Harakkamäen länsireunalta, sileältä kalliolta, jonka päällä oli noin 20 cm paksu maakerros. Maa oli hiilensekaista ja esineet silkkirihmaan pujotettuja. Löydöt (KM 5408:1-7) neljä hopealevyriipusta, kolme hopeista filigraanikoristeista helmeä.

Sepänkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla tiedetään historiallisten lähteiden perusteella olleen myllyn. Nykyisin siellä on vuolas koski, jonka yläpuolista uomaa on muokattu lähes kivettömäksi - ilmeisesti vasta myllyvaiheen jälkeen. Alue on tiiviisti rakennettua.

Vanaja (1000013634) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Kivijärven pohjoisosan itäpuolella, maantien ja pellon vieressä.
Pelto on juuri metsitetty, kyläteiden risteysalue on ilmeisesti tasattu. Kylätien viereisellä kumpareella, tonttialueella (3) on kevytrakenteinen pieni rakennus, jonka vieressä on kiven- ja maansekainen kasa. Siinä oli tiilenkappaleita, jotka eivät kuitenkaan ole resenttejä.

Pihtisuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllynpaikka sijaitsee kivijärven länsipuolella, Pihtisuolta järveen laskevan puron kohdalla.
Tiedetään, että keväisin puro oli tapan padota, jolloin suolle muodostui allas. Siitä tullutta virtausta säädeltiin ja käytettiin myllyyn. Puro on raivattu 1960-luvulla, eikä inventoinnissa voitu paikalla havaita mitään säilyneitä rakenteita myllystä. Sieltä on aikaisemmin löydetty myllynkivi, joka on siirretty Murha saaressa sijaitsevan kesämökin pihalle.

Ämmäntöyräs (Taide)
Historiallinen; Struven ketjun piste, joka on ollut merkintä isossa kivessä. Uusimmassa inventoinnissa 2002-2009 pisteen on todettu tuhoutuneen. Struve käytti pisteestä nimeä Ämmänäuräs, nykyiseltä maastonimeltään piste on Ämmäntöyräs. Piste ei ole osa UNESCOn maailmanperintökohdetta.Struven ketju on kolmioketju, joka kulkee lähellä 26 pituuspiiriä Pohjoiselta jäämereltä Mustallemerelle. Tämä astemittausketjun pituus on noin 2820 km ja se mitattiin vuosina 1816 - 1855, Mittauksella selvitettiin maapallon kokoa ja muotoa. Sitä on kutsuttu myös venäläis-skandinaaviseksi astemittauk-seksi, koska se silloin kulki vain Venäjän ja Ruotsin alueella.Nykyisin ketjun 265 kolmiopistettä sijaitsevat kymmenen maan alueella: Norja, Ruotsi, Suomi, Venäjä, Viro, Latvia, Liettua, Valko-Venäjä, Moldova ja Ukraina. Näiden maiden esityksestä ketju hyväksyttiin UNESCON maailmanperintökohteeksi vuonna 2005. Kussakin maassa on muutama parhaiten säilynyt piste valittu edustamaan ketjua. Yhteensä maailmanperintölistalla on 34 pistettä, ja niistä kuusi on Suomessa.Ketjun muut pisteet on suojeltu kansallisin toimin. Suomessa on kaikkiaan 83 ketjun peruspistettä, mikä on lähes kolmannes kaikista. Pisteet on yleensä merkitty kiviin tai kallioon yhdellä tai kahdella poranreiällä. Torniosta pohjoiseen merkkinä on käytetty ristiä. Muutamalle pisteelle ei ole tehty pysyvää merkintää. Suuri osa Suomen alueella olevista pisteistä ja niiden ympäristöstä on säilynyt aste-mittauksen päivistä.

Kirkonlahti (2058) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kirkonlahdella noin 35 metrin päässä kunnan yleisen uimarannan niemenkärjestä länsikoilliseen.
Puinen pienikokoinen veneen hylky. Löydettäessä hylky sijaitsi täysin mudan sisässä lukuunottamatta joitakin siitä irronneita osia. Rakenteeltaan hylky on limisaumainen ja sen kummallakin kyljellä on kolme laitalautaa. Kaaria hylyssä oli yhteensä kahdeksan, joista osa oli löydettäessä vielä alkuperäisellä paikallaan. Hylyn pituus oli vanteineen 609 cm ja säilyneen osan leveys noin 100 cm. Alkuperäistä veneen leveyttä ei voitu mitata, koska veneen toinen kylki puuttui. Hylyn katajasta veistetyt kaaret oli liitetty emäpuuhun ja laitalautoihin takorautanauloin.
Hylky oli tuhoutumassa Kirkonlahden ruoppauksessa. Koska hylyn tyyppi ja rakennustapa katsottiin kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi, hylky tutkittiin 1998. Dendrokronologisella menetelmällä hylky ajoitettiin 1800-luvun lopulle. Tutkimusten yhteydessä hylyn osat nostettiin. Hylky konservoitiin Hollolan kunnan ja Museoviraston yhteistyönä ja hylky asetettiin esille Hollolan kunnantalolle 4.2.2008. Hylyn kenttätöiden, tutkimuksen ja konservoinnin vaiheet on julkaistu kirjassa Suomalaisia veneitä, Nautica Fennica 2005-2006.

Iso-Tiuhanen (Kulkuväylät)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Sysmän rajaa olevalla Iso-Tiuhasen saarella Virmailanselällä. Saari on pieni, halkaisijaltaan vain noin 100 m. Kummeli on merkitty 1800-luvun lopun purjehdusväyläkartassa saaren itärannalla. Täällä kallioisen rannan kivikossa havaittiinkin matala kummelin pohja, halkaisijaltaan noin 2,5 m, vähän maata keskellä ja koottu erikokoisista kivistä. Kummeli on selvästi purettu, sillä kivet on viety paikalta pois.

Huhtsaari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka on sijainnut Huhtsaaren luoteeseen suuntautuvan poukaman hiekkarannassa. Paikalta löytyi muutamia selvästi ihmisen työstämiä kvartseja rantavedestä, sekä vesirajan hiekasta että vedenpinnan alapuolelta. Alue on hienohiekkaista rantaa. Todennäköisesti asuinpaikka on Päijänteen transgression aikana veden pinnan alle jäänyt ja tuhoutunut, vaikka on myös mahdollista että kohde olisi varhaiselta metallikaudelta ja tuhoutunut törmän eroosiossa. Ensimmäinen vaihtoehto on todennäköisempi. Muualta saareen tehdyistä koekuopista ei tullut mitään esihistoriaan vivahtavaa.
Huhtsaaresta on aikanaan löytynyt kivikautinen irtolöytö, suiponsoikea reikäkivi (KM 10284) 1920-luvulla, mutta tarkkaa löytöpaikkaa ei ole tiedossa. Tieto viittaa Huhtsaaren olleen tuolloin viljellyn (löytö olisi pellolta) tai sitten löytö on rantavedestä. Todennäköisesti vanha irtolöytö liittyy kivikautiseen asuinpaikkaan.

Kukonkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hollolan historiassa mainitaan, että vuonna 1905 Hollolassa oli ”Kukon mylly, joka kuului Oskar Idille”. Lahden paikannimistö -kirjan mukaan Kukonkosken mylly oli Hollolan Okeroisten kylässä Porvoonjoen kosken, Kukonkosken tuntumassa. Koski on ollut ja on ilmeisesti edelleen Kukonkosken tilan kohdalla. Tila on aikoinaan nimetty kosken mukaan. Perimätiedon mukaan mylly olisi ollut tilan pohjoispuolella.
Samassa teoksessa kerrotaan myös, että entisten Kukonkoskenpeltojen kohdalla on ollut Okeroisten Yli-Kartanon mylly. Kukonkoskesta noin 600 m koilliseen päin sijaitsee Nikulan (Nikkilä) kantatalo, jonka historia ulottuu ainakin 1500-luvulle asti. Tila jaettiin vuonna 1754 kahtia, Nikulaan ja Heikkilään, jotka merkittiin maarekisteriin vuonna 1835. Heikkilä liitettiin Hollolan Okeroisten Yli-Kartanoon 1870-luvulla. Nikula sijaitsi alun perin Okeroisten pohjoisella kylätontilla, mutta siirtyi
nykyiseen paikkaansa Porvoonjoen niemekkeeseen luultavasti vuonna 1905. Todennäköisesti Kukonkosken mylly on tuo Kukonkoskenpeltojen kohdalla ollut mylly, joka yhdistetään Heikkilän kautta Yli-Kartanoon.
Kukonkosken myllyn oletetulle paikalle tehtiin tarkastuskäynti kesällä 2011. Kukonkosken tilan eteläpuoliselta tontilta löytyi lipputangon juurelta vanha, harmaa
myllynkivi (h. n. 135 cm, k. n. 17 cm), joka oli siirretty sinne Leevi Hartikan entiseltä tontilta. Perimätiedon mukaan myllynkivi on alun perin ollut Kukonkosken tilan kohdalla jokirannassa. Myllynkivestä on lohjennut melko iso pala pois, joten se on todennäköisesti heitetty pois myllystä käyttökelvottomana. Muita myllyn osia tai rakenteita ei tarkastuskäynnillä havaittu.
Näiden tietojen perusteella voidaan sanoa melko varmasti, että Kukon mylly on ollut olemassa ainakin 1900-luvun alkupuolella. Luontevin paikka myllylle olisi Porvoonjoen Kukonkoski, joka sijaitsee Kukonkosken tilan tuntumassa. Mylly on ollut käytössä ehkä vain lyhyehkön aikaa, jolloin siitä ei ole jäänyt karttoihin merkintää.

Lahden kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lahden kylä on sijainnut nykyisen Lahden kaupungin keskustassa. Lahden kauppatorin kunnostustöiden takia on tehty pelastuskaivauksia ja valvontoja sekä niihin liittyen mm. kasvijäännetutkimuksia. Alueelta on löytynyt kymmeniä erilaisia rakenteita. Löydöistä suurin osa liittyy 1800-luvun rakennuksiin, mutta vanhimmat löydöt ovat rautakauden ja keskiajan taitteesta. Paikalta löytynyt, ilmeisesti uusiokäytössä ollut lautaruuhi on ajoitettu 1550- tai 1600-luvulle. Esiin tullut tielinja on tulkittu Yliseksi Viipurintieksi. Sen kahden puolen löytyi rakennusten jäännöksiä. Tienpohjan alta paljastui kiveyksiä, jotka liittyivät aikaisempaan rakennuskantaan. Yhdestä kiveyksestä on ajoitus 360+/-120 BP.
Vuoden 2015 Kaivausten merkittävimmät löytyneet rakenteet olivat kaksi kellarin jäännöstä, joista suuremmassa oli valettu betonilattia ja tiilimuuratut sisäseinät. Kellari ajoittuu todennäköisesti 1870-luvulle. Kellari sijoittui jatkoksi Lahden Torikaivauksessa 2013 löytyneelle Mäkelän kaupan rakennukselle. Muut löytyneet rakenteet olivat huonommin säilyneitä rakennusten perustusten ja mahdollisesti lattioiden jäännöksiä. Mitään rakennetta ei voitu varmasti ajoittaa 1800-lukua vanhemmaksi. Löytöaineisto oli kauttaaltaan varsin nuorta ja se voitiin liittää Lahden kylän viimeiseen vaiheeseen ennen vuoden 1877 paloa tai välittömästi tätä seuraaviin vaiheisiin. Valtaosa löydöistä luokiteltiin poistettaviksi. Torikadun alle jäi edelleen häiriintymättömiä kulttuurikerroksia, nyt tutkitun alueen ulkopuolelle.
Havaintojen perusteella kulttuurikerrokset ulottuvat lännessä aivan Lahden Toriparkin perustuskaivannon reunaan ja idässä Torikadun kiinteistöjen kivijalkojen viereen.

Linkinpohja 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vääksyn keskustaajamasta itään ja Vääksyn kanavasta noin neljä kilometriä itään Telakkaniemen itäpuolella olevassa Linkinpohja -lahdessa.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on Linkinpohja -lahdessa Linkinpohja 1 -nimellä muinaisjäännösrekisterissä olevan proomun hylyn (nro 2069) perän tuntumassa siten, että hylyn keulaosa on jäänyt proomun alle (ehkä jopa useiden metrien matkalta). Hylky makaa mutapohjalla keula kohti rantaa. Hylky on näkyviltä osiltaan noin 10 metriä pitkä ja seitsemän metriä leveä. Aluksen kyljet ja perälauta ovat irronneet kaarista ja makaavat pohjassa osittain hautautuneena sedimenttiin. Kylkien limisaumainen rakenne on hyvin hahmotettavissa sedimentin läpi. Kaksiosainen peräranka on pystyssä ja alimmat kylkilankut ovat edelleen rangassa kiinni. Katkenneita kaaria ja muita hylyn osia makaa hylyn sisällä sikin sokin. Proomun 2069 peräsin ja ilmeisesti muitakin osia proomusta on hylyn osien päällä. Hylyn perälauta on suurehko, noin 1,9 metriä leveä. Kaaret ovat melko ohuita veistokaaria. Kaaret on kiinnitetty kylkilautoihin rautanauloin. Kaarien väli on noin 30 cm. Alus vaikuttaa tyypiltään avoimelta talonpoikaispurjehtijalta, jolla on voitu kuljettaa isoja lasteja.
Hylky havaittiin 2013 Linkinpohja 1 -hylyn tarkistuksen yhteydessä. Hylkyä dokumentoitiin ja siitä otettiin dendrokronologisia näytteitä syksyllä 2014. Näytteet (4 kpl) analysoitiin Lundin yliopistossa. Puut, joista alus oli rakennettu, oli kaadettu 1905-1906. Tämän perusteella hylyn ei oleteta olleen uponneena yli sadan vuoden ajan. Hylky poistetaan venesataman rakentamisen yhteydessä syksyllä 2015 samoin kuin proomun hylky Linkinpohja 1.

Otamo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varhaisimmat maininnat kylästä ovat vuosilta 1430 ja 1462 ja ensimmäinen maakirjamerkintä on vuodelta 1539. 1560-luvulla kylässä on ollut neljä tilaa.
Kohde on paikannettu Kuninkaan kartaston perusteella, eikä sitä ole tarkastettu maastossa. Kylätontti on rakentamatonta niittyä ja peltoa ja suuntaa antavan rajauksen sisäpuolelle jää myös rautakautinen mahdollinen asuinpaikka Sikala. Vuoden 2012 arkistoinventoinnissa kylätontin paikka on merkitty virheellisesti lähemmäs Kolunlahtea. Koordinaatit on muutettu vastaamaan kylätontin paikkaa.

Paason kartano (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ilmeisesti miehen hautaus, joka tuhoutunut pellonraivauksessa. Lähinnä kansainvaellusajan loppua / merovinkiajan alkua.
Esineet ovat löytyneet Saviniemen alueelta pellonraivauksen yhteydessä ja jälkeen. Ainakin yhden esineen kerrotaan löytyneen matalan maakiven luota 12 askeleen päästä rannasta, noin metri vedenpintaa korkeammalta tasolta. Arkistossa olevien löytötietojen perusteella ei löytöpaikkaa voida varmuudella enää paikantaa. Ilmoitettujen koordinaattien osoittamassa paikassa, n. 20 m rannasta itään, on matala, noin metrinen maakivi, joka saattaisi olla em. löytötiedoissa mainittu kivi. Muinaisjäännökseen viittavia merkkejä ei kiven ympäristössä kuitenkaan havaittu vuoden 1992 tarkastuksessa, ei myöskään vuonna 2018. Paikannus päätelty em. lähteistä ja se on viitteellinen +- 50 metriä.

Myllyoja 2 (1000036738) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Lahden Renkomäessä pellolla Pennalan muinaisjärven koilliskulmassa koekuoppien perusteella havaittu kulttuurimaakerros.
Koekuopasta tavattiin noin 25 senttimetrin syvyydellä maanpinnasta selvä ja voimakas hiilikerros. Kerros näkyi ensin pienen koekuopan pohjoisleikkauksessa, ja tulkittiin alustavasti kulttuurikerrokseksi. Varmuuden saamiseksi kuoppa laajennettiin neliömetrin suuruiseksi ja hiilialue paljastui tulenpidon seurauksena värjäytyneeksi hiekkaiseksi kulttuurikerrokseksi. Kerroksen paksuus oli hyvin ohut, vain noin 2–3 senttimetriä. Koekuopasta 26 löytyi yksi pii-iskos.
Koekuoppien ja lapionpistojen perusteella asuinpaikkakerroksen laajuudeksi määriteltiin noin 20x15 metriä.
Alueelle on kaavoitettu omakotitaloalue, mistä johtuen kohde tutkittiin kokonaisuudessaan kesällä 2020. Kohde osoittautui vähälöytöiseksi ja myöhemmän maankäytön (pellonmuokkaus, ojitus, salaojitus) pahoin mylläämäksi.

Kissamäki (1000039495) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Ansiontien ja Valtatien pohjoisemmasta risteyksestä noin 50 itään, tiheässä sekametsässä, luoteeseen viettävässä rinteessä. Paikalla on pohjakaavaltaan neliömäinen ja jyrkkäseinämäinen kuoppa, jonka laajuus on 4 x 4 m ja syvyys 1,3 m. Kuoppaan liittyy valli, jonka leveys on 2 m ja korkeus 0,5 m. Kuopan pohjaan tehdyssä lapionpistossa todettiin runsaasti hiiltä. Maaperä on hiekkaa.
Vuoden 2021 kaivauksessa tutkittu kuopparakenne on selkeästi ihmisen tekemä. Sen käyttötarkoitus on epävarma. Rakenteen alkuperäinen muoto on voinut olla maljamainen tai suorakulmainen.
Kaivauksilla otetusta näytteestä tehdyn AMS-ajoituksen perusteella rakenne on moderni.

Käpylä (1000039496) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ansiontien ja Valtatien pohjoisemmasta risteyksestä noin 620 metriä kohti Hartolan kirkonkylää. Inventoinnissa 2020 löytyi valtatien molemmin puolin kuopparakenteet.
Rakenne 1: Tervahauta sijaitsee iäkkäässä mäntymetsässä, tasamaalla. Paikalla on pohjakaavaltaan pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on 3,5 m ja syvyys 1,1 m. Kuoppaa ympäröi valli, jonka leveys on 1,5 m ja korkeus 0,3 m. Kuopan pohjaan kaivetussa lapionpistossa todettiin hiilensekaista hiekkaa ja heikko podsolimaannos.
Rakenne 2: Paikalla todettiin pohjakaavaltaan varsin suorakulmainen kuoppa, jonka laajuus on 3,5 x 1,5 m ja syvyys 1 m. Kuoppaa ympäröi valli, jonka leveys on 1,5 m ja korkeus 0,3 m. Erityisesti kuopan itäreuna on jyrkkä. Pohjaan tehdyssä lapionpistossa todettiin runsaasti hiiltä ja heikko podsolimaannos. Kohteen voi tulkita lähinnä hiilimiiluksi.
Vuoden 2021 tutkimuksissa kaksi kuopparakennetta todettiin selkeästi ihmisen tekemiksi.
Rakenne 1 on todennäköisesti hiilihaudan jäännös. Se oli muodoltaan pyöreä. Erillinen
pienikokoisempi painanne liittynee jollain tavalla hiilihautaan.
Myös rakenne 2 on todennäköisesti kuoppamainen hiilimiilu. Se on ollut muodoltaan pyöreä ja reunoiltaan loivasti laskeva.
AMS-ajoitusten perusteella rakenteen 1 todennäköisimpänä käyttöaikana voi pitää 1500-
tai 1600-lukua. Rakenne 2 on vanhempi: sen todennäköisimpänä käyttöaikana voidaan pitää 1400-lukua.

Pellonpää (1000039499) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mattilanlammentien ja Valtatien risteyksestä noin 300 m kohti Hartolan kirkonkylää ja 20 m länteen Valtatiestä. Alueella on kaksi kuopparakennetta.
Rakenne 1: Loiva, soikea kuoppa kankaalla, halkaisija 2,5 x 3,5 m, syvyys 20–30 cm.
Rakenne 2: Matala ja loivareunainen pyöreä kuopanne sijaitsee loivasti viettävässä rinteessä, noin 15 metriä valtatiestä länteen. Kuopan länsipuolella erottuu matala valli. Kuopan halkaisija on 1,5–2 metriä ja syvyys 30 cm. Kuopan keskelle tehdystä koepistosta havaittiin hiilenpaloja piston pohjalle asti.
Vuonna 2021 tutkittiin arkeologisin kaivauksin kaksi kuopparakennetta. Ne
todettiin selkeästi ihmisen tekemiksi. Rakenne 1 tulkittiin mahdollisiksi kuoppamaiseksi hiilimiiluisi, mutta varmuutta käyttötarkoituksesta ei ole. AMS-ajoituksen perusteella
se on suhteellisen nuori, mahdollisesti 1700- tai 1800-luvulla käytössä ollut.
Rakenne 2 voi olla pienikokoinen keskussäiliöllinen tervahauta. AMS-ajoituksen perusteella
se näyttää olleen käytössä rautakaudella.

Suppaanlampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on hiilimiilu, joka sijaitsi noin 830 metriä pohjoiskoilliseen Ansiontien ja Valtatien eteläisemmästä risteyksestä, ja noin 70 m itään Valtatiestä. Kohde tutkittiin kaivauksin kesällä 2021 sen jäädessä VT-4:n tiealueelle. Kohteen status on tästä syystä muutettu kiinteästä muinaisjäännöksestä poistetuksi muinaisjäännökseksi.
Kuvaus: Kuoppa sijaitsee matalan mäen alareunalla. Maa viettää kuopan kohdalla loivasti pohjoiseen. Ympärillä on kasvanut sekametsää. Kuoppa on muodoltaan ne-likulmainen. Sen sivun suunta on itäkaakko–länsiluode. Kuopan pohjoispuolella on matala 1,6 x 0,5 x 0,1 m kokoinen kuopanne.
Kuopan itä- ja länsipuolella on havaittavissa vallia. Matalaa vallia on myös kuopan pohjois-puolella, alarinteessä. Kuoppa on itä–länsi-suunnassa 2,2 m ja pohjois–etelä-suunnassa 1,2 m laaja. Eteläreuna on jyrkkä ja vastaavasti pohjoisreuna loiva. Rakenteella on syvyyttä 55 cm. Rakenteen koko leveys valleineen on itä-länsi-suunnassa 4,2 m. Valli on kuopan itäpuolella 80 cm leveä ja 20 cm korkea, pohjoispuolella 100 cm leveä ja 15 cm korkea.
Alkuperäinen kuopparakenne on ollut hyvin jyrkkäreunainen, seinämiltään liki pystysuoraksi kaivettu. Pohjan reuna on nurkistaan pyöristynyt ja pohja tasainen, liki vaakasuora. Inventoinnissa ja kaivauksessa kuopan maannoksesta löydettiin hiiltä ja hiiltynyttä puuta.
Kyseessä on selkeästi ihmisen kaivama kuoppa, todennäköisesti hiilihauta. Vuoden 2021 tutkimusten AMS-ajoituksen perusteella hautaa on käytetty erittäin todennäköisesti 1400-luvulla tai viimeistään 1500-luvun alussa

Läpiänjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on vuonna 2001 inventoinnissa löytynyt koekuopasta neljä kappaletta kvartseja (KM 33052), jotka saattavat olla asuinpaikkaan liittyviä löytöjä. Inventoijan kuvaus löytöluettelossa:
"Suurijärvestä hieman koilliseen päin sijaitsee Läpiänjärvi, jonka rannat ovat rakentamattomia. Järvi on pieni erämaajärvi, jonka etelään päin olevat rannat ovat jyrkkiä kalliorantoja. Järven luoteisrannalla Kalliojärvestä laskevan puron itäpuolella on kaakkoon päin oleva tasanne, jonka koillispuolella nousee jyrkkä kalliorinne. Tasanteelle tehtiin muutama koekuoppa ja yhdestä koekuopasta löydettiin kvartseja (KM 33052), joissa oli lohkeamispintoja. Läpiänjärven kohdetta voidaan pitää mahdollisena esihistoriallisena kohteena, koska kvartsi ei luonnostaan liittynyt maaperään ja kohteen sijainti oli erinomainen. Tasanteella oli kuopanteita, jotka mahdollisesti olivat tuulen kaatojen seurauksena syntyneitä."

Kivimäki (1000042256) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivimäen metsäisellä alueella, Kivimäen talosta noin 195 metriä itään havaittiin inventoinnissa vuonna 2021 noin 4 metriä halkaisijaltaan oleva ja noin 30 cm ympäröivästä maastosta koholla oleva pyöreä kehä, joka oli keskeltä hieman kuopalla. Kuoppaa peitti lehti- ja sammalkerros. Kuopan keskelle tehtiin lapiolla koepisto, josta paljastui hiilenpalojen ja noen sekaista moreenimaata ainakin 15 cm: n syvyyteen.
Inventointihavaintojen perusteella kyseessä voi mahdollisesti olla historiallisen ajan hiilihauta tai -miilu, jonka tarkemman rakenteen ja ajoituksen selvittäminen vaatisi kohdennetun tutkimuksen. Vuoden 1964 painetulla kartalla havainnon vieressä kulkee metsäpolku.

Kuivurinmäki (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vääksyn taajamassa, Anianpellontien, Lahdentien ja Kartanotien rajaamana on maatalouskäytössä ollut alue, jolta rakennukset on purettu. Sen maata on monin paikoin muokattu. Alueella on säilynyt osa vanhaa seudun läpi kulkenutta päätietä, joka on merkitty vuonna 1766 laadittuun pitäjänkarttaan. Seudun läpi on kulkenut Hämeenlinnasta Olavinlinnaan johtava päätie myös jo keskiajan lopulla, mutta ei ole varmaa onko kyseessä sama tielinja. Ennen tarkempia tutkimuksia on silti syytä olettaa, että linjaus voi olla täysin sama. Tie on vanhojen karttojen ja ilmakuvien perusteella poistunut yleisestä käytöstä vuoden 1905 jälkeen ja ennen vuotta 1965. Tietä on modernina aikana muokattu ja paranneltu, mutta on mahdollista, että sen tasoituskerrosten alla on säilynyt muinaisjäännökseksi katsottavia tiekerrostumia.
Vuonna 2021 inventoinnissa kiinteän muinaisjäännöksen rajaus tehtiin ainoastaan tutkimusalueen kohdalle, eli Kartanotieltä noin 110 m länteen. Ilmakuvien ja ilmalaserkeilausmallien perusteella tien jäännös vaikuttaa jatkuvan myös tutkimusalueen itä- ja länsipuolella.

Hälvälän koulu (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kaavainventoinnissa 2023 löydetty esihistoriallisen tai historiallisen ajan asutukseen liittyvä kulttuurikerros noin 20 x 15 metrin kokoiselta alueelta, keskeltä peltoa. Kohteen tarkempi ajoittaminen edellyttää arkeologista kaivaustutkimusta ja ajoittavia löytöjä/näytteitä.

Pallaksenranta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lahdessa Vesijärven eteläosassa Pallaksenrannassa 1-3 metrin syvyydessä.
Viistokaikuluotaamalla 2024 havaittu puinen suorakaiteinen rakenne, joka voi olla laiturin jäännös tai aluksen hylky.
Paikkatietoikkunan historiallisissa ilmakuvissa rakenteen kohdalla näkyy L-muotoinen pistolaituri teollisuusrakennusten lähellä 1951, 1959, 1960 ja 1962. Pallaksen alueella toimi ainakin Oy Pallas Ab, joka valmisti puisia lankarullia 1905-1968. Ei ole tietoa liittyykö rakenne tehtaan toimintaan.

Myllysaari itäpuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Lahdessa Vesijärven eteläosassa Myllysaaren itäpuolella 5-6 metrin syvyydessä.
Viistokaikuluotaamalla 2024 havaittu pitkänomainen anomalia, joka voi olla veneen hylky.

Korpikankare (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lahdessa Vesijärven eteläosassa Korpikankareen edustalla 3-4 metrin syvyydessä.
Viistokaikuluotaamalla 2024 havaittu anomalia, joka muistuttaa pienen veneen hylkyä. Luotauskuvassa veneessä näyttää erottuvan yksi tuhto.