mj

Björkö-Rävstugan (Kivirakenteet)
Kohdetunnus 33010001
Historiallinen; Kohde sijaitsee Björkön keskustasta itäkoilliseen, metsäautotien länsipuolella, hakkuuaukealla. Laajassa luontaisessa kivikossa on useita kuopanteita ja muita ihmisten kaivelujen jälkiä, mm. röykkiöitä muistuttavia rakennelmia. Paikalliset asukkaat kutsuvat Rävstuganiksi suurta, selvärajaista, säännöllisen pyöreää, matalaa kivikehää tai -vallia, jonka läpimitta on noin 14-15 m. Kehällä on pari matalampaa kohtaa; kehävallin korkeus on 0,6-1 metriä. Kehän sisäpuoli on kivikkoa, mutta on alempana ympäröivän kivikon pintaa. Kehän keskellä on pienempi kehävalli, läpimitaltaan noin 2,5 metriä. Se on alempaa kehävallia matalampi. Paikallisten oppaiden mukaan sisäkehän keskellä on luultavasti pidetty tulta; rapautuneita kiviä oli jonkin verran näkyvissä.

Björkö-Storhamnskatan/Vikarskatan (Työ- ja valmistuspaikat)
Kohdetunnus 33010002
Historiallinen; Storhamnsskatan/Vikarskatan sijaitsee Björkön pääsaaren koillisrannalla. Kohde sijaitsee uudesta kalasatamasta noin 300 metriä itään ja rannasta noin 40 metriä.
Rantamäellä ja -metsikössä on kunnostetu kalamaja, useita rakennusten perustuksia, verkonkuivaustelineiden tukikivikasoja riveissä/gistvall, korkeaseinäinen kivirakennelma("fästning", mahdollinen väijymissuoja, säilytyskellari?), veneiden maihinvetopaikkoja (landstäd) ym. historiallisen ajan kalastus- ja pyyntielinkeinoihin liittyviä rakenteita. Alueen laajuus on noin 100 x 200 metriä.

Björkö-Iskmoörfladan/Hamnäng (Kivirakenteet)
Kohdetunnus 33010003
Historiallinen; Björkön Östersössä, noin 500 m rannasta sisämaahan kahdella alueella, kivisillä, matalilla mäillä, matalassa metsässä on aukeampia kivikkoisia kohtia, joilla parhaiten näkyvät rakenteet ovat. Molemmilla alueilla on useita kivistä koottuja kiuasuunien jäänteitä, joista 1-2 on selvästi uuniksi hahmotettavaa kummallakin alueella. Kivikolla, uunien lähellä, osaksi kalliopohjallakin on lukuisia pieniä kivikasoja, jotka ovat verkkopihan/verkonkuivaustelineiden tukikivikasoja (gistvallar).
b) x= 7029 52, y= 1519 90, z= 2.5-5 m ymp. Kaksi hyväkuntoista uunia.

Björkö-Gustav Vasas fiskeläge (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lappörarna-nimisellä saarella, Björkön pääsaaren luoteispuolella, saaren lounaisrannalta noin 400 m. Matalan rantametsän sisällä kivikossa, hyvin säilynyt. Alueella Gistvall/verkonkuivausseipäiden tukikivikasoja selkeissä riveissä, lisäksi tilapäisasumustenpohjia/tomtningar, uunien/ryssugnar jäännöksiä. Paikallisten mukaan identifioitavissa kruunun kalastusasemaksi/Gustav Vasas fiskeläge.

Björkö-Tribbonskäret (Kulkuväylät)
Historiallinen; Björkön pääsaaresta luoteeseen, Lappörarna-nimisen saariryhmän länsipuolella olevan Tribbonskäretin aukealla lakitasanteen kivikolla on näkyvissä jatulintarha, kompassiruusu ja röykkiö, joka lienee kummelin pohja. Jatulintarhan kivikehistä näkyvissä noin neljännes, muutoin kehä on katajien peitossa. Kivien pinnoissa olevista jäkälistä päätellen rakennelmat eivät ole aivan nuoria. Kaikki rakenteet ovat hyväkuntoisia ja selkeitä.

Björkö-Prostbådan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Valassaarten Storskäretin pohjoispuolella oleva pienempi saari, Prostbådan, joka käsittää kaksi matalan kannaksen yhdistämää saarta. Ulkomeren äärellä olevalla puuttomalla saarella on kivikolla entistetty kalamaja verkkopihoineen (gistvall). Ympäristössä on jatulintarha, kompassiruusu ja vanhempien kalamajojen eri-ikäisiä perustuksia.

Viitaluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Viitaluoman talon ympäristöstä, viljelys- ja pihamaalta, on löytynyt useita kiviesineitä. Kohteen laajuus ja säilymisaste on selvittämättä.
Löytöaineisto on Kiukaistenkulttuurin kiviesineitä ja kvartsia.

Riihimäki (152010010) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella Perttiläntien varrella, joesta noin 130
metriä. Löytöpaikalla sijaitsee omakotitalo. Paikka on tuskin huomattava kohouma, josta maasto nousee pohjoisessa sijaitsevalle pakettipellolle. Maalaji on hiekkaa/hietaa.
Pihamaalta rakennuksen perustusta kaivettaessa löytyi vuonna 1952 pronssisen kaularenkaan puolikas. Löytöpaikalla oli urakoitsijan mukaan ollut talon lounaisnurkan luona mustaa maata. Vuonna 2010 suoritetussa inventoinnissa todettiin, että löytöpaikka lähiympäristöineen on omakotitalon piha- ja puutarhamaana. Talon rouva ei tiennyt, että paikalta olisi löytynyt myöhemmin mitään esihistorialliseen viittaavaa.
Ehdotus suoja-alueeksi: Riihimäen talon ympäristö 10-30 m talosta.

Ala-Perttilä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen yli kulkevan Perttilän riippusillan pohjoispuolella, sillasta
noin 25-40 metriä pohjoiseen, Perttiläntien ja jyrkän jokitörmän välisellä tasanteella. Maaperä on kivikkoista ja lähes kokonaan epätasaista soranoton ja muun maankäytön seurauksena. Alueella on vanhoja soranottokuoppia, soraa alueelta on otettu ja suoritettu kiven räjäytyksiä jo ennen 1900-luvun alun kaivauksia (paikalla on tehty kaivauksia vuosina 1920 ja 1934). Tienparannustöissä joitakin kiviä on pukattu kalmistoalueelle. Rantatörmällä kasvaa puustoa, aluskasvillisuutena mm. maitohorsmaa ja vattua.
Paikalta on löytynyt pronssinen kaularengas ennen kaivauksia ja Äyräpään laatimaan karttaan on merkitty lisäksi nuolenkärkilöytö. Kaivauksissa löytöinä tuli palanutta luuta. Vuoden 1966 inventoinnissa tien leikkauksessa oli havaittu 10 cm paksu hiilipitoinen kulttuurikerros, jossa esiintyi runsaasti nyrkinkokoisia palaneita kiviä ja palaneita luunsiruja. Tuolloin todettiin, että joen ja tasanteen väliltä oli otettu soraa, mutta tien vieressä oli säilynyt 3 x 10 m alkuperäistä maanpintaa välittömästi Hackmannin ja Äyräpään kaivausalueiden pohjoispuolella. Äyräpää arveli, että palaneen luun löytövyöhyke voisi jatkua kaivausalueesta vielä törmän alarinteelle päin luoteeseen.
Vuonna 2010 suoritetussa inventoinnissa kaivettiin lähelle tien reunaa kaksi koekuoppaa kohdalle, missä maanpinta näytti jokseenkin tasaiselta. Kokeissa esiintyi ohuen pintakasvillisuuden alla harmaanruskea sekoittunut hiekkakerros ja joitakin palaneita kiviä. Eri aikoina tapahtuneen soranoton ja tienparannustöiden seurauksena kohde voi olla jopa kokonaan tuhoutunut, myös vuoden 1966 inventoinnissa havaittu kulttuurikerros. On mahdollista, että pienellä alueella 1900-luvun alkupuolen kaivausalueiden ja vanhojen sorakuoppien luoteis-pohjoispuolella olisi vielä löydettävissä kalmistoon liittyvää materiaalia.
Ehdotus suoja-alueeksi: 30 x 10 m tien ja rantatörmän välissä tutkitun ja kokonaan tuhoutuneen alueen luoteis-pohjoispuolella.

Kallio/Seljänkangas w (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Seljänkankaalta Laihialle johtavan tien eteläpuolella Seljänkankaan harjulla. Tielinjan leikkauksesta on löytynyt vuonna 1966 kvartsi-iskoksia sekä muutama todennäköinen kaavin, mutta mitään kulttuurikerroksia ei alueella tällöin havaittu. Löydöt tulivat noin 10–15 metrin pituiselta alueelta. Lisäksi mäen rinteessä on pitkulainen röykkiö, jonka koko on noin 16 x 3-4 metriä. Aivan löytöpaikan sivutse kulkee voimajohtolinja.
Vuoden 2006 inventoinnissa aluetta tutkittiin sekä koepistoin että kairaamalla, mutta mitään havaintoja asuinpaikkaan viittaavista likamaa-alueista ei tehty. Myöskään tielinjaleikkauksessa, josta on aikaisemmin saatu talteen löytöjä, ei havaittu mitään merkkejä asuinpaikasta. Onkin todennäköistä, että asuinpaikka on tuhoutunut tielinjan rakentamisen sekä soranoton yhteydessä.

Seljänkangas e (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan (Siiriäinen 1966) kohteessa on röykkiö, jonka halkaisija on 8 metriä ja korkeus 1 metri ja röykkiö koostuu pienistä kivistä ja sitä on pengottu. Siiriäisen mukaan röykkiö on vaikeasti havaittavissa. Vuonna 2012 lohkareisella kumpareella havaittiin epämääräistä kivikkoa, mutta ei selkeää röykkiötä. Alue oli äskettäin harvennettu ja kaadetut rangat peittivät maata ja vaikeuttivat havainnointia. Alue kasvoi noin 30-vuotiasta havupuustoa.

Leväluhta (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Orismalassa, Kyrönjoen eteläpuolella, joesta noin 1,5 km lounaaseen, Vaasa-Seinäjoki -rautatien pohjoispuolella, Isonkyrön ja Ylistaron rajalla. Paikalla on tasaisten viljelysmaiden keskellä, kallioisen pienehkön Momminmäen eteläpuolella vetinen lähteensilmä, joka on ympäristöineen aidattu. Alue on ostettu vuonna 1936 valtiolle. Paikallinen toimija hoitaa kohdetta.
Paikalla on todettu rautakautinen vesikalmisto. Suolampeen on haudattu kymmeniä ihmisiä aikavälillä 300-800 jaa. Löytöaineistossa on noin 90 ihmisyksilön luita sekä kansainvaellus- ja merovinkiajan esineitä (mm. koruja, pronssikattila). Aseita löytöaineistossa ei ole. Ihmisten jäännökset ovat säilyneet poikkeuksellisen hyvin savessa ja pohjaliejussa.
Ehdotus suoja-alueeksi: Vähintään nykyinen aidattu alue lähteensilmän ympärillä. Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).

Ala-Pollari (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen pohjoisrannalla Perttiläntien varrella sijaitsevan Ala-Pollarin tilan pihamaalla. Talon pihapiiri sijaitsee tasaisella maaston kohdalla, tilalle johtavan tien eteläpuolella on matala kohouma, jolla sijaitsee kaksi tilarakennusta.
Ainoa alue, missä mahdollisesta kalmistosta tai asuinpaikasta olisi voinut säilyä
merkkejä, on talolle johtavan tien pohjoispuolinen metsikkö, maasto on tällä kohtaa tasaista ja maaperä kivikkoista. Alue tarkastettiin inventoinnissa 2010, mutta ainakaan maanpinnan yläpuolella ei ollut mitään kalmistoon viittaavaa. Tilan emäntä ei ollut kuullut, että paikalla olisi kalmisto tai asuinpaikka. Vuoden 1974 tarkastuksesta ei ole löytynyt raporttia, joten tietoja tuolloin tehdyistä havainnoista ei ollut käytettävissä.
Epävarma asuinpaikka tai kalmisto (?).

Varpola (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itärannalla Perttiläntien varrella keskustan sillasta noin 200 metriä eteläkaakkoon. Entisen koulukeskuksen vieressä, pihamaalla. Maalaji on silttiä.
Mahdollisen asuinpaikan kohta on omakotitalon piha- ja puutarhamaana. Kohteen pohjoispuolelle oli juuri inventointihetkellä 2010 valmistumassa uusi rivitaloasuntoalue, jonka länsipuolelle jokirinteelle on perustettu laaja nurmialue. Rakentamisen alueella oli avonaista maanpintaa ja nämä kohdat tarkastettiin, mutta ei havaittu mitään esihistorialliseen viittaavaa. Raporttia vuoden 1974 tarkastuksesta ei ole löytynyt ja tarkempaa tietoa aikaisemmista havainnoista ei ole.

Vuoressalo w (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kyrönjoen pohjoispuolella Isonkyrön ja Seinäjoen Ylistaron rajasta noin 2,5 km länteen, Vuoressalon laajan kallioalueen länsi-luoteislaidalla. Maasto alueella on louhikkoista ja vaikeakulkuista.
Risla 2003:
Vuoressalon jyrkän länsireunan alla kulkevan noin 150 m pitkän matalan kivivallin ja nykyisten viljelysten väliin jää kapea metsäkaistale, jonka maapohja on kosteaa ja siinä kasvaa mm. katajaa. Alue on todennäköisesti vanha laidun. Kivivalli on selvästi luontainen rantakivikko, jota on muokattu ja täydennetty rinteestä vieritetyillä kivillä. Eteläpään luontaisen näköisen leveän kivikon, jonka avokallio katkaisee, kuuluminen tähän ihmisen muokkaamaan kivivalliin jäi epäselväksi. Kivilatomuksessa on paikoin myös kylmämuurattuja kohtia, joissa kivien tasaisia pintoja on aseteltu huolellisesti vastakkain.
Kivivalli on ilmeisesti karja-aita, jonka tarkoituksena on ollut ennen alueen raivaamista pelloiksi estää eläimiä nousemasta kallionleikkauksia seuraten Vuoressalon jyrkille rinteille.
Itäpalo 2010:
Kolme kiviaitaa louhikkoisella rinteellä kallionotkelmissa. Pituutta aidoilla on noin 5-10 metriä, korkeutta puolisen metriä tai vähän yli. Kohteen ajoitusta tai tarkoitusta ei onnistuttu selvittämään kirjallisuudesta tai muista lähteistä. Mahdollisia karja-aitoja. Pintakasvillisuuden ja rakenteen perusteella kiviaidoilla voi arvioida olevan ikää yli sata vuotta.
Ehdotus suoja-alueeksi: 5 m rakenteiden reunoista.

Perttula/Marttamäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Napuen taistelukentältä noin 500 metriä lounaaseen, Kyrönjoen eteläpuolella, Perttilän sillasta noin 800 m kaakkoon. Mäellä, pihapiirissä, rakennusten välillä olevassa kalliopaljastumassa on 2 selvää kuppia. Paikalla on rauhoituskyltti.

Vanha kirkko (152500006) (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Pohjanmaan Kyrön (ruots. Kyrö i Österbotten) suurpitäjän muinaisen hallintokeskuksen näkyvänä muistomerkkinä Kyrönjoen rannalla on vanha harmaakivikirkko, joka on rakennettu ilmeisesti vanhemman puukirkon paikalle 1500-luvun alussa. Kirkon alta on löytynyt 1300-1400-luvun vaihteen rahoja ja osia 1400-luvun puukirkosta. Kirkon päätyseinään hakatun luvun "1304" perusteella on arveltu, että kirkko on perustettu alun perin tuona vuonna. Niin varhaiselle ajoitukselle ei kuitenkaan tunneta arkeologisia tai historiallisia todisteita.
Yksilaivainen harmaakivikirkko on rakennushistoriallinen ja kotiseudullinen nähtävyys. Kirkkosalin erikoisuuksiin kuuluvat vuonna 1560 valmistuneet 114 suurikokoista seinämaalausta. Ylin kerros käsittää Vanhan testamentin, keskirivi Jeesuksen elämän ja kärsimysten kertomukset. Alimpana on pyhäpäivien tekstien kuvitusta. Kirkossa pidetään edelleen jumalanpalveluksia sekä vihki- ja konserttitilaisuuksia kesäaikana.
Isonkyrön vanhan kirkon lattian alta on löytynyt useita artefakteja: mm. solkia, oprosa (Jumalan emoa lapsi sylissä kuvaava neliskulmainen vaskilevy), luinen kepin pää? (irvistävä miehen pään kuva, hyvin leikattu), taikakalu (omituinen puumuodostelma). Kirkon lähettyviltä on löytynyt vanha raha: kopeekka Pietari I (1705). Kirkon eteläpuoliselta pellolta on löytynyt metallinetsinnässä rautakautisia ja historiallisia esineitä (ks. alakohteet). Vuoden 1994 arkeologisessa valvonnassa havaittiin paksu kulttuurikerros kirkkomaan ja sen eteläpuolella olevan makasiinirakennuksen välissä.
Vanhan kirkon kohdalta on johtanut aiemmin silta joen yli.

Jepua-Knäbacken/Asplandet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Lapuanjoen länsipuolella, metsämaastossa, aukealla kalliolla on kaksi todellista monumentaaliröykkiötä, kooltaan 12 x 11 m ja 16 x 7 m. Röykkiöiden korkeus on lähes 2 metriä. Molemmissa on keskellä laajat ja syvät, paikoin kallioon saakka ulottuvat ja jo aikoja sitten kaivetut kraaterit. Kumpaakaan röykkiötä ei ole tutkittu. Röykkiöt kuuluvat Pohjanmaan rannikkoalueen komeimpiin pronssikaudentyypin röykkiöihin.
Vuonna 1991 paikkakunnalta saadun tiedon mukaan olisivat pikkupojat 1960-luvulla löytäneet pronssisen Maaningan-tyypin kirveen ja piinuolenkärjen (KM 26618:1-2) penkoessaan isomman röykkiön pohjaa. Tietoa ei ole mahdollista enää verifioida.
Maiseman muisti-kirjan kohde.
Inv. 2023: Röykkiöt sijaitsevat jäkäläpohjaisella avokallio alueella, jossa kasvaa harvennettua jykevää mäntypuustoa. Röykkiöt sijaitsevat noin 12 metrin päässä toisistaan.
Röykkiö 1 on kooltaan noin 12 x 11 x 2 m ja muodoltaan melko pyöreä.
Röykkiö 2 on kooltaan noin 16 x 7 x 2 m ja muodoltaan enemmän pitkulainen.
Röykkiöiden viereen on pystytetty Museoviraston kyltti, jossa lukee ”Bronsåldersgrav 1500-500 f.Kr I lag fredat fornminne”. Asplandintieltä lähtee polku röykkiöille, joka on merkitty pystypaaluin. Reitti jatkuu Jeppo-Kilismossen 1 ja Jepua-Kilismossen 2 kohteille.

Jepua-Kilismossen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Uudenkaarlepyyn Jepuan kaakkoisosassa, Lapuanjoen länsipuolella, metsä- ja suoalueella, kivikkoisella mäenkumpareella louhikossa on suuri hautaröykkiö, jonka läpimitta on noin 10 m ja korkeus lähes 2 m. Keskellä on laajahko painanne, jossa on kaivelujen jälkiä.
Inv. 2023: Kohde vastaa muinaisjäännösrekisterin tietoja. Röykkiö sijaitsee muinaisjäännöspolun päässä. Sen viereen on asetettu puinen penkki ja reunalle Museoviraston metallinen kyltti ”Bronsåldersgrav”. Paikkatietoja tarkennettiin.

Jepua-Dalalandet 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan kaakkoisosassa, metsä- ja suomaastossa, Dalalandetiin kuuluvilla louhikkoisilla mäenkumpareilla, metsäautotieltä noin 180 m itään. Mäenkumpareen länsipäässä on suuri soikeahko röykkiö, jonka mitat ovat noin 10 x 6 m. Röykkiö on keskeltä laajasti ja syvästi kaiveltu. Ei tutkittu.
Inv. 2023: Röykkiö sijaitsee noin 165 metriä itään Dalalandetin metsäautotiestä. Röykkiö on kooltaan noin 10 x 6 metriä ja sillä on korkeutta noin 1,1 metriä. Röykkiö on tehty isojen maakivien väliin. Röykkiön keskelle on kaiveltu noin 0,5 metriä syvä kuoppa. Ilmeisesti osa kaivetuista kivistä on kasattu röykkiön itälaidalle kasaan.

Jepua-Dalalandet 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan eteläosassa, Lapuanjoen länsipuolella olevalla laajalla metsä- ja suoalueella, Dalalandet-nimisten mäkialueiden länsipuolella. Louhikkoisella, soiden ympäröimällä mäenkumpareella, metsäautotieltä noin 300 m itään on kaksi röykkiötä, joiden läpimitat ovat noin 5 ja 7 metriä. Molemmissa on kaivelujälkiä.
Inv. 2023: Paikalta löytyi yksi röykkiö, joka vastaa kuvauksessa mainittua pienempää röykkiötä. Röykkiö on keskeltä kaivettu. Sen korkeus maanpinnalta mitattuna on noin 0,5–1,0 metriä. Kivet ovat osin sammaleen ja jäkälän peitossa. Alue on kivikkoista mäen harjannetta, jonka rinteet ovat rakkakivikkoa.

Jepua-Dalalandet 3 / Hednatemplet (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan eteläosassa, Lapuanjoen länsipuolella olevalla laajalla metsä- ja suoalueella, noin 120 metriä pohjoiseen Alahärmän puolelle kuuluvan kapean ja pitkän ulkopalstan/enklaavin pohjoisrajasta, metsäautotieltä noin 300 metriä itään, suon itälaidalla.
Kohde sijaitsee louhikkoisen, pienehkön mäenkumpareen laella; kumpareen lakea ja reunoja on selvästi perattu kivistä. Sen itälaidalla on ison terävähuippuisen maakiven ympärillä röykkiömäinen kiveys, jonka keskellä on runsaasti kaivelunjälkiä. Ympärillä olevalla lakitasanteella on pitkänomaisia, raivatuilta näyttäviä aloja, joita reunustavat matalat kiviaitamaiset, paikoin epäselvät kivirivit. Raivanteiden sisäpuoli on melko kivetöntä. Kivirivein aidattuja raivanteita on havaittavissa 3-4 kpl. Raivattujen alojen koko on arviolta 8-30 m2 välillä.
Louhikkoisesta ja kivisestä mäestä erottuvat ihmisen tekemät raivanteet selvästi. Paikkaa on kutsuttu pitäjässä nimellä "Hednatemplet". Paikalla ei ole tehty tutkimuksia.
Inv. 2023: Kohde vastaa muinaisjäännösrekisterin tietoja. Mäenkumpareen laella erottuu luode-kaakko-suuntaisia raivatun näköisiä aloja, joiden välissä on kiviaitamaisia, paikoitellen hieman epäselviä kivirivejä. Raivanteita havaittiin vierekkäin kolme, sekä niiden eteläpuolella yksi erillinen raivattu ala. Alueen itäosassa erottuu myös kuvauksessa mainittu luonnonkivi, jonka ympärille on kasattu kiviä röykkiöksi. Alueen reunoilla on luonnonkiviä, jotka ovat paikoin isojakin lohkareita.

Jepua-Martinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan eteläosassa, Lapuanjoesta noin 1,6 km lounaseen, Alahärmän rajalta noin 300 m luoteeseen, Järvimossenin kaakkoispuolisessa kalliomaastossa. Kalliopohjalla on kaksi hautaröykkiötä.

Jepua-Martinmäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Uudenkaarlepyyn Jepualla, Lapuanjoen länsipuolella, Alahärmän rajalta vajaat 200 m luoteeseen, kalliomaastossa on kalliolla kaikkiaan neljätoista röykkiötä kahdessa ryhmässä. Kallion laella on kuusi aikaisemmin todettua hautaröykkiötä. Ne ovat matalia, jäkälän ja sammalen peittämiä, useita on pahasti pengottu ja hajoitettu. Näistä noin 100-150 m koilliseen, erillisellä kalliokohoumalla, vesaikossa on kaksi matalaaa, noin 4- 5 metrin läpimittaista röykkiötä. Ne ovat sammaloituneita, mutta muuten verrattain hyväkuntoisia.

Jepua-Järviholmen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepualla, Lapuanjoen länsipuolella, Jepuan ja Alahärmän rajalla olevalla laajalla metsäalueella, noin kilometri Alahärmän rajalta (ulkopalsta) pohjoiseen, Järvimossenin/Järvinevan itäpuolella olevalta viljelysaukealta noin 300 m länsiluoteeseen. Metsässä on kaksi röykkiötä (peruskartalle merkityt) muutaman kymmenen metrin päässä toisistaan. Suurempi on noin 10 m läpimitaten, pienempi noin 5-6 m läpimitaten. Molemmat on kaivettu kehälle; ne ovat sammaloituneita ja verrattain hyväkuntoisia.
Noin 100 metriä etelään on suoniemekkeellä kalliopohjalla hajanainen röykkiönjäännös, joka on todettu vuoden 1968 tarkastuksessa.

Jepua-Järviholmen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepualla, Lapuanjoen länsipuolella, Jepuan ja Alahärmän rajalla olevalla laajalla metsäalueella, noin kilometri Alahärmän rajalta (ulkopalsta) pohjoiseen, Järvimossenin/Järvinevan itäpuolella olevan viljelysaukean länsi-luoteisnurkasta noin 10-50 metriä. Metsässä, osaksi kalliopohjalla, rinteessä on kolme röykkiötä:
a) suurin, läpimitta noin 10 m, kalliolla, sammaloitunut, matalahko
b) edellisestä noin 20 metriä, läpimitta noin 4-5 m, kahden ison kiven välissä, matala
c) kolmas edellisistä noin 40 metriä, samalla rinteellä, kalliopohjalla, läpimitta noin 4 m, sammaloitunut, matala.

Jepua-Järviholmen 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarepyyn Jepualla, Lapuanjoen länsipuolella, Alahärmän ja Jepuan rajan lähellä, metsäisessä kalliomaastossa, noin 300 m Järvimossenin peltoaukean luoteiskulmasta noin 300 m pohjoisluoteeseen. Tiheässä nuoressa mäntytaimikossa, länteen viettävän pienehkön harjanteen päällä on tiheänä ryhmänä seitsemän röykkiötä. Useimmat ovat kalliopohjalla rinteen päällä, pari kauempana suon reunalla. Röykkiöt ovat hyväkuntoisia, keskimäärin 4-5 m läpimitaltaan, verrattain matalia.
Röykkiöistä neljä on merkitty peruskartalle (vuoden 1972 peruskartan jälkeen muinaisjäännöstä osoittavia merkkejä on kartoilla vain kolme).

Jepua-Miilumäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarepyyn Jepualla, Lapuanjoen länsipuolella, Alahärmän ja Jepuan rajalta noin 850 m pohjoiseen, Järvimossenin viljelysaukean pohjoispuolella. Metsässä, loivalla etelärinteellä on matala röykkiö, jonka läpimitta on noin 10 metriä.

Jepua-Palmlandet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kallioalueella, Kilismossenin kaakkoisreunalla, noin 1,5 km itään Jepuan ja Munsalan pitäjänrajalta. Paikalla on kolme röykkiötä harvassa mäntymetsässä. Suurimmassa röykkiössä, joka on korkea ja läpimitaltaan noin 10 m, on näkyvissä keskellä pitkän paasiarkun seinäkiviä. Röykkiö on jäkälöitynyt ja ilmeisesti jo kauan sitten pengottu pohjaan saakka.
Lähellä, noin 20-30 metrin päässä, kalliolla on matala, samoin pengottu, pitkänomainen röykkiö, jossa on myös paasiarkun tapaista näkyvissä (koko noin 8 x 5 m). Kolmas röykkiö on pieni, matala, hajanainen, läpimitaltaan noin 5 m.
Kaikki röykkiöt ovat kalliopohjalla ja selvästi erottuvia. Suurimman röykkiön viereen on pystytetty Museoviraston kyltti "bronsåldersgrav".
Inv. 2023:
Läntisin eli röykkiö 1 on keskuskuopallinen röykkiö, jonka halkaisija noin 10 metriä ja korkeutta noin 1,8 metriä. Röykkiön lounaislaidalle on pystytetty Museoviraston kyltti, jossa lukee ”Bronsåldersgrav 1500-500 f.Kr I lag fredat fornminne”.
Pohjoisin eli röykkiö 2. Röykkiön koko on noin 8 x 5 metriä ja korkeus noin 0,6 metriä. Röykkiöstä nostetut kivet on ilmeisesti kasattu sen itälaidalle pieneksi kasaksi.
Eteläisin eli röykkiö 3 on halkaisijaltaan noin 5 metriä. Röykkiö on matala ja sillä on korkeutta noin 0,2 metriä. Kivet ovat sammaleen peitossa. Röykkiön lounaisreunalla on pystyssä laakakivi, joka muistuttaa hieman rajamerkin viisarikiveä. Kiven halkaisija on noin 0,4 metriä. Kohdalla ei kuitenkaan kulje vanhoilla kartoilla tai nykyisellä kartalla rajaa.

Jepua-Hautaneva 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan ja Alahärmän rajalla, Hautanevan länsiosassa olevilla kahdella pienellä, lähekkäin sijaitsevalla matalla suosaarella, noin 600 m itäkoilliseen Hautanevan/Dalamossenin länsireunalla kulkevalta metsäautotieltä.
a) Kivikkoisilla saarekkeilla itäisemmässä on röykkiö, joka on merkitty peruskartalle. Röykkiö on saaren laella ja sen vierellä on Museoviraston muinaisjäännöskyltti "bronsåldersgrav". Vuoden 1991 käynnin aikana röykkiö oli vahvalti hakkuujätteiden peittämä.
b) Läntisemmällä, edellistä hiukan pienemmällä saarekkeella on keskellä verrattain tasaisia ja raivatulta vaikuttavia alueita, joiden pituus noin 40-50 m ja leveys noin 15 x 18 m. Niitä reunuistaa epäsäännöllinen raivattujen kivien (?) muodostama kivivalli. Saarekkeen eteläreunalla rinteessä on pienehkö pitkänomainen, pengottu röykkiö isojen kivien välissä.
Inv. 2023: Itäiseltä saarekkeelta löydettiin röykkiö, joka on halkaisijaltaan noin 5 metriä ja korkeudeltaan 1,3 metriä (kuvauksen kohde a). Röykkiö koostuu kookkaista, halkaisijaltaan jopa 40-5o senttisistä kivistä. Museoviraston kylttiä ei ollut enää paikalla.
Noin 80 metriä röykkiöltä lounaaseen sijaitsee toinen suosaareke, joka edellisen tapaan erottuu ympäristöään korkeampana mäenkumpareena. Saarekkeen reunoilla on isokokoisia luonnonkiviä, joita on mahdollisesti raivattu keskiosasta. Laella on tasaisempia ”aloja”, mutta kuvauksessa mainitut ”raivatut alueet” eivät erotu kovin selkeästi. Tasaiset alueet eivät ole täysin kivettömiä. Saarekkeen etelärinteessä havaittiin hajonnutta röykkiökiveystä, joka liittynee kuvauksen röykkiöön.

Jepua-Hautaneva 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan eteläosassa, Alahärmän rajan tuntumassa, Hautanevan/Dalamossenin itälaidalla olevan kallioisen Toinenmäki -nimisen kallioalueen länsipuolella, noin 120 m päässä olevalla matalalla suosaarella. Paikalla on keskikokoinen hautaröykkiö, joka on merkitty peruskarttaan. Röykkiötä on hajoitettu.
Inv. 2023:Hautanevan turvetuotantoalueen eteläpuolella suosaarekkeella sijaitsee röykkiö. Sen koko on noin 8 x 4 metriä ja sillä on korkeutta noin 0,3 metriä. Se on ilmeisesti tehty kolmen maakiven väliin. Röykkiö on lähes kokonaan kaiveltu niin, että siitä erottaa enää ainoastaan sen reunimmaiset kivet. Röykkiön kiviä on ilmeisesti nosteltu kasaan röykkiön pohjois- sekä eteläpuolelle.

Jepua-Toinenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Uudenkaarlepyyn Jepuan ja Alahärmän rajalla, Hautanevan itälaidalla olevan Toinenmäki -nimisen laajan kallioalueen länsikärkeen on peruskartalle merkitty hautaröykkiö.
Inv.2023: Toinenmäki -nimisen kallioalueen luoteiskärjessä sijaitsee suorakaiteen muotoinen röykkiö, joka on kooltaan noin 7 x 4 metriä. Röykkiöllä on korkeutta noin 0,2 metriä. Röykkiön pohjoispuolella sijaitsee Hautanevan turvetuotantoalue. Kallioalueella kasvaa varttunutta männikköä.

Jepua-Vargholmen (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan kaakkoisosassa, Lapuanjoen itäpuolella, Uusikaarlepyy-Lapua valtatieltä no 67 noin 1 km koilliseen ja Seinäjoki-Kokkola rautatieltä noin 800 m samoin koilliseen. Vargholmenin metsäsaarekkeessa Vähänevan viljelysaukean pohjoisreunalla on hautaröykkiö. Röykkiö on matalan saarekkeen kaakkoispäässä, kuusivaltaisessa sekametsässä, aivan Uudenkaarlepyyn ja Alahärmän kokeimmalla kohdalla. Röykkiö on verrattain matala, sen nykyinen läpimitta on noin 10-15 m. Se on jonkin verran soikea ja keskellä on laaja aarteenetsijöiden kuoppa, joka sammaloitumisesta päätellen on vanha. Vaikuttaa kohtalaisen hyväkuntoiselta.
Inv. 2021: Öster om Lappo å, på nordöstra sidan om odlingsfälten i Vähäneva finns på den högsta punkten av den steniga Vargholmen ett gravröse, det ligger på nordöstra sidan av kullen. Omgivningen saknar träd och har blivit gräsbevuxen som en följd av kalhuggning och skogsplöjning. Rösets diameter är cirka 15 meter och det är cirka 50 cm högt, i mitten finns en stor grop som grävts ut av skattsökare. På stenarnas yta växer främst mossa. Objektet har märkts ut med en fornlämningsskylt. Cirka 50 meter nordost om röset finns eventuellt en förstörd tjärdal, vilket indikeras av det identifierade kolet och den stora gropen, kantvallen är däremot otydlig. På ytan växer rikligt med gräs.

Jepua-Råbacken 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepualla, entisten Jepuan ja Munsalan pitäjien rajalla, metsäalueella, jota on kutsuttu myös nimellä "Muskan". Harjanteella, viereistä Norrmossenia noin 5 m ylempänä, kivikkoisen mäen laella, noin 40 m metsäautotieltä itään on tiheä ryhmä (9-10 kpl) matalia, pienehköjä röykkiöitä tai latomuksia. Niiden läpimitta on keskimäärin noin 4-5 m, korkeus noin 0,5 m, keskellä on painanne tai kuoppa. Röykkiöt olivat tarkastushetkellä vuonna 1984 sankan aluskasvillisuuden ja kuusikon peitossa, osaksi hakkuualueen alla. Röykkiöistä ainakin kaksi on entisen Munsalan puolella. Röykkiöitä ei ole tutkittu.
Inv. 2020: Paikka sijaitsee metsäkumpareella, jonka maaperä on kivikkoista hiekkamaata. Maastosta on kajoamattoman inventoinnin keinoin vaikea erottaa luonnollista kivikkoa ja ihmisen tekemiä latomuksia toisistaan. Vain 3 selvästi ihmi-sen tekemää röykkiötä havaittiin. Kumpareen pohjoisosassa oli metsäkoneen jäl-kiä. Metsätyö on saattanut vaurioittaa siellä mahdollisesti sijainneita röykkiöitä. Kolmen maastossa havaitun röykkiön lomassa oli myös betoninen rajamerkki. Muuten kohde on hyvin säilynyt.

Jepua Mäkeläbacken A (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepualla, Lapuanjoen itäpuolella, joesta noin 1,2 km koilliseen, joen itäpuolta kulkevalta paikallistieltä Jepua-Uusikaarlepyy runsas kilomerti koilliseen, Seinäjoki-Kokkola rautatiestä noin 400 m länteen, jokilaakson itäpuolisella metsäalueella, Mäkeläbackenilta koilliseen. Metsäisessä, kivikkoisessa mäkimaastossa, mäen länsi- ja etelärinteillä on arviolta 20 pientä ja pienehköä matalaa röykkiötä, joiden läpimitta vaihtelee 2-5 m välillä. Isommissa röykkiöissä on keskellä kaiveltu kuoppa; röykkiöt ovat matalia, osaksi sammalen ja kasvillisuuden peitossa, osa on koottu isojen maakivien viereen. Röykkiöalueen arvioitu koko on noin 80 x 100 metriä.

Jepua Nydalabacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan kaakkoisosassa, metsäalueella, Dalalandetin röykkiöistä länteen, Kampasbergetiltä Jepuan ja Munsalan vanhalta pitäjänrajalta itäkoilliseen runsaat 500 m. Metsäautotien luoteeseen pistävän haaran itäpuolella, kivikkoisella mäenkumpareella, lähellä tietä on suuri, hyväkuntoinen hautaröykkiö. Sen läpimitta on noin 12 -15 metriä; keskellä on laaja pengottu kuoppa, joka on sammaloitunut. Ei tutkittu.
Inv. 2023: Röykkiö sijaitsee noin 33 metriä koilliseen Kampasbergvägen-nimisestä metsäautotiestä. Paikalla oleva hautaröykkiö on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja sillä on korkeutta noin 0,5 metriä. Röykkiön keskellä on suorakaiteen muotoinen kuoppa, joka on kooltaan noin 1,5 x 0,7 metriä. Röykkiön länsireunalle on pystytetty Museoviraston kyltti, jossa lukee”Bronsåldersgrav 1500-500 f.Kr I lag fredat fornminne”. Röykkiön kivet ovat pääsääntöisesti sammaleen ja jäkälän peitossa.

Jepua Brunnibacken 1-2 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Norrmossenin suoalueen luoteispuolella, metsässä, pienillä metsäisillä mäentöyräillä on joukko matalia, kasvillisuuden peittämiä latomuksia ja röykkiöitä:
Alue 1 (eteläinen): ainakin 6 röykkiötä, noin 7-2 metriä läpimitaltaan, osa pitkänomaisia.
Alue 2: edellisistä noin 200 m koilliseen, töyräällä kolme röykkiötä, joista suurin jopa 12 m läpimitaten.
Paikalta vajaat 200 metriä lounaaseen, saman suoalueen reunalla on varhaismetallikauteen ajoittuva Råbacken 2 röykkiöalue (kohde MJR 166 01 0032), jossa on suoritettu tutkimuksia vuosina 1986 ja -87.
Inv. 2020: Paikka on kivinen mäki, jossa kasvoi tiheää taimikkoa. Paikalla ei havaittu röykkiöitä tai muita maan pinnalle näkyviä muinaisjäännöksiä, mutta tiheä kasvusto esti kunnollisten havaintojen tekemisen. Tiheän kasvuston perusteella paikalla on hiljattain tehty metsätöitä, mutta maaperässä ei näkynyt sen jättämiä jälkiä, joten muinaisjäännös on edelleen todennäköisesti hyvin säilynyt.
Huomioitavaa: Kohteen laajuus katsottava 1986 ja 2020 (s.14) tutkimuksista.

Jepua Stavurkärrsbacken 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka on kivikkoinen, noin 300 x 100 metriä laaja mäki, viljelysaukean länsipuolella. Mäen länsipuolella hakkuuaukean reunalla on voimalinja, itäpuolella soinen notkelma, joka on hakattu. Mäen pohjoispäässä on pari selvää pyyntikuoppaa. Mäen länsi-lounaislaidalla on pieniä röykkiöitä ainakin 13 kpl. Röykkiöt ovat matalia, läpimitaltaan 2-4 m.
Inv. 2021: Mäellä kasvaa harvaa mäntyvaltaista varttunutta metsää. Inventoinnissa varmistettiin kohteet rajat. Kaikkia pieniä kuoppia ja röykkiöitä ei mitattu. Rakenteen perusteella röykkiöt vaikuttivat historiallisen ajan viljelyröykkiöiltä. Neljä röykkiötä sijaitsee voimajohtokäytävällä, rakenne 4 voi olla myös vanha sähköpylvään tukiröykkiö. Johtolinjauksella kuopat 8-9 lienevät moderneja. Röykkiöiden lomassa mäellä havaittiin joitakin pieniä n. 1-1,5 m halkaisijaltaan olevia kuoppia. Mäen pohjoisosasta havaittiin n. 3 m halkaisijaltaan oleva ja 50 cm syvä soikea kuoppa (rakenne 10), joka on aiemmin tulkittu pyyntikuopaksi, kuopan päällä kasvoi joitakin mäntyjä. Alle 100 metrin etäisyydellä länsipuolella sijaitsee Jepua Stavurkärrsbacken 2. Kohteet voivat liittyä jotakuinkin samanaikaiseen viljelytoimintaan. Alueelle ei ole merkitty viljelyksiä 1800-luvun kartoille.
Inv. 2023: Ei tarkastettu.

Jepua Stavurkärrsbacken 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikkoinen moreenimäki, jonka eteläreunalla on 26 matalan kivilatomuksen/röykkiön ryhmä metsässä noin 180 x 100 metrin alalla. Röykkiöiden välissä ja etenkin koillispuolella metsässä on pyyntikuoppia muistuttavia säännöllisenmuotoisia, tasakokoisia painanteita ja muutamia tasaisia, raivatuilta näyttäviä pienehköjä alueita (asumisjäänteitä tai viljelyjäänteitä?). Röykkiöt ovat läpimitaltaan noin 3- 6 metriä, sammalten ja varpukasvillisuuden peittämiä. Alue vaatii tarkemman kartoituksen.
Inv. 2021: Vuonna 2003 jäänteiden on arveltu liittyvän viljelyyn. Itäpuoleisella palstalla oli tehty avohakkuu, hakkuualueen reunalle oli jätetty säästöpuita, siten että metsäkone on väistänyt kohteen. Silmämääräisesti muodostelmat vaikuttivat historiallisen ajan jäänteiltä, tähän viittaisi eri tyyppiset rakenteet ja mm. se, että röykkiöt eivät ole kompakteja ja kuoppajäännösten reunat ovat jyrkkiä, kuopat vaikuttivat lähinnä kellareilta tai säilytyspurnuilta. Kyseessä lienee kaskialue – kaskeamiseen viittaa laajalti aurausurista havaittu hiili. Inventoinnissa varmistettiin kohteet rajat. Kaikkia pieniä kuoppia ja röykkiöitä ei mitattu. Kaikki rakenteet sijaitsevat nykyisen voimajohtokäytävän pohjoispuolella. Alle 100 metrin etäisyydellä länsipuolella inventoitiin Jepua Stavurkärrsbacken 1. Kohteet voivat liittyä jotakuinkin samanaikaiseen viljelytoimintaan. Alueelle ei ole merkitty viljelyksiä 1800-luvun kartoille.
Inv. 2023: Ei tarkastettu.

Jepua Mäkeläbacken 1-2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Lapuanjoen koillispuolella, noin 1 km joesta, kaksi röykkiökeskittymää metsämaalla:
1) noin 110 x 50 metrin alueella (tila 10:16) noin 18 röykkiötä, läpimitta arviolta 3-5 metriä.
2) noin 20 x 20 metrin alueella ainakin 2 röykkiötä, noin 3-4 metriä läpimitaltaan.
Monissa röykkiöissä on keskellä kuopanne.
Paikalla on myös pieniä, raivatuilta vaikuttavia tasanteita, mahdollisesti vanhan, tarkemmin ajoittamattoman viljelyn muistoja?

Jepua Ormmossen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Ormmossenin luoteispuolella mäellä, Heikfolkdiketistä noin 200 m itään. Metsäisellä laakealla mäellä, kivisessä maassa on röykkiöitä ja latomuksia, joista 16 on selvästi näkyvissä. Röykkiöalueen koko on noin 150 x 150 metriä. Röykkiöt ovat osaksi entisen Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan puolella.

Jepua Lövesmossen N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Lapuanjoen länsipuolella, Jepuan ja Alahärmän rajalla olevalla laajalla metsä- ja suoalueella, Lövesmossenin koillispuolella, kallioisella ja kivikkoisella niemekkeellä, jolla on muitakin hautaröykkiöitä (Jepua 1,2,3). Kallioharjanteen keskivaiheilla kalliopohjalla on kaksi hautaröykkiötä noin 9 metriä toisistaan. Röykkiöistä toinen on 8-9 metriä läpimitaltaan, keskellä on kaksi kaiveltua kuoppaa. Toinen röykkiö on noin 6 metrin läpimittainen, samoin keskeltä kaiveltu.
Inv. 2023: Paikalta löydettiin yksi röykkiö, jonka halkaisija oli noin 6 metriä. Röykkiö oli täysin sammaleen peittämä, joten sen muoto ja korkeus erottuivat heikosti. Röykkiön keskellä oli kaivanto, jonka halkaisija oli noin 2 metriä ja syvyys 0,5 metriä. Röykkiö sijaitsi noin 35 metriä Asplandintiestä lounaaseen kivikkoisella metsäkankaalla ja sen ympärille oli laitettu merkintänauhat. Tien ja röykkiön välinen metsäalue on ilmeisesti melko vastikään hakattu ja maaperä on muokattu. Toista, suurempaa röykkiötä ei alueelta löytynyt. Aiemman kuvauksen mukaan röykkiöiden tulisi sijaita vierekkäin ja kalliopohjalla!
Muuta: Miettisen vuoden 1985 tarkastusraportissa olevat valokuvat eivät vaikuta olevan havaitun röykkiön alueelta ja saattavat osoittaa jotakin muuta kuin tarkastettua röykkiökohdetta.

Jepua Råbacken 2 (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Uudenkaarlepyyn Jepualla, entisten Jepuan ja Munsalan pitäjien rajalla, Norrmossenin luoteisrannalla olevilla metsäisllä mäillä on useita matalien röykkiöiden ryhmiä (Jepua 19, 25, 26, 27). Ryhmä Råbacken 2 kartoitettiin ja siinä tehtiin koekaivauksia vuosina 1986 ja 1987. Alueelta kartoitettiin 15 esihistoriallisiksi hautaröykkiöiksi tai latomuksiksi määritettyä kohdetta sekä 8 matalaa ja pientä kiveystä, jotka liittyivät mahdollisesti esihistorialliseen toimintaan alueella. Lisäksi alueella on ns. paistokuoppia. Mäellä metsässä on miilunpolttoon tai kaskeamiseen liittyviä myöhempiä kaivelujälkiä. Asuinpaikkamerkkejä on itäpuolella olevalla aukealla (ei rajausta). Röykkiöistä tutkittiin yksi: kooltaan 9,5 x 12 metriä, mahdollisesti suorakulmainen matala latomus tai röykkiö. Pinnalla oli huomattavan runsaasti punaisia hiekkakivilaakoja, kehäkiveys. Röykkiöstä löytyi palanutta luuta, keramiikkaa (Sär-2) ja kaksi iskukiveä.
Inv. 2020: Paikalla on metsämäki, jolla kasvaa tiheää koivuvoittoista taimikkoa. Maaperä on kivikkoista hiekkamaata. Tiheän kasvuston vuoksi havaintojen tekeminen oli vaikeaa, ja paikalta löydettiinkin vain kaksi selvästi ihmisen tekemää röykkiötä. Paikoin oli näkyvillä vanhoja metsäkoneen jälkiä.

Jepua Kihakoski NE (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Lapuanjoen itäpuolella, Uudenkaarlepyyn Jepuan ja Alahärmän rajalla, rajalta runsaat 600 metriä pohjoiseen Jepuan puolelle ja Kihakosken asutuksesta 200-400 metriä koilliseen. Metsäisellä, kivikkoisella mäkialueella on mäenharjanteella röykkiöitä kahdessa kohdassa noin 100 metriä toisistaan. Eteläisempi röykkiö on kooltaan noin 8,2 x 8 m, pitkänomainen, pahasti pengottu kiveys, jossa on keskellä iso maakivi. Edellisestä noin 100 m pohjoiseen on pieniä hajanaisia (epävarmoja) kivikasoja ainakin 3-4 kpl (hakkuutähteiden peittämiä vuonna 1991) ja niiden lisäksi noin 100 metriä tieltä pitkänomainen, noin 12 x 5 metrin suuruinen kivilatomus, jossa on keskellä kuoppa.

Jepua Palometsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Uudenkaarpelyyn Jepualla, Lapuanjoen itäpuolella, Alahärmän ja Jepuan rajalta noin 1,6 km pohjoiseen, Kihakoskelta koilliseen vievän metsäautotien itäpuolella, Palometsä-nimisen mäen laella ja itärinteessä on laajahko luonnonkivikko, ns. pirunpelto. Sen päällä erottuu rivissä 3-4 selvää, säännöllistä ja keskenään melko samankokoista kehämäistä kivikasaa, joiden läpimitta on noin 5-7 metriä ja korkeus 0,5-0,7 metriä. Kysymyksessä on luultavasti keskeltä pengotut hautaröykkiöt.
Inv. 2021: Kohde ennallaan. Gps paikannettu 5 röykkiötä.

Jepua-Storfagerlandet (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Stormossenin laajan suoalueen länsireunalla, Storfagerlandet-nimisen mäkisaarekkeen lounaisreunassa, loivassa etelärinteessä, nevan reunalla on kivistä kasattu, suorakaiteenmuotoinen, kulmista pyöristetty vallimuodostuma, jonka sisähalkaisija pohjois-eteläsuunnassa on noin 6 m ja itä-länsisuunnassa noin 3 m. Rakenne on täysin turpeen peitossa ja vaikeasti havaittava. Maapohja ympärillä ei ole erityisen kivistä. Rakenne, joka todennäköisesti on majan/asumuksen pohja, ei välttämättä ole esihistoriallinen, mutta varmasti ihmisen tekemä.

Kvevlax-Kolbottensviken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Köklotin entisestä kansakoulusta noin 600 metriä ja maantieltä noin 100 metriä etelälounaaseen. Mäen laella on luonnonkivikko/pirunpelto, jossa on isojen kivien ympärille koottu pyöreä latomus, korkeus noin 50-70 cm, läpimitta noin 8 metriä. Ulkoreunalla on isoja kiviä. Rakennelma on luultavimmin historialliselta ajalta. Tarkastuksessa 1986 on arveltu mahdollisen majakkarakennelman perustukseksi.

Köklot Malbacken (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kivikko Köklotin (Kaukaluoto) saaren korkeimmalla kohdalla. Ison kiven ympärille tehty kehämäinen rakennelma, asumuksen pohja (tomtning?), josta luuta ja jalkajousen? metalliosa ym. (historiallista aikaa, 1300-1500-luvut).

Kvevlax-Sillskatan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Märaskärin länsiosassa, korkeimmalla kohdalla jatulintarha, kivikehiä, röykkiöitä ja latomuksia. Ilmeisesti rakenteet ovat historialliselta ajalta, vaikka korkeutensa puolesta voisivat olla mahdollisesti jo rautakauden lopulta.
Inom ett område på 74 x 63 m finns, (a) just under krönet, en serie gropar i djävulsåkern. Uppe på krönet finns (b) en större stenring 4,5 x 6 x 1 m stor, med 0,8 m bred ingångsöppning. Vallen är ca 1,8-2,5 m bred. På ca 10 m avstånd från denna i sydlig riktning finns (c-d) två lägre stenringar. Mellan dessa finns (e) små rösen med trärester efter fyrbåkar bevarade. Cirka 25 m västerut finns (f) en jungfrudans, eller labyrint, vars innersta del är svårt skadad. Dess mått är 6,8 x 8,3 m. Omedelbart söder om denna (g) ett latinskt kors med huvudaxeln i öst-västlig riktning och korsarmen närmare den västra ändan. Måtten är 4,8 x 3 m. Mätt från krysset 8,5 m åt sydost (h) centrum på en kompassros, ca 3 m i genomskärning. Mellan dessa (i) ett långt kummel, övervuxet av en rönnbuske. Kring, och öster om, e-h (j) initialer skrivna med stenar, samt en modern eldstad.

Kvevlax-Tjockskatan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Märaskäretin itäosassa, Tjockskatanin laella kivikossa jatulintarha, kuopanteita.
På högsta punkten av ön. På kullens krön finns en djävulsåker, i vilken (a) 3 gropar har grävts. Av dessa är den största 9 x 5 m stor, och den näststörsta 4,9 x 3,8 m. I skogsbrynet (b) en jungfrudans, till största delen täckt av lav och mossa. Den synliga delens omfång är 5,9 x 3 m. Ursprungligen har labyrinten haft en genomskärning på åtminstone 7 meter.

Kvevlax-Tranasbacken (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Mustasaareen kuuluvan Koivulahden/Kvevlax kirkonkylässä on kiviaitoja ja viljelyröykkiöitä. Yhdessä röykkiöistä on rajakivi, jossa on luku 1614 (vuosiluku?).

Kvevlax-Hömossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mustasaaren Koivulahdella (Kvevlax) luontaisessa kivikossa, ns. pirunpellossa, on kaksi röykkiötä, joiden läpimitta on noin 3 metriä.

Kvevlax-Långgärdan (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikkoisella mäellä kivirivi ja kaareva kivivalli; ikä epävarma.

Kvevlax-Öskatan (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 1994: Djävulsåkern ligger på en låg skogbevuxen höjd. På den öppna delen av djävulsåkern finns fem till formen rundaktiga gropar efter nutida jägare (grythundsjakt) . Väster om den öppna djävulsåkern ligger tre äldre fördjupningar i mossbetäckt djävulsåker. Två av dessa ligger bredvid varandra. Den södra har en diameter på 2,5 meter, medan den norra har en diameter på 3 meter. I den föregående växer en tall och björkbuskage, i den senare en gran. Ca 4 meter väster om dessa ligger ytterligare en 50 cm djup fördjupning med en diameter på 2 meter.

Kvevlax-Rövarbergsbacken (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee maantieltä 7251 vajaat 300 m länteen Rövarsbergsbackenin maastossa. Paljaalla kalliolla on kahden kivirivin muodostama kompassiruusu, jonka koko on 2,9 m pohjois-eteläsuunnassa ja 3,2 m itä-länsisuunnassa.

Ruokosharju (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kaarlelan/nykyisen Kokkolan ylämaassa, Kruunupyyhyn/entiseen Alaveteliin kuuluvassa enklaavissa, ulkopalstassa, Säljesin lomakylästä koilliseen, Ruokosträsketistä noin 400 m pohjoiseen, Kälviän ja Kokkolan rajalta noin 600 m lounaaseen.
Ruokosharju on luode-kaakko suuntainen drumliinimuodostuma, jonka laella on suurehko pirunpelto (luonnonkivikko). Sen eteläpäässä, rinteellä on röykkiö, joka on tehty kivikon päälle. Röykkiö on kooltaan noin 8-10 metriä läpimitaltaan, selvärajainen ja korkeahko. Se on laelta tasainen, mutta siinä useita kaiveltuja kuoppia. Luonnonkivikossa on useita "aarteenetsijän kuoppia" ja kasoja, mutta röykkiö erottuu niistä selvästi.

Bläckisåsen 1-3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Bläckisåsen keskiosa on pitkää, pääasiassa pohjois-etelä suuntaista harjujaksoa, joka kulkee useita kilometrejä Kokkolan ja Kaustisen alueella, Kokkolan ulkopalstalla, entisen Alavetelin, nykyisen Kruunupyyn koillisosaan rajautuen. Seljesin lomakylästä paikalle on linnuntietä noin 6 km. Ullavanjoen pohjoispuolista harjujaksoa kutsutaan Köyrisåseniksi, eteläpuolista Bläckisåseniksi, Kaustisen puolella nimenä on Pläkkisenharju.
Bläckisforsenin eteläpuolelta todettiin 1980-luvun alussa asumuspainanteita, joista yhtä (Bläckis 1) tutkittiin vuosina 1982-83. Kauempana harjulla on todettu lisää painanteita sekä asuinpaikkalöytöjä tieleikkauksista ja sorakuoppien reunoilta (Bläckis 2 ja 3). Bläckis 2:n alueella tutkittiin yksi painanne vuosina 1984-1985. Lisäksi harjulla on ainakin yksi röykkiö, läpimitaltaan noin 4 metriä; läheisillä suosaarilla kerrotaan myös olevan röykkiöitä. Asumuspainanteita koko harjualueella on useita (yli 70). Löydöt ovat kampakeramiikkaa (Ka II), mutta viitteitä myöhemmästäkin asutuksesta on.
Kohde tarkastettiin vuonna 2016, jolloin dokumentoitiin LiDAR-havaintojen perusteella harjun eteläpään tuntumassa, Riippalanniemellä olevat painanteet. Harjun eteläpään itäreunalta löytyi kolme ennestään tuntematonta asumuspainannetta sekä tieltä kvartsi-iskoksia. Tästä 50 m itään taimikossa havaittiin vielä kahdeksan asumuspainannetta lisää. Alueella saattaa olla painanteita enemmänkin, mutta niitä on vaikea havaita taimikon ja hakkuujätteen vuoksi.

Köyrisåsen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kokkolaan, enst. Kaarlelaan kuuluvassa enklaavissa, Kruunupyyn ja Kälviän rajalla, Ullavanjoen pohjoispuolella, Köyrisen-Bläckiksen harjujaksolla; Köyrisenharjun eteläpäässä, runsaat 100 m pohjoiseen Bläckisforsenista on 1970-luvulla aukeaksi hakatulla alueella, äestetyllä maanpinnalla näkyvissä useita pitkänomaisia, soikeita tai lähes suorakulmaisia, vallinympäröimiä painanteita (vuonna 1996 ohi ajettaessa alueelle kasvanut mäntytaimisto esti painanteiden näkemisen). Äestysurissa oli näkyvissä kvartsia, samoin pienehkön hiekkakuopan leikkauksissa.

Köyrisåsen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kokkolaan kuuluvassa enklaavissa, Kruunupyyn ja Kälviän rajalla, Ullavanjoen pohjoispuolella olevalla Köyrisenharjulla. Bläckisforsenista noin 1 km pohjoiseen on harjulla, metsäautotien itäpuolella, noin 30 m tieltä kaksi sammaloitunutta kiviröykkiötä, harjun laella.
1) läpimitta noin 9-10 m, korkeahko, muodoltaan pyöreä, keskellä pyöreä kaiveltu kuoppa. Mahdollisesti röykkiö tutkittu ja entistetty?
2) edellisestä noin 60 m pohjoiseen, matala, läpimitta noin 5 m, sammaloitunut, vaikuttaa eheältä.
Molemmat sijaitsevat harjulla ehjässä kangasmaastossa.
Röykkiöiden pohjoispuolella on viisi asumuspainanetta, joista kolmessa on useampi kuin yksi painanne. Tarkemmat kuvaukset alakohteissa

Köyrisåsen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kokkolaan kuuluvassa enklaavissa, Kruunupyyn ja Kälviän rajalla, Ullavanjoen pohjoispuolella olevalla Köyrisenharjulla. Runsaat 3 km pohjoiseen Bläckisforsenista on harjulla, metsäautotien lähellä, Köyrisen järven eteläpuolella kahdessa ryhmässä asumuspainanteita harjulla: ryhmässä a) pohjoisempana on järven lähellä ja harjulla kulkevan tien vierellä neljä suurehkoa asumuspainannetta, ryhmässä b) etelämpänä on tien ja sorakuopan länsipuolella neljä painannetta lähekkäin sekä niiden lähellä pieni kiviröykkiö.
Yhdessä ryhmän b) painanteista tehtiin vuonna 1986 koekaivaus. Se oli noin 17 x 15 m suuruinen, suorakulmainen ja vallin ympäröimä asumuksenpohja. Vallin pohjois- ja eteläsivuilla oli sisäänkäyntiä osoittavat matalammat kohdat. Keskellä painannetta oli epämääräinen liesi. Löydöt myöhäiskivikautisia, paikan korkeus noin 65 m mpy.
Vuosina 2003 ja 2004 koekaivauksissa tehtiin koeojia ja -ruutuja neljään asumuspainanteeseen ja kahteen kohtaan painenteiden ulkopuolella, mm. lähelle uhrikiveä.

Köyrisåsen 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka moreeniharjulla, Köyristräsketin luoteisrannalla. Kangasmaalla, kahdeksan painannetta sijaitsee harjun länsirinteessä. Osa on pyöreitä, osa mahdollisesti suorakulmaisia, osassa on näkyvissä matalaa vallia; kasvillisuuden vuoksi osa on epäselviä. Kohdetta ei ole tutkittu. Kvartsia ja kulttuurimaata näkyvissä tien vierillä ja rikkoutuneissa kohdissa.

Norrskogen 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Viitaniemessä, Korsnäsin ja Närpiön/Ylimarkun rajalla olevalta Frönäsin Stobergetiltä 800 m etelään. Hakkuualueella on joukko matalia, pienehköjä röykkiöitä. Niiden läpimitta on noin 3-5 metriä. Röykkiöt olivat tarkastettaessa risujen ja hakkuujätteiden peittämiä, osa suhteellisen hyväkuntoisen näköisiä.

Norrskogen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Viitaniemestä noin 1,2 km koilliseen avohakkuualueella. Paikalla on 6 pientä ja matalaa röykkiötä, joiden läpimitta on 2-4 m ja korkeus 0,5-0,75 m.
Historiallisen ajan raivausta?

Trofastback (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Harrströmiin vievän tien eteläpuolella, Snickarbackenin mäkialueella metsässä on kaksi varhaisrautakautista/esiroomalaisen ajan suorakulmaista asumuksenpohjaa, kooltaan noin 6 x 6 m. Muodostelmat näyttävät matalilta, sammaloituneilta hautaröykkiöiltä. Sijainti matalalla harjanteella. Toinen asumuksenpohjista on osaksi tutkittu. Lähistöllä on myös muutamia matalia, vaikeasti erotettavia röykkiöitä.
Löytöaineistossa on Morby-tyypin varhaismetallikautista keramiikkaa; 14 C ajoitus: (Su 1485) 2300 +- 110 BP.

Orrmoan (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Orrmoanin kivikkoharjun eteläosassa kuopanteina näkyviä pyyntiasumusten pohjia (läpimitta noin 5 metriä) ja sorakuopan reunalla saattaa olla vaurioitunut jatulintarha, mutta rakenne on hyvin epämääräinen. Harjanteen pohjoispäässä on laajahko pirunpelto, johon on tehty mahdollisesti luontaisia kuoppia hyödyntäen kuopanteita, todennäköisiä säilytyskuoppia.
Löydöt koostuvat keramiikanpaloista, palaneesta luusta, kaapimesta sekä raudanpalasta. Luumateriaali muodostuu pääasiassa hylkeestä.Asuinpaikka ajoittuu esiroomalaiselle ajalle. Kuopanteessa olleesta liedestä C14-ajoitus: (Su-1486) 2222+-70 BP.
Asumuspainanteiden itäpuolella on useampia laajoja ja syviä moderneja maa-aineksen ottokuoppia.Kuopat näyttäisivät laajentuneen 1980-luvun lopun tilanteesta.

Snickarbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Taklax-Harrström -tien eteläpuolella metsikössä, pellolta noin 40 m on laaja, matalahko röykkiö, jossa pinnalla on pellosta kerättyjä kiviä. Alla on mahdollisesti hautaröykkiö (?) tai sitten koko kivikasa on raivausröykkiö.

Bergmannasbergen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi peruskarttaan merkittyä röykkiötä Bergmansbergetin lounaispuoleisella kallioalueella.

Stormossen (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee vanhan, nykyisin pois yleisestä käytöstä olevan Närpiön tien länsipuolella, aivan tien vieressä, matkaa Närpiön rajalle on vain noin 100 metriä. Maasto on kanervaa ja jäkälää kasvavaa sekametsää. Maaperä on moreenia.
Röykkiö on ns. kranssimainen eli siinä on kehävalli, jonka leveys on noin 1,5 m, keskellä oleva kuoppa on syvyydeltään noin 1,5 m. Röykkiön halkaisija on noin 8 m.
Kohteesta 100 metriä etelään on rakennuksen kiviperusta, jossa tulisijan paikka. Röykkiö saattaa liittyä myös tähän asutukseen. Röykkiöstä heti pohjoiseen on kotitarveottoa kuten tällä alueella yleensäkin tien varressa.

Nedervetil-Honkobackharju (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Noin 1400 m Alavetelin ja Kaarlelan rajasta länteen ja noin 2,3 km Säljesin lomakylästä luoteeseen, metsäautotien länsipuolella, metsäisellä, kivikkoisella, soiden ympäröimän harjanteen laella on kahdessa ryhmässä yhteensä kuusi röykkiötä noin 250 x 80 metrin suuruisella alueella. Kuudes eli pohjoisin peruskarttaan merkitty röykkiö on kivikko, jossa on kuopanteita (rakkakuoppia?). Tässä kivikossa on vanha kuparinen muinaisjäännöskyltti. Yksi röykkiöistä on selvästi muita eheämpi, läpimitta noin 7 m (tutkittu ja entistetty?), muut ovat kooltaan noin 3-5 m läpimitaten. Useita on pengottu. Röykkiöt mainitaan vuonna 1894; kaivauksissa 1951 tutkitut röykkiöt ovat nro 2 ja 3.
Röykkiöistä etelään, harjun läpi kulkevan metsäautotien länsipuolella ja eteläisimmästä peruskartalle merkitystä röykkiöstä noin 80 m etelään on jätinkirkko, jonka koordinaatit/GPS x = 7068 200, y = 2475 650, z = 55 m, ja joka erottuu soikeana, kivisen kehävallin rajaamana alueena. Sen suurin sisähalkaisija on noin 15 m. Honkobackharjun eteläreunalla on kvartsia maanmuokkausurissa. Maat on muokattu 52,5 metrin korkeuskäyrästä alaspäin, jätinkirkko ja röykkiöt ovat sen yläpuolella ja suojassa.
Jätinkirkko on pahoin tuhoutunut syksyllä 2006 tehdyissä metsänhoitotöissä. Jätinkirkosta hieman yli puolet (eteläosa) on äestetty. Koko jätinkirkon eteläosa itä- ja länsivalleineen ovat pahoin rikkoutuneet. Lisäksi maanmuokkausurissa voitiin havaita kvartsia.

Nedervetil-Grovfurbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Perhonjoen eteläpuolella, noin 1200 m eteläkaakkoon Tastin luona olevasta sillasta, valtatie 13 itäpuolella, sen ja maantien 17946 välillä, Grovfurbackenin laella metsässä. Röykkiö on sammaloitunut ja sen päällä kasvaa puustoa, sen läpimitta on arviolta 5-7 m ja se on keskeltä kuopalla. Mäellä on mahdollisesti muitakin röykkiöitä, joita on kasvillisuudelta vaikea nähdä. Röykkiötä ei ole tutkittu
Röykkiö on mahdollisesti Sandelinin vuoden 1894 kertomuksessa mainittu Nedervetil nr 16/Grofellbacka.
Inventoinnissa 2010 alueelta löytyi 9 pientä röykkiötä lisää.
2021 havainnot, käynnit keväällä ja syksyllä. Suurempi kuopallinen "röykkiö" otetun alueen sisällä (7067334/320303). 2010 havaitut pienemmät kivimuodostumat liittyvät tähän ottoon, joten kyse ei ole muinaishaudoista. Kotitarveottotoiminnan on huomannut 1994 kotiseutututkija Berit Björklund, mutta tämä seikka on jäänyt pitkään huomiotta röykkiön ympäristön alkuperäisyyttä arvioitaessa! Sandelinin kertomuksen mukaan röykkiö sijaitsi kuokkamaalla ja oli rikkonainen sekä löydötön. Mäen eteläosassa lähellä Murickvägeniltä Jyväskyläntielle jatkuvaa soratietä erottuu metsässä pieni ottamisen muovaama kivikertymä (7067262/320359). Näiden kohteiden välissä on pienikivistä avokivikkoa, jonka itälaidalla on noin metrinen pengottu kuoppa (7067303/320319). Grovfurbackenin muodostumat näyttävät ottotoiminnan seuraukselta pois lukien metsänkorjuun ja uudistamisen jälkiä, jotka ovat paikoin hyvin selviä uria.

Nedervetil-Ollisbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Perhonjoen pohjoispuolella, Alavetelin kirkolta Paasilaan vievän maantien varrella, kivisellä kankaalla on noin 30 x 40 metriä pitkä ja 20 metriä leveä kivivallien reunustama painanne, oikeammin pari, ehkä kolmekin vierekkäistä painannetta. Vallit ovat osaksi luontaisia osaksi ilmeisesti "rakenneltu" luontaiseen kivikkoon. Tien ojaleikkauksesta on kerätty eri aikoina kvartsia. Asuinpaikan laajuutta tai luonnetta ei ole tarkemmin selvitetty. Muodostelmaa on kutsuttu aikaisemmin erheellisesti "jätinkirkoksi". Kankaalla on myös pieniä ja matalia röykkiöitä. Yhden röykkiön keskellä on kallellaan suuri kivipaasi. Vuonna 1996 alueen metsä oli hakattu siemenpuuasentoon, mutta maanpintaa ei ollut äestetty. Paikalla on kuparinen muinaisjäännöskyltti jo 1970-luvulta.
RHO:n luetteloima kulttipaikka Ollisbacka tarkoittanee samaa paikkaa (ks. 288 50 0003).
Kohde Kruunupyy Nedervetil-Brantbacken (muinaisjäännösrekisterissä 288 01 0029) sijaitsee paikalta noin 100 metriä koilliseen tien pohjoispuolella.

Nedervetil-Konama (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Perhonjoen itäpuolella, Pelo-Skriko -maantieltä noin kilometri itäkaakkoon, Konamabergetin moreeniharju- ja kallioalueella, kolmella erillisellä, soiden ympäröimällä mäenkumpareella röykkiöitä. Röykkiöistä yksi on pitkänomainen, noin 6x7 m ja sen keskellä on syvennys. Lounaassa on iso kehämäinen, läpimitaltaan noin 15-16 metrin suuruinen röykkiö, jonka keskellä on näkyvissä 2,5 x 1 m kokoinen paasiarkkumainen rakennelma. Sen eteläpäässä on iso litteä pystypaasi ja seinäminä litteät paadet. Kolmas röykkiö sijaitsee pitkällä kapealla harjanteella, edellisistä länteen Se on pienehkö ja matala. Edellisten lisäksi alueella on muutamia epämääräisiä matalia kivikasoja.
Röykkiöiden peruskoordinaatit (korjatut):

Kronoby-Myrskogöjnen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kruunupyynjoen lounaispuolella, Myrskogin kohdalla joen yli vievästä sillasta noin 500 m lounaaseen, Söderpåraksen asutukseen kuuluvan Myrskogin länsipuolella, Öbackenin mäen kaakkoispäässä röykkiö. Paikka on sama, jonka Jakob Tegengren mainitsee vuonna 1934 (Myrskogöjnen). Paikalla oli hänen mukaansa yksi tehty kiviröykkiö/latomus, joka on mahdollisesti ollut romahtanut kivistä ladottu uunirakennelma. Lisäksi hän mainitsee kaksi luonnonmuodostumaksi tulkitsemaansa kiviröykkiötä.

Kronoby-Borgbacken 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöryhmä sijaitsee Kruunupyynjoen eteläpuolella, Söderbyn Jeuseniin kuuluvasta Skutnabban asutuksesta vajaa kilometri koilliseen. Borgbacken on laajahko moreenimäki, jonka pohjoisemmassa osassa on vuonna 1931 luetteloitu 13 röykkiötä ja pitkänomainen, muurimainen kivilatomus. Röykkiöstä kaksi tutkittiin samana vuonna: toinen on kooltaan noin 4 x 3,5 m, tasainen, muodoltaan soikea ja reunakehällinen. Toinen on pyöreä, selvärajainen, läpimitaltaan noin 5 m ja sen pohjalla on melko runsaasti hiiltä. Kummastakaan ei ole löytöjä. Muut röykkiöt ovat samoin matalia, läpimitta 2-5 m välillä. Alueella on lisäksi noin 10 m pitkä, 2 m leveä ja 0,3 m korkea muurimainen latomus.
Vuonna 2002 todettiin tarkastuksessa edellisten lisäksi seitsemän röykkiötä. Kaikki röykkiöt sijaitsevat noin 50 m säteellä metsämaalla.
Peter Holmbladin tiedonannon (7.10.2008) mukaan John Finnäs on havainnut kohteen länsipuolisessa rinteessä 20 mahdollista keittokuoppaa (Studia Archaeologica Ostrobotniensia 1989/90, sivu 125).

Kronoby-Bastöjnen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Söderbyn Snåressa, Snåren kylän ja koulun koillispuolella noin 1400 m, maantien 17945 Kaustinen-Kruunupyy länsipuolella, Bastön mäen eteläpäässä, metsässä, lähellä viljelyksiä. Röykkiön läpimitta on 12-14 m ja sen korkeus on paikoin yli 1 m. Keskusta on kaivettu laajasti kuopalle. Paikallisen tradition mukaan röykkiötä olisivat kaivaneet vuonna 1850 venäläiset upseerit ja muutamat sotilaat, jotka oli majoitettu Snåren taloihin. Heidän kerrotaan löytäneen joitain hopeakoruja ja tulusraudan (?). Tegengrenin teki vuoden 1934 tarkastuksen yhteydessä röykkiön keskustaan kuopan, josta löytyi hiiltä ja palanutta luuta.

Kronoby-Rifinnöjen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöryhmä sijaitsee Kruunupyynjoen eteläpuolella, Stormossenin laajan suoalueen luoteisosassa, suohon kuuluvasta Furuträsketistä luoteeseen 1,8 km. Rifinnöjen on luode-kaakkosuuntainen pitkänomainen moreenisaareke, jonka pohjoispäässä on kartoitettu 21 pienehköä röykkiötä, kiviaitaa, tervahauta sekä maatunut rakennuksen perustus (metsäsauna, tervanpolttajien asumuksenjäänteet?).
Vuonna 1928 tutkittiin röykkiöistä kaksi: nro 12, joka oli 3,5 m läpimittainen ja jonka pohjalla oli vahva palokerros. Löytöinä röykkiöstä saatiin rautaesinekatkelmia, riipushioin, palanutta ja palamatonta luuta. Röykkiö 13 edellisen vieressä oli samankokoinen, pohjalla samoin vahva palokerros, löytöinä hiukan palanutta ja palamatonta luuta. Vuonna 1934 tutkittiin mäellä lisäksi kuusi röykkiötä (nrot 10, 11, 14-17), joista kolmesta löytyi hiukan palanutta luuta. Röykkiöiden koko vaihtelee 2-4 m välillä. Röykkiöt ovat todennäköisesti varhaismetallikautisia.

Kronoby-Koberget (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kruunupyynjoen eteläpuolella, Söderpårasin kylänosassa, Krokforsin talosta jokirannassa noin 260 m etelälounaaseen. Kallioisella metsäisellä harjanteella, sen luoteispäässä on kolme kiviröykkiötä, joista eteläisin on epämääräinen ja pahasti hajalla, keskimmäinen on pieni ja epämääräinen ja pohjoisin ehjin.
Paikka on todennäköisesti sama, jonka Jakob Tegengren mainitsee raportissaan vuodelta 1928 nimellä KUDDBERGET. Hän tutki tuolloin yhden löydöttömän röykkiön ja kirjasi alueelta lisäksi kolme muuta röykkiötä. Niistä yksi pitkänomainen (6 x 3) oli jotakuinkin eheä, muut kaksi matalia, hajoitettuja ja epämääräisiä.
Tuhoutunut? Ks. Tutkimus -välilehti, inventointi 2010.

Kronoby-Kåtabacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kruunupyynjoen eteläpuolella, Söderbyn asutuksesta pari kilometriä etelään, luode-kaakkosuuntaisella moreenimäellä. Paikalla on Jakob Tegengren todennut vuonna 1928 kolme röykkiötä: kaksi mäellä ja kolmas, epämääräinen suon reunassa. Hän tutki toisen mäellä olevista, pahasti hajoitetuista röykkiöistä negatiivisin tuloksin. Röykkiöt olivat jo tuolloin hajoitettuja.
Vuoden 2002 tarkastuksessa todettiin mäellä kaikkiaan viisi röykkiötä sekä kuoppamaisia painanteita, mahdollisia keittokuoppia (ks. erilliskohteet). Inventoinnissa 2010 paikalla havaittiin vain kaksi röykkiötä.

Högöjnen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kruunupyyn Kivjärvellä, Pietarsaaren tien (maantie 747) eteläpuolella, noin 200 m, Högön-nimisen mäkialueen luoteispäässä, mäkirinteessä. Jakob Tegengren on kirjannut röykkiön vuonna 1934. Raportin mukaan se on pyöreä, korkea ja kaunis röykkiö, läpimitaltaan 9,1 ja 8,4 metriä. Röykkiön ovat aarteenetsijät aikanaan penkoneet perusteellisesti. Röykkiön lounaisreunassa on suurehko maakivi, jonka vieressä on toinen matala röykkiö, kooltaan noin 7x4 m. Röykkiöitä ei ole tutkittu.

Kvarnklubben (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Söderbyn Fjördön talosta kaakkoon metsäisellä alueella Kruunupyynjoesta runsaat 400 metriä pohjoiseen. Jakob Tegengren kirjasi vuonna 1934 yhdeksän matalaa pienehköä röykkiötä, joiden läpimitta on 3-5 m. Hänen saamansa tiedon mukaan alueella on toinen ryhmä, jossa 8 samantyyppistä kivilatomusta. Yhtään röykkiötä ei ole tutkittu; Tegengrenin mukaan latomukset tuskin ovat hautaröykkiöitä, pikemminkin viljely- tai kaskiröykkiöitä.

Nedervetil-Träskbacken A (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kruunupyyn, entisen Alavetelin Apalahdessa (Apalakt), Perhonjoen itäpuolella, Markusbackan taloista noin 300 m lounaaseen mäellä on röykkiöitä. Sandelin (1894 nro 3) mainitsee mäellä viisi röykkiötä, kolme suurempaa ja kaksi pientä ja matalaa. Vuonna 1946 röykkiöistä yksi tutkittiin, mutta Meinander arveli sen olevan viljelysröykkiön. Hän mainitsee raportissaan mäellä olevan pieniä suorakulmaisia, maatuneiden hirsien reunustamia kivilatomuksia, joissa oli tiiltä (uuninperustuksia?).

Nedervetil-Träskbacken B (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kruunupyyn, entisen Alavetelin Apalahdessa (Apalakt), Perhonjoen itäpuolella, Markusbackan taloista noin 500 m lounaaseen, mäkialueen länsi-lounaisreunalla, metsämaalla on pyyntikuopparivistö.

Nedervetil-Kettusbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kruunupyyn, entisen Alavetelin Skrikossa, Alaveteli-Skriko -maantien (mt 17961) itäpuolella, Kettusbacken nimisellä mäkialueella, jossa nykyisin on sorakuoppia. Sandelinin mukaan 1894 mäellä (Tjetusbackharjo) on kolme hautaröykkiötä (nrot 5-7). Myös Meinanderin raportin (1946) mukaan mäellä on kolme suurta ja matalaa röykkiötä kooltaan 8,3 x 9,6 m (tutkittu 1946) ja 12 x 6 m sekä noin 10 m läpimittainen ja noin 1,5 m korkea röykkiö. Tutkittu röykkiö oli löydötön, mutta siinä oli muurimaista kivirakennetta ja keskellä nelikulmainen latomus ja sitä on pidetty hautaröykkiönä. Vuoden 2003 tarkastuksessa alueelta löytyi vain yksi röykkiö, joka oli maa-ainesten oton ympäröimä. Röykkiö sijaitsee tilan rajalla maapilarin päällä.

Nedervetil-Seljesbäcken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Alavetelin kaakkoisosassa, kirkolta Haavistoon vievän tien varrelta, Emmes-Stor ja Lillträsketin luoteispuolella, Seljesbäckenistä noin 150-200 m länteen soiden keskellä kulkevalla pitkällä harjanteella, jolla Nedervetil-Haavisto -maantie kulkee. Maantie haarautuu harjun luoteispäässä kahtia, eteläkaakkoon Haavistoon ja itäkaakkoon Emmesiin. Haavistoon vievän tien itäpuolella, pääasiassa tieleikkauksesta on kvartsilöytöjä noin 800 metrin matkalta. Asuinpaikan tarkempi laajuus on toteamatta. Paikka on osaksi tuhoutunut tien teossa.
Löydöt otettu talteen hiekkakuopasta ja siitä pohjoiseen sekä etelään ojaleikkauksesta.

Nedervetil-Salmenharju 1-2 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee Kruunupyyn Alavetelin itäosassa, Emmes-Storträsketin ja Lillträsketin välisen Salmenharjun eteläosassa, noin 100-180 m Sundhålet/Salmenaukko -salmesta, jossa Ullavanjoki katkaisee harjun. Kapean moreeniharjun kärjessä, salmen rannasta vajaat 100 m etelään on harjulle syntynyt tien levennys ja kääntöpaikka, jossa maa on kulunut paljaaksi kasvillisuudesta. Tältä pinnalta on löytynyt kvartsia runsaan 100 metrin matkalta, ehkä pidemmältäkin.
Paikalta vajaat 100 meträ kaakkoon tien lähellä on vuoden 1979 inventoinnissa todettu sammaloitunut röykkiö metsässä.

Nedervetil-Åsvägen A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Alavetelin kaakkoisosassa, Haaviston kylästä itään, yli Ullavanjoen Keminackenin kosken yli viljelyksille vievän tien loppupäässä. Moreeniharjanteella metsässä on tieleikkauksista asuinpaikkalöytöjä noin 150-180 metrin matkalta. Maa leikkauksissa on paikoin hienoa hiekkaa. Osa kohteesta on tilustien rikkoma. Asuinpaikan tarkempi laajuus on määrittämättä.
Noin 500 m paikalta eteläkaakkoon tien päässä on viljelysmaalla asuinpaikkalöytöjä ja yläpuolisesa rinteessä metsässä pyyntikuoppia, kohde Åsvägen B/Nuolisbäcken (288 01 0025).

Nedervetil-Åsvägen B/Nuolisbäcken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Alavetelin kaakkoisosassa, lähellä Nuolisbäckenin laskukohtaa Ullavanjokeen ja sen kautta Haaviston Storträsketiin. Puron varressa olevalle viljelysaukealla pohjoisesta tulevan tilustien päässä metsärinteessä on rivi pyyntikuoppia (4 selvästi erottuvaa) suunnilleen itä-länsi suunnassa. Tieleikkauksista noin 300 m ennen pellon reunaa itään haarautuvan tilustien haarasta lähellä pellon laitaa on tieleikkauksissa hiekkamaassa asuinpaikkalöytöjä. Alempana pellolla maa muuttuu mutamaaksi ja löydöt loppuvat. Säännöstelyn aiheuttama vedenpinnan nosto ei ole vaikuttanut kohteeseen, joka sijaitsee hiukan ylempänä.

Per-Jönsharjun (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kivijärven kylässä, Kaustinen-Kruunupyy maantieltä länteen, Kivijärven taajamasta 3,2 km kaakkoon ja pienestä Kivjärvsjöstä noin 600-800 m itään. Luode-kaakkosuuntaisen korkeahkon ja laajan Per-Jönsharjun laella on luontaisella lakikivikolla kahdella erillisellä harjujaksolla, noin 400 m ja 300 m matkalla yhteensä 13 läpimitaltaan 5-10 metrin kokoista, pyöreää painannetta, joita useimpia ympäröi matala kivivalli. Painanteet ovat rakkakuopiksi verrattain isoja ja muistuttavat pikemminkin asumusten pohjia. Kohteet on kartoittanut vuonna 1980 Bertel Kåla, Kronoby.

Nedervetil-Titurharju (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Alavetelistä Haavistoon ja Kaustisille vievän maantien 17947 varrella, Paasilasta vajaat 2 km Seljesille päin, Stora Kutusträsketin koillispäästä kääntyvän, Seljesille vievän metsätien varrella, runsas kilometri tien haarasta koilliseen on harjulla rinnemaastossa pieniä kiviröykkiöitä. Ne on todettu vuoden 1979 inventoinnissa. Tarkka lukumäärä ei ole tiedossa, mutta havaintojen ja paikallisten antamien tietojen mukaan niitä on useita kymmeniä. Lähimmät röykkiöt ovat metsäautotien vieressä, heti tien eteläpuolella. Vuonna 1983 ja keväällä 1984 osa röykkiöistä on tuhoutunut hakkuiden ja äestyksen yhteydessä.
Vuonna 1994 on tieleikkauksesta lähistöltä löytynyt kvartsi-iskoksia.

Nedervetil-Säksholmen (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Perhonjoen keskiosassa, Säksforsenin lounaisrannalla, Säksholmenin saarella, jonka etelässä ja lännessä erottaa mantereesta kapea Grenbäcken. Saaren laki on vierinkiviharjua. Sen laella on todettu neljä matalaa kiviröykkiötä, joiden läpimitta on 3-4 m, yhden ollessa pitkänomainen noin 10 x 2-3 m pohjois-eteläsuunnassa. Lähistöllä oleva, majanpohjaksi kutsuttu muodostelma on noin 10 x 13 m kooltaan ja syvyydeltään noin 1 m. Muodostelman länsipäässä on matalampi "ovenkohta". Rakennelma on hevosenkengän muotoinen, seinävallin leveys on noin 2 m.
Kohteita ei ole tutkittu, eikä niiden ikää tunneta. Vesistön säännöstelytyöt 1980-luvulla eivät ulottuneet kohteille.

Nedervetil-Brantbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Perhonjoen pohjoispuolella, Alavetelin kirkolta Paasilaan vievän maantien varrella, Jolkan tienristeyksestä noin 1 km itäkaakkoon, maantieltä noin 10 metriä. Kivikkoisella harjulla on luode-kaakko-suuntainen kehämäinen latomus, noin 10 x 12 m. Kehän sisäpuolinen alue on ympäröivää maanpintaa syvemmällä, enimmillään noin 1 m. Kehä on koottu suurehkoista kivistä ja on paikoin 0,5 m korkea. Latomuksen kaakkoispäässä on "oviaukon" tapainen matalampi kohta.
Tarkastuksessa vuonna 2002 on alueella todettu kaikkiaan kolme vastaavaa muodostumaa, jotka ovat ihmisen tekemiä, luontaiseen kivikkoon raivattuja asumuksenpohjia. Rakennelmia ei ole tutkittu.
Kohde Kruunupyy Ollisbacken (muinaisjäännösrekisterissä 288 01 0006) sijaitsee paikalta noin 100 metriä lounaaseen tien eteläpuolella.

Nedervetil-Sundqvistas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alaveteli-Haavisto maantien varressa, Seljesåsenille kääntyvän tienhaaran itäpuolella, Stora Seljes -järven kaakkoispäästä etelään noin 100 m ja Haaviston kyläryhmästä noin 2500 m pohjoiseen. Tien lounaispuolella olevan hiekkakuopan reunasta on löytöinä kvartsia. Maaperä on hienoa hiekkaa. Maasto viettää loivasti etelään ja lounaaseen. Noin 50 m paikalta on loivassa itärinteessä noin 10 metrin läpimittainen kuoppa, jota ympäröi reunavalli. Kuoppa ei vaikuta tervahaudalta; saattaa olla asumuspainanne (?).
Paikalta noin 150 m etelään, tien eteläpuolella on kohde Kruunupyy Sundqvistas 2 (288 01 0031) ja 500 m kaakkoon tien varrella asuinpaikka Kruunupyy Seljesbäcken (288 01 0022).
Kohde tarkastettiin vuonna 2016 ja silloin alueella havaittiin kolme asumuspainannetta, joista selvin lienee aiemmin havaittu. Lisäksi alueen itäosasta, läheltä järven rantaa olevalta hiekkapolulta, tasanteelta, löytyi kohtalaisen runsaasti kvartsi-iskoksia.

Nedervetil-Sundqvistas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Alavetelin kirkolta Haavistoon vievän tien varrella, Seljesåsenille kääntyvän tien haarasta runsaat 100 m kaakkoon. Stora Säljes- järven eteläpäästä noin 250 m etelään. Pienehkön hiekkakuopan lounaisreunasta tarkastuksessa löytyi taltan teelmän tapainen kivi sekä kvartsia. Rinne on loivasti koilliseen viettävä, maaperä hienoa hiekkaa.
Asuinpaikan tarkempi laajuus ja luonne määrittämättä.

Nedervetil-Salmenharju 2 (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Kruunupyyn Alavetelissä, Emmet Lill- ja Storträsketiä erottavan Salmenharjun pohjoisosassa, Ullavanjoen pohjoispuolella. Kysymyksessä on kapealla harjulla inventoinnissa vuonna 1979 todettu röykkiö. Se sijaitsee niemen eteläkärjestä noin 120 m polun itäpuolella. Röykkiön läpimitta on noin 3 metriä, se on lähes maantasainen ja koottu pienehköistä kivistä. Röykkiön ikä ja tarkoitus ovat tuntemattomat.
1990-luvulla niemen kärkeen vievän tien/polun pinnalta, rikkoutuneista kohdista löytyi muutamia kvartseja. Harjun päällä on mahdollisesti pienialainen asuin- tai leiripaikka, kuten salmen eteläpuolellakin (kohteet 288 01 0023 ja 288 01 0024).

Nedervetil-Pirttiniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Alavetelin Haaviston kyläryhmästä noin 1 km etelään, Pirttiniemessä, Storträsketin/Isojärven itäpuolella, Köyhäjoen suun pohjoispuolella. Pirttiniemeltä Kaustisille vievän tien ojaleikkauksesta noin 10 metrin matkalta on saatu kvartsi-iskoksia hienosta, osaksi punertavasta hiekasta, loivasti lounaaseen viettävältä rinteeltä. Löytökohdan koillispuolisesta viljelysmaasta ei kasvillisuuden vuoksi inventoinnissa 1981 saatu havaintoja.
Myöhemmin on pellosta noin 300 m länteen löytynyt kvartsia, samoilta korkeuksilta ja rinteeltä; mahdollisesti samaa kohdetta.
Asuinpaikan tarkka laajuus on määrittämättä.

Terjärv-Emasbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Teerijärven eteläosassa, Stora Emassjön pohjoisrannalla, Emasbackenin kaakkoisrinteellä, metsämaalla on kuusi matalaa, varpukasvillisuuden peittämää röykkiötä. Röykkiöiden läpimitta on 2-4 metriä, pienin on vain 0,5 m kokoinen. Röykkiöt ovat keskeltä syvällä kuopalla/kraateriröykkiöt (?). Yhtä röykkiöistä on pengottu. Röykkiöt muistuttavat lapinraunioita, mutta eivät kuitenkaan ole tyypillisiä sellaisia. Rakennelmien ikä ja tarkoitus ovat tuntemattomia.

Jöussen-Borgbacken 2 (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kruunupyyn Påraksessa, Jöussenin kyläryhmästä noin 2 km itäkoilliseen, maantien 747 Pietarsaari-Kaustinen pohjoispuolella. Borgbackenin kaakkoisreunassa, viljelysmaan ja mäen taitteessa, parista pienehköstä kotitarvekuopasta ja pellolta on asuinpaikkalöytöjä sekä liesi kuopan seinämässä. Vuosien 1989 ja 1990 koekaivauksissa todettiin laajahko, viljelyn ja maa-ainesten oton osaksi rikkoma asuinpaikka, jolla ollut ainakin kuusi kivettyä kuoppaliettä noin 30 metrin korkeudella, muinaisen rannan tuntumassa. Pääosa löydöllisestä kulttuurikerroksesta on mahdollisesti tuhoutunut viljelyssä.
Löytöinä kaivauksissa saatiin savitiivistettä, kvartsia, palanutta luuta sekä kiviesineiden kappaleita. Jonkin verran saatiin myös historiallisen ajan esineistöä kuten tiiltä ja rautaveitsi. Vuonna 1989 tutkitusta liedestä saatu ajoitustulos: 3000 +-90 BP (cal 1263 BC). Myöhemmin pellosta on löytynyt saviastianpala (KM 28404). Kohteen tarkka laajuus ei tiedossa.

Terjärv-Viiperi-Viliviiki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kruunupyyn Teerijärven ja Kaustisen rajan tuntumassa, Perhonjoesta vajaat 2 km etelään, Viiperinoosilla, Jyväskylä-Kokkola valtatieltä (no 13) noin 300 metriä pohjoiseen, laajojen hiekanottoalueiden pohjoisreunalla. Löydöt (kvartsia) ovat hiekkakuopan reunalta noin 10 metrin matkalta. Kohteen laajuus ja säilymisaste ovat tarkemmin tuntemattomia, mahdollisesti asuinpaikka on suureksi osaksi hiekanoton tuhoama.

Terjärv-Viiperinoosi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kokkola-Jyväskylä valtatien (no 13) eteläpuolella, Terjärvelle vievän tienhaaran itäpuolella, Pikku Miesvedestä noin 2 kilometriä länsiluoteeseen. Kysymyksessä on luode-kaakkoisuuntainen pitkä hiekkaharju, joka on teiden ja sorakuoppien rikkomaa. Löytöalue on vajaan 1 km pitkän, resuisen, tiensuuntaisen hiekkakuoppa-alueen eteläreunalla, josta löytöjä on kerätty useampaan otteeseen noin 200-300 metrin matkalta. Jonkin verran löytöjä on myös kuopan keskellä olevassa niemekkeessä, jossa alkuperäistä maanpintaa on jäljellä pieninä kielekkeinä. Asuinpaikan laajuus on tuntematon, ainakin osa on tuhoutunut hiekanotossa. Mahdollisesti rippeitä on jäljellä reunoilla, ja ehkä metsässä kuopan eteläpuolella.
60 metrin korkeuskäyrän kohdalla on havaittavissa selvä rantaterassi, jonka reunassa on vuoden 1990 inventoinnissa havaittu epämääräisiä melko laajoja painaumia, jotka saattavat olla luontaisia.

Forsklubbarna (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Söderbyn Jöusenissa, maantien 747 eteläpuolella, Jöusenin kylän itä-kaakkoispuolella, Borgmossenilta länteen. Forsklubbarna on laakea metsäinen, osaksi kalliopohjainen mäki. Röykkiöt sijaitsevat laajalla alueella kuutena rykelmänä noin 25 metrin korkeuskäyrän tuntumassa ja yläpuolella. Tavallisin röykkiöiden koko on noin 3-5 metriä läpimitaten; joukossa on muutama suurempikin, joiden läpimitta on 4-7 m.

Söderby skola (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Söderbyn Snåressa, koulun pohjoisimman rakennuksen itäpuolella rinteessä, noin 20-30 metriä rakennuksesta, pihametsikössä. Kahdessa suurehkossa maakivessä on yhteensä 7 kpl kuppimaisia, laakeita syvennyksiä.

Rösteinreison (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Söderbyn Jöusenissa, maantieltä 747 etelään, Kulaniin vievän paikallistien itäpuolella, viljelemättömällä metsäsaarekkeella talojen takana. Metsikössä tasamaalla on suuri kolmiomainen kivilatomus, jonka sivujen pituus on noin 25-30 m. Reunat ovat selvät ja melko jyrkät (pystyt), korkeutta latomuksella on nykyisin noin 1 metri. Latomuksesta on otettu kiviä tarpeisiin ja siksi sen keskellä on kuoppia. Latomuksessa on paljon pieniä kiviä, pohjalla näyttää olevan myös suurempia. Latomus on sammaloitunut ja sen päällä kasvaa pienehköjä lehtipuita.
Mahdollisesti kysymys on historiallisen ajan (1700-1800-luvun?) suuresta raivauskivikasasta, johon murteellinen nimi voisi viitata (?).

Finskor-Gretas Klubben S (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Söderbyn Pårasissa, maantie 747 eteläpuolella, Kruunupyynjoesta noin 200 m lounaaseen. Soiden keskellä olevalla mäenkumpareella on pitkänomainen, matala kiviröykkiö, jonka koko on noin 11 x 5-6 metriä. Röykkiön molemmissa päissä on kuopat, mutta kyse voi olla myös kahdesta vierekkäisestä röykkiöstä, jotka penkomisten tuloksena ovat "kasvaneet" kiinni toisiinsa. Kivet ovat suunnilleen päänkokoisia ja sammaloituneita. Röykkiön päällä kasvaa kuusi. Paikka on pienen mäenkumpareen loivassa itärinteessä, kivikkoisessa maassa.
13.6.2023. Vuonna 1989 Museovirastolle on ilmoitettu, että kohde sijaitsee pienellä nimettömällä 25 metrin korkeuskäyrän rajaamalla mäellä Finskos-Gretas Klubbenista noin 350 metriä kaakkoon. 12.6.2023 saadun yleisöpalautteen perusteella rekisterissä ilmoitettu sijainti olisi väärä ja oikea sijainti olisi ETRS-TM35FIN P: 7061153 I: 314419.

Öjen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kruunupyyn luoteisosassa, valtatie 8 länsipuolella, Ytterbråtön taloista noin 1 km pohjoiseen, metsäisellä mäenrinteellä, Ön/Öjen-nimisen mäen etelä-kaakkoispäässä. Aluetta on raivattu ja se kasvaa istutettua männikköä. Rinteessä on kiven- ja maansekainen matala röykkiö tai kumpu, jonka läpimitta on noin 4 metriä. Latomus on soikea, sammaloitunut ja sen päällä kasvaa katajaa. Kivet vaikuttivat koepistossa suurilta ja niiden välissä on hiekkaa. Röykkiön viereen aiemmin tehdystä koekuopasta paikallinen opas on kertonut löytyneen rautaesineitä (nauloja + broddar?).

Terjärv-Helveteskärret (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kruunupyyn-Teerijärven ja Evijärven rajan tuntumassa, metsäautotien ja Helveteskärret-suoalueen lounaispuolella.
a) Asuinpaikkalöytöjä (kvartseja ja palanutta luuta) jyrkähkön pienen mäen laelta maanpinnnan äestysvaoista karkeasta soramaasta. Ilmeisesti pienialainen asuinpaikka (?). Ei tutkittu tarkemmin.
b) Edelliseltä paikalta noin 150 metriä etelään, suoperäisen notkelman takana olevan toisen mäenkumpareen kivikkoisella laella on lakea kiertävä suurehkoja kiviä käsittävä, paikoin aukollinen vallimuodostuma. Se voi olla osaksi ihmisen aikaansaama, mutta mahdollisesti myös kokonaan luontainen (?). Paikalla on heikosti kasvavaa metsää. Löytöalueen b:n koordinaatit: x= 7043 62, y= 2471 00, z= 65-67 m.
Kummallakaan paikalla ei ole asumuksenpohjiksi tulkittavia painanteita. Missään tapauksesssa kyse ei ole jätinkirkoista, joiksi kotiseutuyhdistys on kohteita kutsunut.
Kohde on tarkastettu uudestaan vuonna 2016. Pohjoisemmalla mäellä todettiin kaksi rinnakkaista rivitalopainannetta/kehävallia (36 x 12 ja 34 x 12 m) ja yksi erillinen asumuspainanne, eteläisemmällä mäellä nelihuoneinen rivitalopainanne/kehävalli (35 x 16 m) ja yksi erillinen asumuspainanne. Isot rivitalopainanteet muistuttavat hyvin paljon jätinkirkkoja. Rakenteet näkyvät hyvin LiDAR-aineistossa.

Terjärv-Hembacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Teerijärven Tvärasjön-järven itäpuolella noin 150 m, Sandvikin Hembackenin talon pellolla, lounaisrinteellä. Paikallistien länsipuolelta pellolta löytyi vuoden 1990 inventoinnissa noin 80-90 metrin matkalla kaakko-luodesuunnassa kvartseja, pääosa oli keskivaiheilla peltoa noin 75 m korkeuskäyrän tuntumassa. Kvartsien joukossa on retusoituja ja käyttöjälkisiä kappaleita. Asuinpaikan koko laajuus ei ollut selvitettävissä kasvillisuuden vuoksi.

Terjärv-Stranden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Terjärven Peckassjön-järven länsirannalla viljelysmailla kahdessa kohdassa asuinpaikkalöytöjä:
a) Strandenin talon koillispuolella pienen viljelypalstan itäreunassa hiekkapellossa kvartsia. Löydöt tulivat noin 10 metrin levyiseltä ja 30-40 metrin pituiselta alueelta kynnetyltä pellolta.
b) Dalbackenin itärinteessä, paikallistien länsipuolella, noin 150-170 metriä löytökohdasta a pohjoiseen. Löydöt hiekkamaasta, loivalta länsi-luoteisrinteeltä. Löytökohtien välialue muokkaamatonta eikä sitä voitu havainnoida. Löytöalueen b:n koordinaatit Dalbacken x= 7041 64, y= 2479 38, z= 65.
Löytöpaikat sijaitsevat muinaisen vesireitin varrella niemessä.

Terjärv-Fröjdömossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Terjärven Granöbyn Bjölasbackenin luoteispuolella Fröjdömossenin itäreunassa olevan pienen sorakuopan reunalta mahdollisia kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartseja, joiden joukossa oli käyttöjälkinen esine). Maaperä on paikalla hiekkaa ja moreenia. Kuoppa on pienen mäennyppylän lounaisrinteellä. Sorakuopan leikkauksessa ei havaintoja kulttuurimaasta.
Epävarma, pienialainen kohde.

Terjärv-Pikku Miesvesi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Terjärven Åsenin/Oosi- nimisen laajan hiekkaisen kangas- ja harjualueen etelälaidalla, Kaustisen kunnanrajalta noin 200 m luoteeseen ja Pikku-Miesvesi-järven koillisrannalta noin 150 m. Paikka on Jyväskylä-Kokkola valtatieltä no 13 noin 230 m etelään.
Vuoden 1990 inventoinnissa löytyi metsätien lähellä olevan pienen hiekkauopan reunoilta muutamia kvartsi-iskoksia hienosta hiekasta. Maasto viettää löytökohdalla etelälounaaseen. Maasto lähistöllä muuten peitteinen. Niukoista löydöistä huolimatta kysymys lienee asuinpaikasta, ehkä osasta laajempaa kompleksia, sillä noin 370 m päässä samalla harjulla Kaustisen puolella on rikaslöytöinen asuinpaikka Kaustinen 45 Pikku Miesvesi 1, josta mm. tyypillistä kampakeramiikkaa, kvartsia ja piitä. Sijaintikorkeutensa puolesta kohde kuulunee tyypillisen kampakeramiikan aikaan.

Krasslandsbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kruunupyyn Emetissä, Viiperinoosin/Vibergsåsen luoteisosassa, Emetträsketistä noin 600 m kaakkoon, valtatie 13:a Kolamiin vievän paikallistien itäpuolella, hiekanottoalueella. Löydöt hiekkakuopan pohjoisreunalta.

Terjärv-Nya Kyttlandet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Teerijärven Viiperinharjun pohjoisreunassa, valtatie 13 pohjoispuolella, Salonkylään vievän paikallistien länsipuolella. Löydöt (kvartsi-iskukivi (?) ja -iskoksia) ovat harjun pohjoisreunalla olevan, dyynimäiseen alueeseen tehdyn hiekkakuopan koillisreunalta. Niukkojen kvartsilöytöjen lisäksi ei muuta asuinpaikkaan viittaavaa havaittu. Lähistöllä kohteet Kruunupyy 36 ja 37 samalla kankaalla.
Epävarma, pienialainen kohde.

Terjärv-Kaitåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Terjärven Kaitsjön länsirannalla viljelysmaalla. Alueelta on löytynyt kahdesta eri kohtaa melko runsaasti kvartsia:
a) Vuoden 1990 inventoinnissa löytyi kvartseja noin 120-140 m pituiselta, rannan suuntaiselta alueelta, suunnilleen 60-65 m korkeuskäyrien vaiheilta. Löytöpaikka on melko jyrkkä hiekkaperäinen rinne talon itäpuolella.
b) Edellisestä löytöpaikasta noin 150 m etelään talon eteläpuolelta peltorinteeltä löytyi myöhemmin kvartseja lisää. Löytöalueen b koordinaatit: x= 7045 41, y= 2477 16, z= 60-65.
Kyseessä lienee laajempi rinteellä oleva asuinpaikka.

Terjärv-Fröjdöbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Terjärven Kaitsjön itärannalla, Frödöbackenin mäen länsipuolella. Järven jyrkän itärannan loivemman terassin päältä on löytöjä kahdesta erillisesta kohdasta:
a) Pohjoisempi löytöalue sijaitsee Fröjdön talon länsipuolella hiekkapellossa. Löytöjä on noin 40x80 m alalla, mm. kvartsiydin ja -iskoksia.
b) Edellisestä noin 180 m etelään on löytöpaikka Brantsveden, jonka erottaa edellisestä pienehkö metsäalue. Peltoalueen yläosasta, kynnöspellosta kvartsia, noin 40-50 m pituisella alueella, järven suunnassa. Osa kvartseista pyöristyneitä/luontaisia (?). Löytöalueen b koordinaatit: x= 7045 32, y= 2477 62, z= 65-67,5.
Liuskeinen T-muotoinen riipus (KM 12439) lienee löytynyt löytöpaikasta b noin 300-400 m eteläkaakkoon, suunnilleen samalta korkeudelta, pieniltä peltotilkuilta, jotka nykyisin ovat niittyinä.
Asuinpaikan laajuus ei ole tarkemmin tiedossa.
Vuonna 1994 on löytöalueella b tehty koekaivaus, joka paljasti viljelykerroksen alta liedenjäännöksen pellon yäosassa. Maaperässä näyttää myös luontaisesti olevan runsaasti kvartsia. Kaivauksissa ei saatu ajoittavia löytöjä; liedenjäännöstä ei ajoitettu.

Terjärv-Furu (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Teerijärven kaakkoisosassa, Småböndersin kylässä, Porasenjoen länsirannalla, Furun talojen luona olevan sillan länsipuolella noin 70 m. Furun talon mailta on 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun aikana löydetty kiviesineitä, joista osa on saatu talteen (KM 2045:8, 2108:1, 3909:8). Esineiden tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Inventoinnissa vuonna 1990 löytyi talon eteläpuolelta pienestä peltoalueesta muutamia epämääräisiä kvartseja.
Mahdollinen, tarkemmin määrittämätön asuinpaikka.

Terjärv-Broliden/Yrjasbrokyttlandet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Terjärven Småböndersin Vistbackan kylänosassa, Vetelin Torppaan vievän paikallistien eteläpuolella, peltorinteellä, noin 300 m Vetelin kunnanrajasta länsiluoteeseen. Brolidenin talon etelä- ja lounaispuoliselta hiekkapellolta on löytöinä kvartseja noin 140 m pituiselta ja noin 40 m levyiseltä alalta. Visbackasta on 1800-luvun lopulla saatu tasataltta (KM 2045:10), jonka tarkempi löytöpaikka ei kuitenkaan ole tiedossa.
Paikalla on mahdollinen kivikautinen asuinpaikka.

Terjärv-Lillbäck (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaustiselta Teerijärvelle vievän paikallistien molemmilla puolilla, Rekijärvisjön lounaisrannalla, peltomaalla.
1) Löytöalue a on hiekkainen peltoalue Fårbrobackenin kaakkoisrinteessä Kaustinen-Teerijärvi -tien pohjoispuolella, pellon lounaiskulmassa, löydöt ovat noin 20 x 30 m alalta.
2) Löytöalue b on tien eteläpuolella terassimaisen pellon päällä, vanhan sorakuopan lounaispuolella. Löytönä yksi yksittäinen selvä iskos. Löytöalueen b koordinaatit: x=7047 12, y= 2478 58, z = 62,5.
Sandelinin vuonna 1880 tuoma esine, reikäkivi (KM 2045:6), on viljelysmaasta läheltä Lillbäckiä. Mahdollisesti kyse on Fårbrobackenin laidalla olevasta pellosta.
Mahdollinen asuinpaikka.

Terjärv-Näset (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kruunupyyn Terjärvellä, Rekijärvisjön pohjoispuolella olevan Näset-nimisen kylänosan pellolla, Gistöhön vievän paikallistien lounaispuolella. Pelto sijaitsee ympäristöään ylempänä olevalla mäellä. Hiekkaisen pellon kynnöksestä löytyi vuoden 1990 inventoinnissa muutamia kvartseja, mutta ei muita asuinpaikkamerkkejä.
Kohde on epävarma asuinpaikka.

Terjärv-Fårbrobacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Terjärvellä, Rekijärvisjön lounaisrannalla olevan Fårbrobackenin laella. Mäen kaakkoisosassa, korkeimman kohdan kakkois- ja luoteispäässä on metsän ja kasvillisuuden peittämässä luonnonkivikossa/pirunpellossa erotettavissa ainakin 7 pyöreää tai pyöreähköä kuopannetta. Kaakkoisosassa olevien kuopanteiden läpimitta on noin 2-4 m, laen länsiluoteispäässä on yksi noin 6 m läpimittainen kuopanne. Muodostumat ovat ilmeisestikin ihmisen tekemiä.
Kuopanteiden tarkoitus on tuntematon. Niihin ei liity perimätietoa. Tuskin esihistoriallisia.

Terjärv-Lissantinoosi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kaustisen ja Kruunupyyn Teerijärven rajalla Oosinkankaalla, Perhonjoen eteläpuolella. Sijaintipaikka on metsäistä hiekkakangasta ja aivan pohjoiskaitaleelta peltoa. Alueella on havaittavissa kaikkiaan noin 20 asumuspainannetta, joista suurin osa sijaitsee Kruunupyyn puolella. Löytöjä on saatu viljelystien ojaleikkauksista, viljelysmaalta ja hiekkakuopista. Törmässä on myös kellari/tervahauta tai miilu sekä pieni kotitarvehiekkakuoppa.

Kältingsbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Söderbyn Jöusenissa, maantien 747 Pietarsaari-Kaustinen/valtatie 13:n eteläpuolella runsaat 2,5 km, Brännbackenille vievän metsäautotien risteyksessä (lisäys 22.6.2022: peruskarttaan merkityn polun ei tien?). Löydöt pienestä hiekkakuopasta ja tieleikkauksesta. Kohteen tarkempi laajuus ja luonne on selvittämättä.

Jeussen Brännbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Söderbyn Påraksessa, Pietarsaari-Kaustinen maantien 747 eteläpuolella, Jöusen asutuksesta noin 1,5 km itään. Metsäisellä, luode-kaakkosuuntaisella moreeniharjanteella, metsäautotien päästä noin 150 m on lähes 500 metrin matkalla harjanteen eli Brännbackenin pohjoisrinteellä ja laella röykkiöitä. Pohjoisimmat ovat tiheässä taimikossa loivan rinteen alaosassa. Nämä röykkiöt ovat matalia ja pieniä, läpimitta 2-5 m välillä. Tarkka lukumäärä näiden osalta ei ole tiedossa. Kartalla näkyvän pienen suopainanteen ympärillä on useita keskikokoisia röykkiöitä ja painanteen kaakkoispuolella, rinteen alkaessa nousta on röykkiöitä noin 40 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. Harjanteen laella ovat suurimmat ja komeimmat röykkiöt: viisi suurta ja suurehkoa, selkeästi maastossa näkyvää röykkiötä, melkein rivissä. Suurin niistä on kaakkoisin: läpimitaltaan 12-15 m, keskellä laaja kraaterimainen, säännöllinen kuoppa, joka ulottuu melkein pohjaan asti. Kaikki harjanteen laen röykkiöt ovat sammaloituneita ja kaikissa on vanhoja kaivelujälkiä. Myös alempana olevia suurehkoja röykkiöitä on joskus pengottu.
Hyväkuntoinen, tyypillinen ryhmä.

Terjärv-Granbacken (Hautapaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Terjärven Skogbyssä, Kruunupyynjoen eteläpuolella, noin 500 m joesta ja noin 600 m etelään Sunabackan taloryhmästä. Maantie Skogbyhyn ja kirkolle kulkee laajan Granbacken-nimisen mäkikumpareen kautta, soiden ja kytömaiden halki. Granbackenin pohjoisosassa, tien itäpuolella on verrattain pienellä alueella ainakin 15 matalaa pienehköä kiviröykkiötä. Niiden läpimitta on 2-3 m välillä, korkeus silmämääräisesti arvioiden 0,2- 0,4 m. Matalat röykkiöt ovat osaksi kasvillisuuden peitossa. Muutamissa kaivelujälkiä.
Röykkiöt tunnetaan paikkakunnalla "ryssgravarna" nimellä, mutta niiden tarkoitusta tai ikää ei tiedetä. Mäki ei vaikuta tasaiselta tai raivatulta röykkiöiden ympäristössä. Päältäpäin röykkiöt muistuttavat varhaisen metallikauden pieniä hautaröykkiöitä.

Terjärv-Hermosbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Terjärven Rekijärvisjön länsirannalla olevan Skatanniemen tyvessä on viljelysaukea nimeltä Hermossbacken. Aukean pohjoisosassa olevan vesaikkoa kasvavan mäenkumpareen laella on pelloista kerätyistä kivistä tehtyä kiviaitaa ja röykkiöitä, joita vesaikossa erottuu 8-10 kpl. Röykkiöt on kerätty isojen maakivien ympärille ja viereen.
Raivausröykkiöt ja kiviaidan pätkä ovat edustavia jäänteitä historiallisen ajan, ehkä 1700-luvun ja 1900-luvun alun välisen ajan viljelystä ja uudisraivauksesta.

Terjärv-Skallobacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Terjärven Högnabbassa, Peckassjön-järven länsipuolella, runsaat 200 m järven rannasta ja Småböndersiin vievältä maantieltä.
Mäntymetsässä, mäen laen eteläpuolella vahvan kasvillisuuden peittämiä on matalia ja pieniä röykkiöitä, joita tiedetään pengotun 1960-luvulla. Röykkiöitä todettiin ainakin toistakymmentä (noin 15 kpl). Röykkiöiden ympärillä on pieniä tasaisia, raivattuja alueita, jotka lienevät olleet viljeltyjä. Viljelyn iästä ei ole tietoa. Röykkiöt lienevät todennäköisimmin viljely-/raivausröykkiöitä, ehkä verrattain myöhäiseltä historialliselta ajalta. Röykkiöihin tai paikkaan ei tiedetä liityvän perimätietoa.

Nedervetil-Brunniharju W (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kokkola-Jyväskylä tieltä 1,5 km länteen, Alavetelin yläosassa, Göstasissa. Korkean moreeniharjanteen itäkaakkoislaidalla on röykkiö; harjanne on noin 10-15 vuotta vanhalla mäntytaimikolla, kangasmaata. Röykkiö on moreenimaalla; sen alapuolella rinteessä on lohkarevyö. Se sijaitsee vallin takaisella tasanteella, näköalapaikalla.
Röykkiö on pyöreä ja sen läpimitta on noin 7 m, korkeus 1 m. Keskellä on soikea kuoppa, jonka koko on noin 2,5 x 1,5 m. Kuopan pohja on noin 0,4 m maanpinnan tasoa ylempänä. Kivien koko on noin 0,1-0,2 m. Kivet ovat jäkälän ja varpukasvien peitossa, niistä noin 25 % näkyvissä. Kuopassa kasvaa koivupuska ja se vaikuttaa myöhemmin tehdyltä.
Kohde on merkitty peruskarttaan merkillä Forngrav.

Kronoby-Nuolisenoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Kaustisen ja Kruunupyyn rajalla, Nuolisenjärvestä noin 700 m länteen, Nuolisenojan eteläpuolella, metsäisellä kankaalla. Metsätien itäpuolella on pienehkö sorakuoppa, josta Antti Saari on löytänyt kvartsia vuosina 1996 ja 1997. Pääosa löydetyistä kvartseista on tullut hiekkakuopan länsipäästä, jossa on myös selvästi värjäytynyttä maata. Lisäksi kankaalla on lähimaastossa löytäjän mukaan muutamia asumuspainanteen näköisiä painanteita.
Syksyllä 2006 tehdyssä tarkastuksessa löytyi hiekkakuopan pohjoisreunasta kvartsi-iskosten lisäksi yksi selvä kvartsiitti-iskos. Hiekkakuopasta itään erottui maastossa noin 330 m pituisella matkalla 8 erisuuruista ja -muotoista painannetta. Suurin ja selvin painanne sijaitsee lähes hiekkakuopan reunalla, vain muutama metri hiekkkuopasta itään.

Kronoby-Forsbacken (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kivikkoisen Forsbackenin rinteillä on metsässä kahdessa kohdassa yhteensä puolitusinaa röykkiötä, jotka ovat sammaloituneita ja useimmat vaikeasti havaittavia. Suurin röykkiö (Forsbacken 3) on Jouseniin vievän tien länsipuolella noin 20-30 m tieltä loivasti etelään viettävässä rinteessä. Se on kooltaan noin 4x5 m ja poikkileikkaukseltaan kraatterimainen (x= 706397, y= 2460 44, z= 27,5). Muut röykkiöt ovat tästä noin 400 m länteen. Ne sijaitsevat Forsbackenin lounaisrinteessä. Niiden läpimitta on 2-3 m ja ne ovat matalia ja sammaloituneita ja vaikeasti havaittavissa (Forsbacken 2: x= 706398, y= 2460 03, z= 25).
Forsbackenin harjanteen kaakkoispäässä on 9 kpl pyöreitä tai soikeita painanteita, joiden läpimitta on 1-3 m ja syvyys noin 50 cm. Kuopat ovat laakeita ja pohjat kivisiä; mahdollisesti keittokuoppia (Forsbacken 1: x= 7064 08, y= 2460 13, z= 35).
Inventoinnissa 2010 kohteita ei löytynyt.
19.1.2024. Forsbacken 1 virheellinen sijainti korjattu vastaamaan inv. 2002 karttaa ja koordinaatteja.

Kronoby-Högryggen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee valtatie 8:sta noin 700 m länteen pienellä mäenkumpareella; voimalinja kulkee heti mäenkumpareen kaakkoispuolella. Röykkiö on matala, suurehkoista kivistä koostuva ja pääosaksi tuhoutunut. Röykkiön koko on noin 7,5 x 5 m ja muoto soikeahko. Röykkiöstä noin 30 m kaakkoon erottuu maastossa noin 55 m pitkä ja 1-1,5 m leveä tasainen ura, josta on poistettu kivet. Kysymyksessä on mahdollisesti muinainen/vanha tie (hålväg)?

Päkinsaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aiempien tietojen mukaan metsässä, louhikkomäen etelärinteessä, maantien eteläpuolella pieni röykkiö, jonka koko v 1952 kertomuksen mukaan 2 x 2 x 0,7 m. Röykkiö on säännöllisen kekomainen ja koskematon, sammaloitunut.
Kohdetta etsittiin vuoden 2011 ja 2012 inventoinneissa, mutta sitä ei havaittu/löydetty.

Kalliolaakso 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Santaloukontien ja Aronkyläntien välisellä metsäalueella, Laihian viljelyslakean länsipuolella, metsässä, kahtena ryhmänä röykkiöitä.
Kohde sijaitsee Aronkylässä, Santaloukontien kaakkoispuolella, tieltä n. 350 m kaakkoon. Alueen läheisyyteen kulkee vanha, paikoin lähes umpeenkasvanut ajoura. Paikalla on loivasti lounaaseen, kohti notkelman pohjalla kulkevaa Häjynluhtaa laskeutuva rinne. Alueen metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Maasto on alueella erittäin kivistä ja äestyksestä johtuen epätasaista. Aluskasvillisuutena on sammalta ja varpuja, raivatuilta vaikuttavilla alueilla heinää, oravanmarjaa ja lillukkaa.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella Häjynluhdan kaakkoispuolella on ryhmässä 37 röykkiötä metsässä. Kohde on merkitty peruskartalle. Inventoinnissa 2009 röykkiöitä paikannettiin tarkkuus-GPS:llä. Kartoitustietoa käytettiin hyväksi MML:n LiDar-aineiston analysoinnissa (Nina Heiska/TKK 2009). Yhden päivän aikana alueella dokumentoitiin 18 röykkiötä tai matalampaa latomusta. Rinteessä oli myös merkkejä raivauksesta. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja arvioon.

Kalliolaakso/Kiimakangas (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Laihian kirkonkylän kaava-alueella, valtatie 3:n pohjoispuolella, piha-alueilla ja metsäsaarekkeissa laajalla alalla on 12 hautaröykkiötä. Niistä 4 on tutkittu tutkittu vuosina 1935-1939, lisäksi yhdellä omakotitontilla tehty vuonna 1990 koekaivaus. Röykkiöistä osa on huomioitu kaavoituksessa, muutama on tuhoutunut pihoilla ja rakennustöissä.
Röykkiöistä osa on suuria, läpimitaltaan 8-15 m ja muutamissa on keskellä silmäkivenä suuri siirtolohkare. Tutkituista röykkiöistä kolme oli pieniä ja matalia, yksi suuri ja silmäkivellinen. Kaikki tutkitut olivat hautaröykkiöitä ja löydöt ovat kansainvaellus- ja merovinkiajalta.
Vuoden 2012 inventointi: Röykkiöt sijaitsevat Laihian kirkonkylän ja Laihianjoen sekä valtatien no. 3 itäpuolella noin 6 hehtaarin laajuisella alueella. Omakotitalo- ja ulkoilualueella sijaitsee 7 röykkiötä kallioisilla mäillä kuntopolun varrella sekä aivan omakotitalojen läheisyydessä. Kaksi röykkiötä sijaitsee Lappalaisentien pohjoispuolella Rintamäen tilarakennusten eteläpuolella peltojen keskellä matalalla mäellä. Alueilla kasvaa lähinnä kuusimetsää. Kts. alakohteet
Vuonna 2013 tehdyssä tarkkuusinventoinnissa alueella havaittiin ennestään tuntematon rautakautinen asuinpaikka.

Käyppälän Palomäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laihianjoen rannalla, joen ja valtatie 3:n välillä. Nykyisin vanhaa kuusikkoa kasvavalla lohkareisella mäellä on yhdeksän hautaröykkiötä, joista neljä on tutkittu vuonna 1926. Röykkiöitä tiedetään pengotun 1900-luvun alussa ja niistä on luultavasti viety kiviä muihin tarkoituksiin. Alue ollut pitkään laidunmaana, mutta 1980 ja 1990-luvulla vahvasti metsittynyt. Tutkitut röykkiöt ovat suuria, läpimitta n. 9-13 m ja kahdessa oli keskellä silmäkivi. Löydöt kansainvaellusajalta.
Röykkiöiden ympäristöjä ei tutkittu, mutta maastosta päätellen alueella saattaa olla myös rautakautisia asuinpaikkajäänteitä. Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa, jolloin todettiin, että lohkareisella alueella olevien röykkiöiden tunnistus oli hankalaa. Röykkiöt koostuvat enää isoista kivistä, koska pienemmät kivet on kuljetettu muihin tarkoituksiin. Kokonaisuutena alue on nykyisin varttuneen puustonsa ja melko vähäisen aluskasvillisuutensa puolesta edustava muinaisjäännöskohde.

Kiviniemenmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka on piha-alueella. Kyseessä on iso röykkiö, joka on tutkittu vuonna 1907. Röykkiö on tutkimusten jälkeen entistetty. Röykkiöstä oli tutkittaessa jäljellä pohjakivet ja suuri silmäkivi. Löydöt kansainvaellusaikaa.
Kesäkuussa 2005 tehdyn tarkastuksen perusteella röykkiö on peitetty ensin hiekalla ja soralla, sen jälkeen sen päälle on kasattu rojua.

Roukkionkangas 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Poolantien pohjoispuolella, soiden ympäröimällä kannaksella, todellinen monumentaaliröykkiö ja toinen pienempi röykkiö hienossa kalliomaastossa.
Kohde sijaitsee Poolantien pohjoispuolella, laajojen suoalueiden ympäröimällä kannaksella. Roukkionkankaan korkeimmilla alueilla on laajoja avokallioita. Paikalla olevillä metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheessa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Aluskasvillisuutena kallioalueilla on jäkälää ja puolukkaa, muualla sammalta ja varpukasveja, alueen eteläosan äestetyllä alueella horsmaa ja heinää.
Kallioalueen eteläosassa on todellinen "isoo roukkio", jonka läpimitta on yli 20 m ja korkeus nykyisellään runsaat 3 m. Röykkiössä on keskellä ainakin kaksi laajaa ja syvää, sammaloitunutta kuoppaa, ja se lienee pengottu aika perinpohjaisesti ehkä jo 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa. Tästä huolimatta röykkiö on suurin ja komein Laihian röykkiöistä ja yksi Pohjanmaan todellisia monumentaaliröykkiöitä. Röykkiön eteläpuolella avautuu tasanne, jota on paikoin raivattu kivistä. Alue on äestetty 1990-luvulla ja siinä on kitukasvuinen mäntytaimikko. On hyvin todennäköistä, että tällä alueella on asuinpaikka. Muutamassa koepistossa havaittiin, että maalaji alueella on hiekkaa ja äestys on sekoittanut pintakerrokset melko perusteellisesti. Yhdessä koepistoista havaittiin vaaleaa likamaata.
Toinen röykkiöistä sijaitsee hienon kallioalueen pohjoisreunalla, "isoosta roukkiosta" n. 330 m pohjoiskoilliseen. Tiedot toisesta röykkiöstä on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Röykkiöitä ei ole tutkittu.

Soukannevankalliot 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kalliolla, Poolantien pohjoispuolella, kapean Soukannevan etelärannalla, komeita röykkiöitä, joissa myöhäisemmän kaivelun jälkiä.
Kohde sijaitsee Nikkariin johtavan Poolantien pohjoispuolella, Soukannevan pronssikaudella kapean salmen muodostaneen suoalueen etelärannalla. Paikalla on useita kalliopaljastumia ja siellä kasvaa harvahkoa, havupuuvaltaista metsää. Paikalta on hyvä näkyvyys Soukannevalle ja sen vastakkaiselle puolelle kohteelle Soukannevankalliot 2.
Paikalla olevan kallioalueen pohjoisreunalla, yhteensä n. 180 m leveällä vyöhykkeellä, on yhteensä viisi suurta röykkiötä. Ne sijaitsevat pronssikaudelle tyypillisellä paikalla ja ovat huomattavan suurikokoisia ja melko suurista kivistä rakennettuja. Lähes kaikissa röykkiöissä on myöhemmän kaivelun jälkiä. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Murhaastonkangas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tuhoutuneita röykkiöitä hiekanottoalueella Murhaastonharjulla. Joitain röykkiöitä vielä säilyneenä hiekkakuoppien reunoilla.
Murhaastonkangas on Keskikylän takamaalla, Murhaastontien varrella oleva länsiluode-itäkaakkosuuntainen moreeniharjanne, joka on ollut jo pitkään kylien soranottoalueena.
Kankaalla on ollut ainakin toistakymmentä röykkiötä, joista osa kuitenkin on tuhoutunut soranotossa jo ennen 1930-luvun loppua. V. 1938 jäljellä olleista seitsemästä röykkiöstä tutkittiin kaivauksin kolme. Niistä yksi oli maantien eteläpuolella oleva laivanmuotoinen röykkiö, joka ennallistettiin. Tämä röykkiö on nykyisellä peruskartalla. V. 1975 tutkittiin soranottoalueen reunalla vielä yksi sortumisvaarassa oleva röykkiö. Tutkituista röykkiöistä kolmessa oli palaneita ihmisenluita polttohautauksen jäänteinä, mutta ei esinelöytöjä. Sorakuopan pohjoisreunalta on todettu liedenjäännös. Systemaattinen selvitys mahdollisista kulttuurikerroksista ja asuinpaikkajäänteistä alueella kuitenkin puuttuu.
Röykkiötyypin ja paikan korkeuden/rannasiirtymisen perusteella muinaisjäännökset ajoittuvat pronssikauden lopulle. Ks. Laihian historia I, esihistoria (1998), s 74-78.

Kallionmaa 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi pyöreää, suurehkoa, selvästi maastossa erottuvaa röykkiöitä harvahkossa metsässä, Kaupinjuoksuntien pohjoispuolella. Röykkiöiden viereen on pystytetty rauhoituskyltti.
Kohde sijaitsee Levanevan luonnonsuojelualueen koillispuolella, Kallionmaan ylänköalueella, Kaupinjuoksuntien pohjoisreunalla. Paikalla kasvaa havupuuvaltaista istutusmetsää, aluskasvillisuutena on varpuja ja sammalta.
Paikalla on kaksi suurta röykkiötä, jotka näkyvät tieltä. Röykkiöt sijaitsevat korkealla, n. 73-74 m mpy, mutta muistuttavat kooltaan ja muodoltaan pronssikauden röykkiöitä. Röykiöiden pohjoispuolella olevalle tasanteelle kaivettiin useita koepistoja, mutta niistä ei saatu havaintoja. Tiedot röykkiöistä on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Perälä (399010074) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jokiperällä, Laihianjoen yläjuoksulla, valtatien ja Laihianjoen välillä, tien itäpuolella. Paikalla olevan Perälän talon (vanhoissa tiedoissa Nikolai Perälä) pellosta on 1920- ja 1930-luvuilla löytynyt iso hioinkivi, lohkottu hiekkakivikappale, litteä reikäkivi ja tasataltta (Laihian museo ja KM 10559). Näiden perusteella on paikalla arveltu olevan kivikautisen asuinpaikan (Meinander 1950: 171).
Maaperä on hienoa hiekkaa tai hietaa ja maastoltaan sekä korkeusasemaltaan paikka sopisi kivikautiseksi asuinpaikaksi. Tarkastuksen aikana 1978 pelto oli kesantona, eikä havaintoja voitu tehdä.
Inventoinnissa 2011 pelto oli edelleen kesantona. Asuinpaikka on kivikaudella sijainnut suojaisan, matalan merenlahden lounaisrannalla. Paikalla oleva peltorinne laskee loivasti eteläkoilliseen. Inventoinnissa kohteesta 440 m lounaaseen, kivikautisen lahdenpohjukan etelärannalta löytyi uusi, laajahko kivikautinen asuinpaikka, Sahala, joka sijoittuu Isonkyrön ja Ilmajoen kuntarajan molemmin puolin.

Korvenkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korvenkalliolla, verrattain avoimessa kalliomaastossa röykkiöitä ja ns. kivipöytä.
Kohde sijaitsee Keskikyläntien varressa, Sahaluoman itäpuolella. Tien länsireunalla kohoaa laaja kallioalue, jonka eteläisin metsäpalsta on hiljattain aukkohakattu ja metsänpohja on äestetty. Muilla palstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa kasvatusmetsää. Maasto muualla kuin avokallioalueilla on kivistä ja sammapeitteistä. Kallioiden reunoilla aluskasvillisuutena on mustikkaa ja heinää.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella kalliolla on seuraavia rakenteita:
A) suurehko röykkiö, läpimitta n 5-6 m, metsässä alueen kaakkoisosassa;
B) alueen koillisosassa kolme tai neljä pientä, matalaa, hajotettua röykkiötä kalliolla, läpimitta n, 2-3 m. Näistä n. 60-70 länteen on "kivipöytä kolmella jalalla". Kivipöydän viereen on pystytetty metallinen muinaisjäännöskyltti;
C) alueen luoteisosassa kalliolla kaksi röykkiötä, joista toinen suurehko, läpimitta n 6-8 m.
D) erillisellä mäenkumpareella kallioalueelta lounaaseen yksi röykkiö.
Kohteista viisi on merkitty peruskartalle.
Inventoinnissa 2009 paikalla dokumentoitiin yksi selkeä röykkiö ja ns. kivipöytä. Kallion pohjoisosa oli erittäin kivikkoista ja mitään selkeästi röykkiötä muistuttavaa ei paikalla havaittu. On mahdollista, että osa kivirakenteista on tuhoutunut metsänpohjan uudistuksessa. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja arvioon.

Sirkki 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat metsässä, metsäautotien pohjoispuolella, Välikyläntien ja Isokorventien risteyksen länsipuolella. Röykkiöistä kolme on huomattavan isoa (läpimitta 14-16 m, korkeus 1,3-1,5 m) ja ne sijaitsevat rivissä peräkkäin, kaikissa on vanhoja kaivelujen jälkiä. Viisi pientä, matalaa röykkiötä (läpimitta 2-3 m) on metsässä noin 100 m isoista röykkiöistä koilliseen.
7.9.2006 alueen röykkiöt merkittiin maastoon hakkuita varten. Tällöin pystyttiin paikallistamaan vain kolme suurta röykkiötä sekä yksi mahdollinen pieni röykkiö (Lehtonen).
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Saranevanmäki (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Teerivuorentien itäpuolella, kivikkoisen niemekkeen laella ja pohjoisreunalla, röykkiöitä, latomuksia ja kivistä raivattu alue, josta saatiin koekaivauksissa merkkejä säilyneestä kivikautisesta asuinpaikasta.
Kohde sijaitsee Teerivuorella, Teerivuorentieltä n. 330 m rajalinjaa pitkin itäkaakkoon. Paikalla on metsäinen tasanne ja sen alapuolella loivasti koilliseen laskeutuva rinne. Suurimmaksi osaksi kangastyypin maasto on paikoin kallioista ja kivikkoista. Alue on muodostanut kivikaudella juurestaan kapean, pohjoiseen pistävän niemen, jonka pohjoisosan leveys on ollut n. 300 m.
Muinaisen niemen loivalla pohjois-koillisrinteellä ja sen yläpuolisella kalliolla on yhteensä 31 röykkiöitä, joista suurin on laajuudeltaan n. 4x5 m ja suhteellisen suurista kivistä ladottu, kaiveltu. Röykkiö tutkittiin kaivauksin v. 2000, mutta se oli löydötön. Muut röykkiöt ovat n. 2x2-4x4 m kokoisia, matalia, osa tasakokoisista kivistä rakennettuja, osassa kivikoko vaihtelee. Röykkiöt ovat sammaloituneita ja joissain on vanhoja kaivelujälkiä. Pienimmät sijaitsevat yleensä alempana rinteessä. Muutamat niistä on koottu isojen maakivien reunalle.
Alarinteessä on lisäksi epämääräinen, äestyksen rikkoma matala, soikea, vallin rajaama alue, jonka laajuus on n. 11,5x10 m, ja vallin leveys n. 1-2 m; vallin sisäpuolista alaa on mahdollisesti raivattu kivistä. Koekaivaus v. 2002 osoitti alueella olevan pienialaisen kivikauden lopulle ajoittuvan asuinpaikan; löytöjä tuli sekä vallin sisä- että ulkopuolelta (keramiikkaa, kvartsia, kiviesineiden katkelmia, palanutta luuta).

Roukkionkangas 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka on Poola-Jurva maantien pohjoispuolella, Lautasaari-nimisen asutusryhmän luoteispuolella, runsaat 200 metriä maantieltä pohjoisee. Viljelysaukean reunasta n. 40-60 m on metsässä ainakin kaksi pientä. matalaa röykkiötä, joiden läpimitta n. 2-4 m. Myöhempien tietojen mukaan röykkiöitä olisi useampia.
V. 1952 inventoinnin tietojen mukaan röykkiöitä olisi etelämpänä, vain n. 40-50 m maantieltä pohjoiseen, saman viljelysaukean reunassa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa, mutta röykkiöitä ei löydetty.

Kurunsaari 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Murhaastontien eteläpuolella, Sahaluoman pohjoisrannalla, sijaitsee röykkiöitä metsäisillä kumpareilla sekä merkkejä säilyneestä asuinpaikasta.
Kohde sijaitsee Keskikylässä, Murhaastonkankaan etelärinteellä, Sahaluoman pohjoisrannalla. Paikalle johtaa Murhaastontieltä etelään johtava tieura, joka on lähes umpeenkasvanut. Alueella kasvaa melko iäkästä havupuuvaltaista metsää. Maasto on kivistä, korkeammilla paikoilla kallioista ja aluskasvillisuutena on sammalta ja varpuja.
Paikalla on aikaisempien arkistolähteiden mukaan 11 röykkiötä. Osa röykkiöistä on selkeitä ja poikkeuksellisen hyvin säilyneitä, useissa on hiekkakivilaakoja näkyvissä kiveyksessä. Suurimmat ja selvimmät on merkitty peruskartalle. Alueella on tiedot seuraavista rakenteista: 7 kpl pieniä ja pienehköjä röykkiöitä Sahaluoman pohjoispuolella metsäsaarekkeen länsipäässä. Laaja, matala röykkiö kumpareella, läpimitta n. 10 m, sammaloitunut, lähellä tilustietä. Mäenkumpareella iso röykkiö, läpimitta n. 9 m, matala, hyväkuntoinen. Lähellä lisäksi pienempiä röykkiöitä. Edellisistä etelään, erillisessä metsäsaarekkeessa, mäenkumpareella röykkiö, jonka on läpimitta n. 5 m.
Osa alueen röykkiöistä on kookkaita ja hyvin säilyneitä ja niissä on lähes kylmämuurattua reunakiveystä. Alueen länsiosan röykkiöiden alapuolella olevaa terassia kairattiin inventoinnissa 2009 ja siitä saatiin havaintoja säilyneestä asuinpaikkakerroksesta. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.

Tyyvinperkoo A-B (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Aiempien tietojen mukaan Nikkarin Pahaluoman pohjoispuolella olevalla Koriamäellä on Laihia-Nikkari maantien molemilla puolilla röykkiöitä:
A) seitsemän pientä,matalaa röykkiötä ,metsässä, maantien itäpuolella ( inv 1952:508-514). Ei tutkittu. Osa mahdollisesti esihistoriallisia? viljelysröykkiöitä.(koordinaatit A:sta)
B) viisi pientä,matalaa röykkiötä maantieltä n. 400 m länteen Koriamäen länsikärjessä Ei tutkittu.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 ja 2012 inventoinnissa. Noin kymmenen metriä tiestä itään havaittiin hieman epämääräistä kivikkoa, mutta selkeitä röykkiörakenteita ei löytynyt. Kohde lienee osittain tuhoutunut tietä uusittaessa. Ryhmän B röykkiöitä ei löydetty, sen sijaan Korianmäen länsiosassa hieman peltojen pohjoispuolella havaittiin muutamia tuoreita raivausröykkiöitä.

Kullerinmäki (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Aronkylässä, Päkintien varressa, pieni tasapohjainen kivikkorinteiden ympäröimä kattilalaakso, jonka reunoilla asuinpaikka ja röykkiöitä kolmessa ryhmässä.
Kohde sijaitsee Aronkylässä, Päkintien molemmin puolin, peltojen ympäröimällä metsäisellä mäellä. Melko polveilevassa maastossa sijaitsevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Aluskasvillisuutena on sammalta ja varpuja. Tien pohjoispuolella olevilla palstoilla on tehty äestys 1980-90-luvuilla ja alueet ovat monin paikoin heinittyneet. Harjanteen lakialueilla on monin paikoin kalliopaljastumia.
Varhaisempien arkistotietojen perusteella alueella on:
A) laakson pohjoispuolella, varhaismetallikautinen asuinpaikka ja 19 röykkiötä;
B) laakson eteläpuolella, metsämaalla, 18:n röykkiön laajahko ryhmä sekä
C) Päkintien eteläpuolella, vastapäätä ryhmää B, on 8 röykkiötä.
Kohde tarkastettiin pikaisesti inventoinnissa 2009 ja siellä dokumentoitiin kolme röykkiötä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Ryhmän A asuinpaikalla on tehty koekaivaus ja sen röykkiöistä on tutkittu kaksi, muut ryhmät ovat tutkimatta. Asuinpaikalta löytyi Morbyn keramiikkaa, hiukan kvartsia ja palanutta luuta. Toisen tutkitun röykkiön alla olevasta hiilikerroksesta on saatu ajoitus cal 1120-1270 AD, eli se sijoittuu varhaiseen keskiaikaan.

Värkkä (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Riitanevan kaakkoispuolella, peltomaa-Mietylä maantien itäpuolella, mäenkumpareeella Hietasen talosta itään on hakkuuaukealla suurehko röykkiö, läpimitta n 6-8 m, sammaloitunut, keskeltä kuopalla, hakkuujätteiden peitossa. Lähistöllä ainakin kolme pienempää, läpimitta 2-4 m. Röykkiöt ovat n. 50 x 100 m alalla. Röykkiöitä saattaa mäellä olla enemmän kuin tarkastuksen yhteydessä voitiin todeta. Mäen koillisreunalla on yksi keittokuoppa/palokivikuoppa, joka todennettu kairaamalla.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa, mutta alueelta ei havaittu yhtään röykkiötä.

Kärmesnevanmäki 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Isonkorventien varressa, kivikkoisilla mäillä, pieniä röykkiöitä.
Kohde sijaitsee Laihian keskustasta länteen johtavan Isonkorventien varressa, Kotanevalle pistävän metsäautotien risteyksen tuntumassa. Paikalla olevien laajojen suoalueiden välissä on erittäin kivisiä saarekkeita, joilta tunnetaan useita kymmeniä röykkiöitä. Eri metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa istutusmetsää ja osa palstoista on hiljattain äestetty. Maasto on erittäin vaikeakulkuista kivisyyden ja kasvillisuuden takia.
Isonkorventien varressa on aikaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 23 röykkiötä tai latomusta, joista Mirja Miettinen on tutkinut kolme kaivauksin vuonna 1985. Inventoinnissa 2009 pikaisen käynnin yhteydessä paikalla dokumentoitiin kolme latomusta ja yksi kuoppa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Vuoden 2011 inventoinnissa kohteeseen lisättiin uusia alakohteita.

Viirikallio 1 (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Viirikallio sijaitsee Laihian ja Mustasaaren/Sulvan rajan lähellä, Tyllijoentien länsipuolella, kunnanrajan ja maantien välillä. Alueen läpi kulkee Helinevan metsäautotie. Aluella on useita kymmeniä röykkiöitä ja latomuksia, pronssi-/rautakautinen asuinpaikka ja keittokuoppia.
Kohde sijaitsee Viirikallion laajan muinaisjäännösalueen keskiosassa, alueen läpi kulkevan Helinevan tien eteläpuolella, tiestä n. 230 m lounaaseen. Paikalla on loivasti kaakkoon, kohti suota laskeutuva rinne, jossa olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Aluetta on äestetty 1980-1990-luvuilla. Inventoinnin 2009 aikana rinteessä kasvoi tiheä mäntytaimikko. Aluskasvillisuutena on sammal, varvut, heinät; soistuvissa kohdissa suokasvit.
Viirikallio on seudun korkeimpia kohtia (39,4 m). Sen etelä- ja kaakkoisrinteellä on yhteensä viisi röykkiöryhmää (a-f), joista yhteen (a) liittyy varhaismetallikautinen asuinpaikka keittokuoppineen. Asuinpaikan alapuolella rinteellä olevista röykkiöistä on tutkittu vuosina 1987-1989 kaksi. Niistä toinen oli matala, (suorakulmainen) ja peitetty punaisilla hiekkakivilaatoilla. Toinen röykkiö oli pitkänomainen, päihin kapeneva (laivan/veneen muotoinen) ja siinä oli ladotut seinämät. Kumpikin röykkiö oli löydötön. Pääosa Viirikallion ryhmien röykkiöistä on matalia ja pieniä, läpimitta noin 2-6 metriä. Joukkoon mahtuu kuitenkin muutamia suurempiakin röykkiöitä.
Asuinpaikalta löytyi kaivauksissa epineoliittista/varhaismetallikautista keramiikkaa sekä runsaasti hyvälaatuisia kvartsiesineitä. Kahdesta kuoppaliedestä on varhaismetallikautinen ajoitus/kalibroituina 600-360 BC ja 800-250 BC.

Seiminneva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tojalan takamaailla, Karahistonpolun metsätien varrella, ojitetun ja osaksi metsittyneen Seiminnevan pohjoispuolella ns. Tuoresmetsän alueella on metsässä röykkiöitä ja kuoppia.
Kohde sijaitsee Peltomaalle johtavan Läntisentien länsipuolella, vanhan Karahistonpolun varressa, Seiminnevan pohjoisreunalla. Paikalla olevilla metsäpalstoilla on eri vaiheissa olevaa kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 31 röykkiötä tai latomusta, yksi mahdollinen keittokuoppa ja viisi mahdollista pyyntikuoppaa. Inventoinnissa 2009 pikaisen käynnin yhteydessä paikalla dokumentoitiin kaksi röykkiötä, jonka perusteella niistä saatiin yleiskäsitys. Röykkiötä ja kuoppia etsittiin hyvän aikaa, mutta niitä löytyi vain kaksi. Alue on aikoinaan äestetty ja metsänpohja on epätasainen ja vaikeakulkuinen. On mahdollista, että osa röykkiöistä ja kuopista on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Röykkiöt on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Alue rajaus perustuu vielä aiempien tarkastusten pohjalta tehtyyn arvioon. Tarkennetaan vuoden 2012 kenttäkauden aikana.

Pyyrintie 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kärmesnevan kaakkoispuolella, Pyyrintien eteläpuolella. Hietasen tila on kohteesta puoli kilometriä koilliseen. Aikaisemman tiedon mukaan paikalla pitäisi olla 21 pientä ja matalaa röykkiötä, joiden halkaisija on 2-4 metriä (katso seuranta välilehti).
Vuoden 2011 inventoinnissa todettiin alueen maaston olevan toivotonta matalien röykkiöiden löytymisen kannalta. Paikalla kasvaa vanhaa mänty- ja kuusimetsää ja maata peittää paksu sammalikko. Paikoittain kasvaa myös nuorta kuusta tiheinä ryhminä, joiden keskeltä mahdollisia röykkiöitä on mahdotonta havaita. Lisäksi alue on paikoittain hyvin kivikkoista. Inventoinnissa ei havaittu yhtään sellaista kivikkoa, joka voisi olla ihmisen tekemä.
Kohteeseen aiemmin kuulunut röykkiöalue Hietasen talon eteläpuolisen pellon laidassa erotettiin vuoden 2011 inventoinnissa omaksi kohteekseen.

Kurunkangas (399010135) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Murhaastontien eteläpuolella, laajan hiekanottoalueen eteläreunalla, myöhäiskivikautinen ja/tai pronssikautinen asuinpaikka.
Kohde sijaitsee Murhaastontien eteläpuolella, laajan hiekanottoalueen eteläreunalla, Rokamaannevan luoteisrannalla. Paikalla on pääosin luode-kaakkosuuntainen moreeniharju, joka on lähes täysin hiekanotossa tuhoutunut. Alueen reuna laskee loivasti etelä-lounaaseen, kohti Rokamaannevan rantaa. Alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Tällä kohtaa on melko tuore hakkuuaukko, joka on laikutettu hiljattain. Paikalla kasvaa nuorta mäntytaimikkoa, aluskasvillisuutena on sammalta, jäkälää ja varpukasveja.
Paikalla olevan laajan hiekanottoalueen eteläreunalla on kivikautinen asuinpaikka. Osia asuinpaikasta oli tuhoutunut hiekanotossa jo ennen löytymistään, osassa on tehty koekaivaus vuonna 1992. Löytöinä talteen saatiin kvartsia ja keramiikkaa, joka ajoittunee kivikauden lopulle (Kiukaisten keramiikka) tai pronssikauden alkuun. Asuinpaikasta on osia edelleen jäljellä rinteessä.
Kohteen rajaus perustuu koekaivaus- ja inventointihavaintoihin.

Vesalahti (Kivirakenteet)
Historiallinen; Keskikylän takamalla,Vesalahden talon koillispuolella olevassa karjahaassa, kivikkoisella maalla on kuusi pientä röykkiötä, jotka luultavasti ovat myöhäisiä raivausröykkiöitä. Röykkiöiden lisäksi haassa oli myös rakennustenperustuksia ja muita historiallisen ajan asutuksen merkkejä.
Vesalahden talon lounaispuolella on tarkistamattoman tiedon mukaan myös yksi kuoppaliesi.
Kohde sijaitsee Isonkyläntien eteläpuolella, siitä kaakkoon risteävän Rajamäentien itäpuolella, Latanevan länsirannalla. Paikalla olevan Vesalahden tilan koillispuolella on vanha karjahaka, jossa maaperä on kivikkoinen ja paikoin savensekainen. Paikalla kasvaa heinää ja muita ketokasveja. Alueen ympärillä on laajoja peltoaukeita.
Hakamaalla on kuusi pientä röykkiötä ja niiden läheisyydessä on merkkejä historiallisen ajan rakennuksista. Alueen itäreunaa oli kesällä 2009 kaivettu ja kaivannon profiilista oli paljastunut punertavaksi palanut savikerros. Aluetta on isännän mukaan ennen kutsuttu kydöksi. Tilan päärakennuksen luota on myös tieto mahdollisesta keittokuopasta. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Välikorpi (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Laihian luoteisosassa, Nikkarin alueella, Maalahden rajalta 50-100 m itään, metsäisellä mäenkumpareella 22 pientä, matalaa röykkiötä, joitain keittokuoppia sekä kulttuurikerrosta asuinpaikkalöytöineen röykkiöiden vieressä mäen lounaiskärjessä.
Kohde sijaitsee Laihian länsirajalla vasten Maalahden rajaa, Tyllijoentieltä n. 120 m länteen. Paikalla on peltojen ympäröimä harjanne, jossa olevillä palstoilla on tehty eri aikoina metsänuudistusta. Maasto on kivikkoista ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 27 röykkiötä ja yksi mahdollinen keittokuoppa. Paikalla tehtiin pieni koekaivaus 1996. Löytöinä talteen saatiin keramiikkaa ja palanutta luuta. Asuinpaikka on ilmeisesti pienialainen, tarkempi rajaus on tekemättä. Ajoittuu varhaismetallikauteen.
2002 tarkastuksessa todettu alueelta metsä hakatuksi ja pintamaa äestetyksi, jolloin osa röykkiöistä ja kulttuurikerroksesta rikkoutunut.Inventoinnissa 2009 pikaisen käynnin yhteydessä paikalla dokumentoitiin kuusi röykkiötä, jonka perusteella niistä saatiin yleiskäsitys. Alue on joitain vuosia sitten äestetty ja metsänpohja on epätasainen ja vaikeakulkuinen. On todennäköistä, että osa röykkiöistä ja asuinpaikasta on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Kumarlan tiluksiin, joiden kautta on kuljettu Madesjoelta pohjoiseen Pahaluoman suuntaan. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Maunulaan. Röykkiöt on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Helinevankalliot 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tyllijoentien luoteispuolella, Helinevantien varressa, tien molemmin puolin, röykkiöitä ja rajalatomuksia. Osa kivirakenteista on tuhoutunut tienraivauksessa, metsäojituksessa ja äestyksessä.
Kohde sijaitsee Tyllijoentien luoteispuolella, Viirikallion laajan muinaisjäännösalueen luoteisosassa, alueen halki kulkevan Helinevantien reunalla, tien päätelenkistä n. 240 m kaakkoon. Paikalla olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Korkeilla paikoilla on avokallioalueita ja harvempaa kasvullisuutta. Aluskasvillisuutena on jäkälää, sammalta, varpuja ja heinää.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella paikalla on:
a) kalliopohjalla n. 8x8 m kokoinen ja n. 0,3 m korkea, sammalen ja ruohoturpeen, sekä jonkin verran hakkuujätteiden peittämä röykkiö. Pinta on muutamasta kohtaa rikki ja näkyvissä on punaisia hiekkakivilaakoja. Röykkiön pinta lienee kokonaan hiekkakivien peittämä. Hyväkuntoinen röykkiö ja selkeä sijainti.
b) samalla hakkuuaukealla, tien etelä- ja pohjoispuolella on Esko Luoman ilmoituksen mukaan useita pieniä, matalia röykkiöitä (ainakin 16 laskettu), joista vain muutamia pystyttiin tarkastettaessa -99 toteamaan, koska aukko kasvoi vesaikkoa ja korkeaa ruohoa hakkuujätteiden seassa.
Inventoinnissa 2009 tien länsipuolella dokumentoitiin kaksi latomusta. Rinteessä havaittiin useita epämääräisiä kiveyksiä. Alueen pohjoisreunalla on hyvin säilynyt rajalatomus. Tien itäpuolelta ei löytynyt enää kivirakenteita. Alueella on tehty hiljattain metsänpohjan uudistusta ja ojitusta. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.

Aronkylä 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Metsäsaarekkeessa Aronkylän länsiosassa on kuopanne, jossa on selvästi erottuva ympäröivä maavalli. Kuopanteen keskellä on kairattaessa todettu hiiltä ja palaneita kiviä noin 60-80 cm syvällä. Kysymyksessä on ilmeinen iso kuoppaliesi.
Luhtalanmäen asuinpaikka (MJR 399 01 0126) on paikalta noin 200 metriä lounaaseen. Lähiympäristössä on runsaasti varhaismetallikautisia röykkiöryhmiä.
Kohteesta rajattu kuoppa suoja-alueineen.

Leine (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laihian ja Mustasaaren rajalla, suoalueiden ympäröimällä harjanteella, useita kymmeniä röykkiöitä ja raivattuja alueita.
Kohde sijaitsee Laihian ja Mustasaaren rajalla, Tyllijoen lounaispuolella, Tyllijoen metsäautotieltä pohjoiseen pistävän tieuran päässä. Paikalla olevalla kivikkoisella metsämaalla on muutamia mäenkumpareita, joiden välillä on ojitettuja suoalueita. Alueen metsäpalstoilla kasvaa ei vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Aluskasvillisuutena on sammalta ja varpukasveja. Alue on erityisen hyvää mustikkamaastoa.
Leinen tillalta n. 400-800 m lounaaseen ja etelään on varhaisempien arkistotietojen perusteella kolme röykkiöryhmää. Röykkiöt ovat pääosin pieniä, matalia ja suuri osa sijoittuu nykyisille tilarajoille. Itäisessä ryhmässä on yht. 23, lounaisessa 11 ja kaakkoisessa 20 röykkiötä. Inventoinnissa 2009 alueella dokumentoitiin neljä latomusta ja niistä saatiin yleiskäsitys. Röykkiöt tai latomukset ovat halkaisijaltaan 1-3 m ja korkeudeltaan 20-30 cm. Suuri osa sijaitsee nykyisillä tilarajoilla. Useat olivat suuren maakiven viereen ladottuja. Röykkiöiden läheisyydessä oli myös merkkejä raivauksesta.

Luomaastonkorpi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Isokylä-Poola tien länsipuolella, Tojalanlakealta etelään, metsässä Luomastoonkorven viljelysten itäpuolella on kaksi pientä ja matalaa röykkiötä, sekä niistä n 150 m etelään samalla metsärinteellä kuopanne, jossa kairahavaintojen mukaan palaneita kiviä ja hiiltä.
Kohde on tarkastettu 1.10.2008, koska alueelle oli suunnitteilla metsänuudistukseen liittyvä maanmuokkaus (=äestys). Mukana maastossa oli Hannu Miskala Kyrönmaan metsänhoitoyhdistyksestä. Tarkastuksessa rajattiin äestyksen ulkopuolelle 30 metrin korkeuskäyrän muodostaman harjanteen lakialue, jolla havaittiin yksi röykkiö. Kohteen toista röykkiötä ei löydetty, mutta se saattoi olla esim. hakkuujätteen alla. Lisäksi äestyksen ulkopuolelle rajattiin tästä mäennyppylästä noin 150 etelään oleva pieni kumpare, jossa havaittiin kuopanne
(mahdollinen palokuoppa?).
Aluerajaus tehty vuoden 2008 tarkastuksen havaintojen perusteella ja siihen kuuluu 30 metrin korkeuskäyrän rajaamat alueet röykkiöiden ja kuopan kohdalta.

Vahvasalo 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tyllijoentien itäpuolella, Vahvasalontien päässä, tervahauta ja raivattuja kivikoita.
Kohde sijaitsee Tyllijoentien itäpuolella, Vahvasalontien päässä, tien päästä n. 65 m itään. Paikalla on etelään, kohti Isokorpea laskeutuva metsäinen rinne. Rinne on hyvin kivinen, paikoin lohkareinen. Paikalla kasvaa tiheää, havupuuvaltaista metsää. Aluskasvillisuutena on sammal ja varvut.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella alueella on ainakin 36 ja ne ovat pääasiassa matalia, pieniä ja pienehköjä. Inventoinnissa 2009 alueella havaittiin kaksi röykkiötä, luontaisia kiveyksiä, raivattuja kivikasoja sekä tervahauta. Rakenteet liittynevät historiallisen ajan toimintaan. Kohteelle johti myös vanha, raivattu tieura, mahdollisesti tervahautaan liittyen. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Luhtakallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jakkulan Allisilla, Isonkyrön ja laihian rajan tuntumassa, viljelysaukealla, Leppinevanluoman varressa olevassa metsäsaarekkeessa, Luhtakallion talon länsipuolella on kalliopohjalla röykkiö. Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Kallion nyppylällä, parikymmentä metriä talon ulkorakennuksista pohjoiseen on matala ruohon ja katajien peittämä kiveys. Sen halkaisija on noin neljä metriä. Sijaintikorkeutensa perusteella se ajoittuu rautakauteen, mutta ajoitus on kuitenkin hyvin epävarma. Kivikerroksen paksuus jäi kasvillisuuden takia selvittämättä.

Untamo (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Tuurinkankaan ja Puurtinkorvennevan eteläpuolella olevan Untamon talon pihapiirissä, rakennuksista luoteeseen, tien lähellä ona matala, kivien ja maan sekainen ja kasvillisuuden peittämä röykkiö. Esko Luoman mukaan paikalla ollut mahdollisesti useampia kumpuja, jotka kuitenkin tasoitettu ?
Röykkiön tarkempi luonne ja ikä tuntemattomat,mutta se saattaa liittyä apaikan aikaisempaan viljelyhistoriaan.

Kallionmaa 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Levanevan luonnosuojelualueen pohjoispuolella, Kaupinjuoksuntien eteläpuolella, mäntykankaan eteläreunalla, laaja-alainen asumuspainannekohde.
Kohde sijaitsee Levanevan luonnonsuojelualueen pohjoispuolella olevalla ylänköalueella, Kaupinjuoksuntien eteläpuolella, josta paikalle johtaa polku. Alueella on Kallionmaa-niminen tasainen kangasalue, joka on kivikaudella ollut n. 0,65 x 1,4 km laaja, pohjoiseen pistävä niemi. Alueella kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää, aluskasvillisuutena on sammalta ja varpukasveja. Alueen itäosa on pahoin äestyksessä vaurioitunut.
1990-luvulla äestetyltä alueelta oli löytynyt hioin ja kvartsiaineistoa, joissa on esinekatkelmia. Mirja Miettinen oli tarkastuksen yhteydessä kiinnittänyt huomiota alueen reunalla oleviin painanteisiin, mutta piti mahdollisena, että ne ovat luonnonmuodostumia tai resenttejä kaivantoja. Inventoinnissa 2009 havaittiin, että muinaisen niemen kärjen länsireunalla, loivasti lounaaseen laskevalla rinteellä, on yhteensä kymmenen painannetta. Painanteet sijaitsevat 77,50 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa. Kahteen painanteeseen ja niiden pohjoispuolella olevalle tasanteelle kaivettiin koepistoja, joista löytyi kvartsi-iskoksia, palaneita kiviä ja punertavaa likamaata. Alueen itäosan äestetyllä alueella saattaa olla lisää painanteita, jotka lienenevät melko pahoin tuhoutuneet metsänuudistuksessa. Läheisyydestä löytyi resentti hiekkakuoppa ja muutamassa painanteessa oli merkkejä myöhemmästä hiekanotosta. Kaupinjuoksuntieltä paikalle johtavalla polulla oli runsaasti kvartsi-iskoksia ja -ydin, joita ei otettu talteen.
Inventoinnissa 2012 alueen länsiosasta löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla uusia painanteita ja kävi ilmi, että kohde on kokonaisuudessaan jopa 250 m pitkä länsi-itä -suuntainen vyöhyke muinaisen saaren rannassa, jossa on yhteensä noin 40 asumuspainannetta. Erityisesti vyöhykkeen länsiosa on metsänäestyksessä pahoin turmeltunut ja osa painanteista on vaikeasti määritettävissä. Korkeutensa perusteella asuinpaikka ajoittuu mesoliittiselle kivikaudelle. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin alakohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Lappfjärd-Lillsjö/Lindbäck (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lillsjössä Lillån itäpuoleisilla pelloilla joen yli vievän pienen sillan pohjoispuolella ja Dalrosin tilan rakennusten alueella.
Arkeologian harrastaja Bertil Huhtala on poiminut löytöjä em. alueelta. Asuinpaikka kuuluu laajaan myöhäiskivikautiseen asuinpaikkaketjuun, joka jatkuu kohteesta etelään ja pohjoiseen.

Lappfjärd-Lilljsö-Henberg (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 800 Lillsjön lounaispuolella, Lillån uomasta reilut sata metriä luoteeseen, 40 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. Alue on hiekkapohjaista peltoa, joka viettää itään kohti joenuomaa. Kohteen poikki kulkee tie.
Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä (kvartsi-iskoksia, hioimen katkelma ja palanutta luuta) on löytynyt em. pellolta sekä tien länsipuoleisesta metsästä.

Lappfjärd-Åbackberget 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kristiinankaupunki-Karijoki tieltä pohjoiseen erkanevan ampumaradan tien länsipuolella noin 100 m. Maasto on kallioista mäntykangasta, aluskasvillisuus on kanervaa ja jäkälää.
Röykkiö 1 on kooltaan noin 7x7 metriä, korkeus on noin 1 m. Röykkiö on säännöllisen muotoinen ja sen keskellä on pystyssä kivipaasi, ilmeisesti käytetty rajamerkkinä (täysin kuin kummeli). Röykkiöstä 1 noin 8 m etelään on pieni halkaisijaltaan noin 2 metrinen röykkiö. Röykkiön 3 koko on noin 13x13x1,5 metriä. Torvisen inventointikertomuksen mukaan röykkiö on tasalakinen, vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä havaittiin, että röykkiötä on kaiveltu keskeltä mahdollisesti aivan viime vuosina ja siinä on nyt kuoppa. Röykkiön 4 on jotakuinkin samankokoinen kuin röykkiö 3 ja myös sitä on kaiveltu keskeltä. Kummassakaan röykkiössä ei ollut enää paikallaan Torvisen mainitsemia pystykiviä, röykkiön 3 pystykivi, jossa oli jotain kaiverruksia, makasi röykkiön vieressä. Röykkiö 5 on kooltaan noin 5x5x1 metriä, se on kasattu kallionyppylälle ja siinä on edelleen pystyssä kapea kivi. Röykkiö 6 on hajotettu täysin muutaman metrin säteelle.

Lappfjärd-Lindåsen S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 1,2 km etelään Tiukan kylän rajasta, Kakusjön järvi on noin 1,3 km kaakkoon. Paikka on kallioinen ja kasvaa kituliasta männikköä ja harvaa koivikkoa, maasto viettää lounaaseen ja länteen. Aluskasvillisuus on kanervaa ja jäkälää.
Röykkiöitä on 10 kpl ja ne on ladottu kallionpohjalla. Suurin röykkiö on kooltaan 10x10x1,8 m, röykkiöiden keskimääräinen halkaisija on noin 4 m.

Lappfjärd-Lindåsen N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi röykkiöryhmää mäkiharjanteilla. Eteläisemmässä ryhmässä 2 röykkiötä Lillträsklidarna nimisen N-E suuntaisen 250 m pitkän harjanteen päissä. Pohjoisemmassa ryhmässä kolme röykkiötä. Pohjoisemman ryhmän röykkiöt 1 ja 2 kooltaan noin 5x6x1 m, röykkiö 3 on koottu kallionkoloon. Eteläisemmän ryhmän molemmat röykkiöt on kasattu kallionkoloon.

Lappfjärd-Rusmossen I-II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Rusmossen I:n röykkiö on koottu kalliopohjalle pienehköistä kivistä, koko on n. 6x6x1 m. Rusmossen II:ssa on kaksi röykkiötä. Osittain hajotettu röykkiö 1 on kallionpohjalla, koko on n. 6x6x0,5 m. Röykkiö 2 on em. kaltainen, vaikuttaa hieman ehyemmältä.

Lappfjärd-Kakursjön (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat etelä – pohjois –suuntaisella kallioisella harjanteella Lapväärtin ja Tiukan kylien rajalla.
Röykkiö 1 on koottu maapohjalle, se on kooltaan n. 5x5x1 m. Röykkiö 2 on em. 42 pohjoiseen. Se on koottu vierinkivistä ja muodoltaan kranssimainen. Koko on 9x8x1,3 m. Röykkiön keskusta on pengottu 2x1,5 m suuruiselta alalta.
HUOM! Samaan kohteeseen liittyy myös Tiukan puolella oleva yksi röykkiö, joka on kuitenkin Tiukan inventoinnin perusteella omana kohteena muinaisjäännösrekisterissä, kohde 847010018 Tjöck-Rajavuori. Kyseisen röykkiö on mainittu Torvisen inventointikertomuksessa röykkiönä nro 3.

Lappfjärd-Storåsen W (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Storåsenin länsipuolella kostealla metsäalueella kahden metsäpalstan rajalla. Kasvillisuus on kuusivaltaista sekametsää, aluskasvillisuus on heinää. Röykkiö 1 on läpimitaltaan n. 12 m ja korkeus on n. 1m. Röykkiössä on muutamia kuoppia. Röykkiö 2 on em. kymmenkunta metriä länteen. Halkaisijaltaan se on n. 7 m ja korkeutta röykkiöllä on n. 0,5. Molemmat röykkiöt ovat sammalen peitossa.

Lappfjärd-Österåsen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Österåsarna harjun eteläosassa, noin 1 km Lapväärtti-Karijoki tiestä etelään. Alue on kallioista mäntymetsää, aluskasvillisuus on kanervaa ja varvikkoa.
Kohteessa on kaksi röykkiötä. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin 13 metriä ja korkeudeltaan puolitoista metriä. Röykkiön keskellä on noin metrin syvyinen ja halkaisijaltaan nelimetrinen kuoppa, joka saa aikaan kranssimaisen ulkomuodon röykkiölle. Muutaman metrin päässä on toinen röykkiö, jonka halkaisija on noin 7 metriä ja korkeus vajaa puolitoista metriä. Röykkiötä on hieman kaiveltu.

Lappfjärd-Spagmossa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee n. kilometrin länteen Söderbergetistä, Dagsmarkiin johtavan metsäautotien molemmin puolin. Röykkiöt ovat kangasmaastossa, pienellä, paikoin kallioisella harjanteella.
Kohteessa on kaikkiaan 7 röykkiötä. Aiemmin on mainittu vain 5 röykkiötä, mutta inventoinnin yhteydessä v. 2006 paikallinen arkeologian harrastaja Bertil Huhtala osoitti kaksi muuta röykkiötä tien eteläpuolella, n. 20 metriä aiemmin tunnetuista länteen. Röykkiöistä neljä on välittömästi tien eteläpuolella ja kolme n. 60 m tien pohjoispuolella olevalla kalliolla.
Röykkiö 1 sijaitsee n. 30 metriä tien eteläpuolella röykkiö 2 siitä hieman lounaaseen. Röykkiö 1 on kooltaan n. 9x9x1 m ja siinä on useita kuoppia kaivelun jäljiltä. Röykkiö 2 on ”kranssimainen” halkaisijaltaan n. 10 m, korkeutta sillä on 1 – 1,5 m.
Röykkiöt 3-5 muodostavat oman ryhmänsä tien pohjoispuolisella kalliolla. Röykkiö 3 on kooltaan 12x7 m ja matala. Se on ladottu kallionpäälle, mutta osittain hajotettu. Röykkiö 4 on kasattu kallionkolon päälle, sen koko on 3x2,5x0,4 m. Röykkiö 5 on halkaisijaltaan n. 8 m ja korkeudeltaan 1,5 m. Se on muodoltaan hieman hevosenkenkää muistuttava, ollen avoin länteen päin.
Röykkiöt 6 ja 7 ovat parikymmentä metriä tiestä etelään, röykkiön 1 länsipuolella. Röykkiö 6 on n. 20 m pitkä, leveys on 3 – 4 m ja korkeus on n. 0,5 m. Röykkiö on sammalen peitossa. Röykkiö vaikuttaa ihmisen kasaamalta, vaikka vallimainen kiveys voi olla myös luonnon muokkaama. Röykkiö 7 on edellisestä 3 m etelään, se on pieni halkaisijaltaan n. 3 m, korkeus on n. 0,5 m. Tämäkin röykkiö on sammalen peitossa.

Lappfjärd-Back 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee n. 2 km Pakankylästä pohjoiseen n. 200 m valtatie 8:n itäpuolella. Valtatieltä erkanee metsäautotie, jota seuraamalla pääsee kohteen viereen. Röykkiö on kasattu kallioharjanteelle, sen korkeimmalle kohdalle. Kalliolla kasvaa kituliasta männikköä, aluskasvillisuus on jäkälää. Alempana oleva ympäristö on sekametsää.
Röykkiö on hajoitettu, ilmeisesti pohjiaan myöten, halkaisijaltaan n. 20 metrin alalle.

Lappfjärd-Back 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee pari kilometriä Pakankylästä pohjoiseen n. 400 metriä valtatie 8:n itäpuolella. Maasto on kallionyppylöiden täplittämää kosteaa, paikoin soista, sekametsää.
Röykkiö 1 sijaitsee kallioisella rinteellä. Kooltaan se on 7x6x1,2 m, keskelle on kaivettu kuoppa. Röykkiö on sammalen peitossa. Röykkiö 2 sijaitsee edellisestä n. 400 metriä kaakkoon, myöskin kalliokumpareella. Röykkiötä on hajotettu muutaman metrin alalle, sen keskellä kasvaa kuusi.

Lappfjärd-Back 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee n. 4 km Träsvikistä etelään, kallioisella mäellä 400 m valtatie 8 itäpuolella. Kallioilla kasvaa kituliasta männikköä, aluskasvillisuus on jäkälää ja kanervaa. Ympäröivät alueet ovat kosteata sekametsää.
Kohteessa on kolme röykkiötä ja ne sijaitsevat aivan kahden palstan rajalla. Röykkiö 1 on kooltaan n. 10x10x1 m ja vaikuttaa melko ehjältä. Röykkiö 2 on pitkulainen, kooltaan n. 10x5x0,5 m. Röykkiön päät on kasattu laajemmiksi. Röykkiö on sammalen peittämä. Myös röykkiö 3 on pitkänomainen, itä-länsi –suuntainen ja kooltaan n. 12x4x0,5 m. Röykkiön itäpäätä on pengottu.

Pronssikautinen; Kohde koostuu kahdesta röykkiöryhmästä n. 3 km Träsvikistä etelään. Ryhmät sijaitsevat n. 400 m ja n. 700 m valtatie 8:n itäpuolella. Maasto on kosteaa, paikoin soista sekametsää, jota täplittävät kuivemmat kalliokumpareet. Röykkiöryhmät sijaitsevat erillisillä kumpareilla. Kasvillisuus kalliokumpareilla vaihtelee kanervapohjaisesta sekametsästä kitukasvuista männikkö kasvavaan kuivaan jäkälikköön.
Itäisemmässä ryhmässä on neljä röykkiötä. Ne on koottu kalliopohjalle. Röykkiö 1 on suurin, sen koko on n. 12x10x1,5 m ja sitä on jonkin verran kaiveltu. Röykkiössä kasvaa kitukasvuisia mäntyjä ja koivuja. N. 30 metrin säteellä röykkiöstä 1 on kolme muuta röykkiötä (2-4). Ne ovat kaikki pieniä halkaisijaltaan n. 3 m ja ainakin osittain purettuja.
Läntisemmässä ryhmässä on kolme röykkiötä, ne on koottu kalliolle kuten em. ryhmässä. Röykkiö 5 on melko lailla hajotettu muutaman metrin alalle, mutta sen vieressä oleva röykkiö 6 vaikuttaa kohtalaisen hyvin säilyneeltä, halkaisijaltaan se on n. 7 m ja korkeutta röykkiöllä on n. 1,2 m. Röykkiö 7 on ollut melko pieni ja se on hajotettu muutaman metrin alalle.

Lappfjärd-Syndersjön 1-2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde koostuu kahdesta röykkiöryhmästä (yhteensä 7 röykkiötä), jotka sijaitsevat Träsvikistä n. 2 km etelään, valtatie 8 molemmin puolin. Ryhmä 1 on n. 200 metriä tien länsipuolella ja ryhmä 2 n. 50-150 m tiestä itään. Röykkiöt on kasattu kallioharjanteille, jotka kasvavat mäntyä ja jäkälää. Kalliokumpareiden välissä maasto on kosteampaa, paikoin soista ja kasvaa paikoin tiheää sekametsää.
Ryhmässä 1 on kaksi röykkiötä n. 50 m etäisyydellä toisistaan, molemmat on kasattu kallion päälle. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 7 m, korkeutta sillä on n. 0,7 m. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä ja kivet on heitetty kasaksi kallion länsipuolelle. Röykkiöstä 1 pohjoiskoilliseen on toinen röykkiö. Se on halkaisijaltaan n. 5 m ja korkeus on 0,5 m. Röykkiö on jäkälän peittämä, mutta vaikuttaa että myös sitä on hajotettu.
Ryhmässä 2 tien itäpuolella on 5 röykkiötä. Röykkiö 3 on lounaisin ja eri kalliokumpareella kuin muut. Röykkiö on pengottu ja hajotettu 5x8 m alalle. Em. röykkiöstä n. 120 m koilliseen on vielä neljä röykkiötä n. 100 metrin matkalla lounas-koillis –suuntaisella kallioharjanteella. Röykkiöt 4 ja 5 on hajotettu n. 5 x 10 m alueille, röykkiö 6 ja 7 on myös hajotettu, molemmat n. 5x5 m alueelle.

Lappfjärd-Starrängen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Starrängen A sijaitsee n. 2 km valtatie 8:sta itään Lunnmossenin ja Mellanträsketin välisessä maastossa kallioisella metsäharjanteella. Starrängen B sijaitsee A:sta n. 450 koilliseen olevalla metsäharjanteella.
Starrängen A:n röykkiö on pienehköistä vierinkivistä ladottu ja pitkänomainen, kooltaan n. 12x7x0,5 m. Röykkiössä on neljä ryöstökuoppaa päällä. Starrängen B on koottu sekakokoisista vierin- ja laakamaisista kivistä. Röykkiön koko on n. 7x7x0,7 m. Röykkiötä on pengottu keskeltä.

Lappfjärd-Lunnmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Träsvikistä ja valtatie 8:sta 2,9 km itään. Röykkiöt on kasattu Lunnmossen -nimisen suoalueen itäpuolella olevalle koillis-lounas –suuntaiselle kallioharjanteelle, sen lounaispäähän. Kallioalueen kasvillisuus on jäkälää ja kituliasta männikköä.
Röykkiö 1 on kooltaan 9x6x0,8 m. Röykkiö keskellä on kuoppa ja siinä kasvaa kaksi mäntyä. Röykkiö 2 on em. n. 15 länteen. Sen halkaisija on n. 7 m ja korkeus noin puoli metriä. Röykkiö on hieman hajoitettu.

Lappfjärd-Bergkrok (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Träsvikistä n. 800 m etelään, 8-tien varressa, sen molemmin puolin. Syndersjön järvi lainehtii n. 400 m kohteen länsipuolella. Kohteessa on viisi röykkiötä, joista yksi on n. 60 m tien itäpuolella ja loput neljä n. 50 m tien länsipuolella. Alue on kallioista, mäntyä kasvavaa kangasmaastoa, aluskasvillisuutena on jäkälää.
Röykkiö 1 on tien itäpuolella, kallioharjanteen kaakkois-osassa. Se on hajotettu n. 12x6 m alalle, osa kivistä on vieritetty kallionyppylän ulkopuolelle. Röykkiöt 2-5 ovat tien länsipuolella. Röykkiö 2 sijaitsee em. röykkiöstä n. 130 m länsiluoteeseen. Se on hajotettu n. 6 metrin alalle. N. 10 metriä röykkiön 2 eteläpuolella on todennäköisesti ollut pieni röykkiö (nro 3), joka on myös hajotettu. Röykkiöstä 2 n. 40 metriä pohjoiseen on röykkiö 4. Se on hajotettu n. 8 metrin alalle. Myös röykkiö 5, edellisestä reilut 10 metriä pohjoiseen on hajotettu muutaman metrin alalle.

Lappfjärd-Tornberget (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee 300-800 metriä valtatie 8:sta itään kallioisen Tornbergetin laella ja sen viereisillä kallioharjanteilla, Tornbergetin läpi kulkee ajoura, joka ei kuitenkaan ole henkilöautolle ajokelpoinen. Kohde koostuu kolmesta eri röykkiöstä tai röykkiöryhmästä. Tornberget A:ssa ja C:ssa on vain yksi röykkiö, kun taas Tornberget B:ssa on neljä röykkiötä. Tornberget B:n kallioalueella esiintyy myös pirunpeltoja, joiden kivistä röykkiöt on todennäköisesti kasattu. Tornberget on kosteikkojen ympäröimä, kallioalueet kasvavat mäntyvaltaista sekametsää, aluskasvillisuus on jäkälää ja varpua.
Tornberget A röykkiö on kasattu kallionyppylälle, Tornbergetin länsipuoliselle kallioharjanteelle. Röykkiön koko on n. 5x8 x0,5 m ja sitä on jonkin verran hajotettu. Röykkiön itäpuolella n. 10 m on pieni kivikasa, luultavasti rajamerkki, koska kohdalla on kahden palstan raja. Rajamerkin takana on vielä epämääräinen 1x2 metrin kokoinen kivikasa, joka ei liene muinaisjäännös.
Tornberget B:n röykkiön 1 halkaisija on n. 15 m ja korkeus n. 2 m. Röykkiö on yksi Kristiinankaupungin suurimpia. Röykkiössä on kaksi ryöstökuoppaa. Röykkiö 2 on heti em. eteläpuolella, sen koko on n. 5x5x0,7 m. Röykkiö 3 on röykkiöstä 1 luoteeseen, se on kooltaan n. 2x1,5x0,5 m. Röykkiön 1 pohjoispuolella on kraaterimainen röykkiö 4, joka on halkaisijaltaan n. 10 m, korkeus on n. 1,5 m.
Tornberget C vaikuttaa melko ehjältä, se halkaisijaltaan n. 12 m, korkeus on n. 1,7 m. Röykkiön keskelle on kasattu pieni kivikasa, joka on mahdollisesti rajamerkki, sillä röykkiön on aivan kahden palstan rajalla.

Lappfjärd-Holmmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Holmmossenin suoalueen pohjoispuoleisella kallioalueella. Parisataa metriä kohteen eteläpuolella kulkee Tornbergetille menevä metsäautotie, valtatie 8 on kohteesta pari kilometriä länteen. Röykkiöt sijaitsevat kallioharjanteilla, joiden puusto on pääasiassa mäntyä ja aluskasvillisuus jäkälää/varvikkoa.
Holmmossen A:n röykkiö on laakea, kooltaan n. 7x9x0,5 m. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä ja siinä on kuoppa, jossa kasvaa mänty. Holmmossen B on kooltaann. 10x9x1 m. Röykkiön keskellä on kuoppa, halkaisijaltaan n. 3 m.

Lappfjärd-Högberget/Paulakangas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Högberget Paulakangas -nimisen kallioalueen keskivaiheilla, sen itäreunassa. Kohteen itäpuolitse, n. 100 metrin päässä, kulkee metsäautotie. Alue kasvaa mäntyvaltaista sekametsää, aluskasvillisuus on jäkälä, varpuja ja kanervaa.
Röykkiön halkaisija on n. 12 m ja korkeus n. 1 m. Röykkiöön on kaiveltu useita kuoppia, yhdessä niistä kasvaa mänty. Huom! Torvisen mukaan röykkiö on halkaisijaltaan vain 6 m, joten tieto on ristiriidassa röykkiön todellisen koon kanssa. Torvisen karttaote viittaa kuitenkin juuri tähän kohteeseen kun taas kuvaliitteissä oleva röykkiö ei näytä samalta.

Lappfjärd-Högberget W (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee n. 3 km valtatie 8 itäpuolella, Uttermossan kylän tuntumassa, sen pohjoispuolella. Röykkiö on kasattu korkealle kallionharjanteelle, aivan sen länsireunalle. Harjanteen kallioseinä laskee jyrkästi länteen Uttermossabäckenin uoman varrelle oleville pelloille.
Röykkiö on pahoin hajotettu, kiviä on levällään n. 15x8 m alueella. Osa kivistä on luultavasti vieritetty jyrkänteeltä alas. Röykkiön pohjoispäähän on kivistä kyhätty U-kirjaimen muotoinen tila, jossa on n. metrin korkuisilla kiviseinät.
Röykkiöstä löytynyt v. 1960 tasavartinen rautakautinen solki (KM 16261).

Lappfjärd-Sandheden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uttermossan kylästä n. 2,5 km itäkoilliseen, Sandhedenin pohjois-etelä –suuntaisen kallioharjanteen itälaidassa. Alue on sammalen peittämää kivikkoa, ”pirunpeltoa” ja moreenia sekä kalliota. Puusto on mäntyvaltaista sekametsää, aluskasvillisuus on jäkälää ja varvikkoa.
Röykkiöt ovat ketjussa harjanteen itälaidassa, röykkiöltä 1 röykkiölle 7 on matkaa 430 metriä. Osa röykkiöistä on selvästi erottuvia halkaisijaltaan 6-7 m ja noin puolen metrin korkuisia, osa taas on hyvin matalia halkaisijaltaan pari kolme metriä ja sammaleen peittämiä. Inventoinnissa havaittuja röykkiöitä ei varmuudella voi liittää Torvisen röykkiöiden numerointiin.

Lappfjärd-Stugmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Stugmossenin suoalueen pohjoislaidassa, n. 5 km Träsvikistä ja valtatie 8:sta itään ja vajaa kilometri Flaggbergetistä etelälounaaseen. Kohteen itäpuolitse n. 300 metrin päässä kulkee metsäautotie. Röykkiöt 1 ja 2 sijaitsevat melko sankassa kuusivaltaisessa sekametsässä ja ovat aika vaikeasti löydettävissä. Röykkiö 3 on edellisistä 200 m pohjoiseen hakkuualueen laidassa. Alue on kosteaa sekametsää, maapohja on osin kalliota osin moreenia tai kivikkoa.
Röykkiöt 1 ja 2 ovat vierekkäin n. 2 metrin etäisyydellä toisistaan. Röykkiöt on kasattu maapohjalle ja ne ovat aika lailla kasvillisuuden peittämiä. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 7 m ja puolisen metriä korkea. Röykkiö 2 on halkaisijaltaan n. 6 m ja kehämäinen.

Lappfjärd-Norrviken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 1,5 km Korsbäckin kylän luoteispuolella Norrvikenissä. Alue on Lillån jokilaaksoa, joka muodostui Merijärven kuivattamisesta. Kohde sijaitsee n. 1,4 km Lillästa länteen.
Löytöalue noudattelee 40 m korkeuskäyrää ja on n. 300 m pitkä ja 50-100 m leveä. Keramiikkalöytöjen ja rannankorkeuden perusteella kyseessä on Kiukaisten kulttuurin aikainen asuinpaikka

Lappfjärd-Norrviken 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Storsjö-viljelysaukean pohjoispäässä, metsäniemekkeesä, Norrbackin talosta 55 m kaakkoon. Röykkiö matala, maapohjalla, kuoppa keskellä. Koko n 5 x 5 m, korkeus 0,3 - 1 m. Kasvillisuuden peittossa, tyyppi lähinnä varhaismetallikautinen.

Lappfjärd-Langäng (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee n. 1,5 km Korsbäckistä pohjoiseen, parisataa metriä Lillåsta itään. Kohde on pellolla ja mahdollisesti osittain myös peltojen itäpuoleisessa metsässä. Maaperä on hiekkaa. Asuinpaikan läpi kulkee Dagsmarkiin vievä tie.
Asuinpaikka on loivalla länteen päin viettävällä rinteellä. Löydöt ovat n. 35-40 metrin korkeudelta. Keramiikan perusteella kohde on Kiukaisten kulttuuriin kuuluva. Löytöalue on laaja ja on mahdollista, asuinpaikkavyöhyke jatkuu sekä etelään että pohjoiseen. Toistaiseksi lähialueen kohteet ovat omina muinaisjäännöksinään, asuinpaikkavyöhykkeen laajuuden ja luonteen toteaminen vaatisi laajoja koekaivauksia. Kohteen eteläpuolella n. 500 m päässä, samalla rinteellä on alue, josta on myös löytöjä (Kärråkern) ja yhtä kaukana pohjoisessa on vastaavasti Lillsjön asuinpaikka.

Lappfjärd-Riihiluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 400 m Lapväärtinjoesta länteen/lounaaseen, Riihiluoman luoteispuolella. Riihiluoma on kuivatun Riihijärven lasku-uoma. Isojoen tie kulkee parisataa metriä kohteen länsipuolella. Asuinpaikka on nykyisin peltoa ja Rinteen tilan rakennukset on rakennettu aikoinaan kohteen päälle. Maaperä hiekkapohjaista, pelloilla päällimmäisenä multakerros.
Löytöjä on n. 300 metrin matkalta 55 m korkeuskäyrän tuntumasta. Kyseessä on laaja myöhäiskivikautinen asuinpaikkavyöhyke, joka jatkuu luoteeseen ja pohjoiseen ja vaihtuu Mössåsen/Kornback –nimiseksi kohteeksi. Lisäksi n. 500 Riihiluomasta länsiluoteeseen on n. 62 metrin korkeudella Kivelän kivikautinen asuinpaikka, joka kuuluu Karijoen enklaaviin. Kivelän kohde kuuluu tyypillisen kampakeramiikan aikaan.

Lappfjärd-Bergåsen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Korsbäck-Dagsmark maantien tuntumassa Bergåsenin kaakkoislaidalla. Maasto on hiekkapohjaista mäntykangasta. Kohdetta halkoo sekä em. tie että alas kohti Lillåta vievä hiekkatie
Asuinpaikka on suureksi osaksi teiden ja maanoton tuhoama. Bergströmin kaivauksen mukaan paras alue olisi risteyksen länsipuolella. Löytöjä on myös jonkin verran sorakuopan laidalta risteyksen itäpuolelta. Lisäksi alempana on nähtävissä terassimuodostelmia, joilla mahdollisesti on myös muinaisjäännös. Mirja Miettinen on jakanut alueen kolmeen osaan, joista A on tien länsipuolinen alue, korkeus n. 55-60m. B-alue on risteyksen itäpuolella n. 45-50 m korkeudella ja C on rinteen alapuolinen hiekkapelto, jossa erottuu terassimuodostuma, korkeus n. 35-40 m. Kohteesta C on löytynyt mm. kivitaltta, saviastianpala ja kvartsi-iskoksia.

Lappfjärd-Santamäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. kilometrin Karijoen ja Lapväärtinjoen yhtymäkohdasta luoteeseen, Byåsenin itälaidalla. Maantie Dagsmarkista Karijoella kulkee n. 700 m kohteen itäpuolella. Asuinpaikka on pellon ja metsän rajassa, maaperä on hiekkaa, maasto viettää hieman itään päin kohti Karijoen uomaa. Maaperä muuttuu saveksi itään päin mentäessä.
V. 1977 inventoinnissa löytöjä oli n. 100 metrin matkalla ojanreunassa metsän ja pellon, mutta v. 2006 pellot olivat kesannolla ja ojanpientareet kasvaneet umpeen, joten löytöjä ei tehty. Aiemmin tunnetusta löytöpaikasta n. 130 etelään löytyi kaksi mahdollista hioimen katkelmaa sekä sekä yhdeksän kvartsi-iskosta merkkeinä mahdollisesta asuinpaikasta. Uusi löytöpaikka on hieman ylempänä kuin aiempi ja on muodostanut pienen niemekkeen merenlahteen. Asuinpaikka on 40 metrin korkeutensa puolesta ajoitettavissa kivikauden loppuun, mahdollisesti Kiukaisten kulttuuriin. Vastaavalla korkeudella olevia asuinpaikkoja on muutamia pari kilometriä Santamäestä pohjoiseen ulottuvalla alueella.

Lappfjärd-Berg (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Norrvikenissä, Korsbäckistä pari kilometriä luoteeseen ja Lillåsta n. 1,5 km länteen. Asuinpaikka on hiekkapohjaisella pellolla, joka viettää itään kohti Lillån uomaa.
Markku Torvinen poimi v. 1977 muutamia kvartsi-iskoksia tilan asuinrakennusten kaakkoispuolelta. Torvisen mukaan asuinpaikka vaikuttaa pieneltä.

Lappfjärd-Hemstranden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee pari kilometriä Korsbäckin luoteispuolella Norrvikenissä. Lillån virtaa kaksi kilometriä kohteen itäpuolella. Alue on moreenipohjainen itään päin viettävä rinne.
Kaitataltta on löytynyt Viktor Öistin asunnon läheltä perunapellosta v. 1910. Torvinen ei havainnut inventoinnissaan v. 1977 merkkejä asuinpaikasta, mutta piti mahdollisena esinelöydöstä ja sijainnista johtuen että paikalla voi olla kivikautinen asuinpaikka. Torvinen onkin luultavasti oikeassa, koska heti Hemstrandin pohjoispuoleisilta pelloilta on löytöjä sekä eteläpuolella on Bergin asuinpaikka.

Lappfjärd-Pyhävuori/Bötombergen (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pyhävuoren laella Digita Oy:n radiomaston tuntumassa. Alueella on laaja pirunpelto.
Radiomaston kaakkoispuolella on kiviröykkiö, joka on Torvisen saamien tietojen mukaan entisen radiomaston juureen kasattu eikä hautaröykkiö. Laajassa pirunpellossa on nähtävissä joitakin kuoppia, mutta ei ole mitään varmuutta siitä milloin ja mitä tarkoitusta varten kuoppia on tehty. Jatulintarhasta ei inventoinnissa nähty mitään merkkejä. Kohde on komea ja Pyhävuorella on voinut vuosituhansien aikana olla monenlaista toimintaa, valitettavasti kiistämättömiä merkkejä muinaisjäännöksestä ei ole.

Lappfjärd-Granliden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteessa on kaksi erillistä muinaisjäännöstä: hautaröykkiö ja kivikautinen asuinpaikka. Röykkiö sijaitsee Högberget Paulakangas kallioharjanteen pohjoisosassa ja asuinpaikka heti sen pohjoispuoleisella hiekkaisella kankaalla, joka kasvaa tiheäköä mäntytaimikkoa. Kohteen itäpuolitse kulkee metsäautotie.
Röykkiö on kooltaan hajotettu n. 10x5 m alalle, sen pohjoispäässä on vielä röykkiömäinen kasa kiviä, halkaisija n. 3 m ja korkeus n. puoli metriä. Röykkiössä kasvaa pari mäntyä ja se on osittain jäkälän peittämä. Asuinpaikka on kallionkärjen pohjoispuoleisella hiekkamaalla, joka on kivikaudella ollut hiekkainen rantakaista pohjoiseen aukeavan merenlahden perukassa. Mirja Miettisen tekemän koekaivauksen perusteella kyseessä on pienialainen myöhäiskampakeraaminen asuinpaikka. Inventoinnin yhteydessä havaittiin muutamia kvartsi-iskoksia n. 100 metrin matkalla hiekkakuopan tienhaarasta kaakkoon. Löytöjä ei poimittu talteen.

Lappfjärd-Björnåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 500 m Kärjenjoen länsipuolella, Maunulankankaan itäreunalla. Maasto on enimmäkseen hiekkapohjaista mäntykangasta, joka muuttuu hieman ylempänä kohteen länsipuolella kallioiseksi ja lohkareiseksi sekä itää päin mentäessä alempana kosteammaksi. Inventoinnissa kohteen pohjoispäässä hakkuuaukean kohdalla erottui kolme selvää rantaterassia. Kohteen länsireunan tuntumassa kulkee hiekkatie Dagsmarkista Kärjenkoskelle. Kyseessä on laaja-alainen asuinpaikka, joka ulottuu n. kilometrin pitkänä ja 100-200 metriä leveänä vyöhykkeenä pitkin muinaisen merenlahden länsireunaa. Kohteen pohjoisosassa kasvaa paikoin tiheää mäntytaimikkoa, etelään mentäessä puusto muuttuu kuusikoksi.
Kaivaus- ja irtolöytöjen joukossa mm. tyypillistä kampakeramiikkaa, Jäkärlän keramiikkaa ja myöhäiskampakeramiikkaa. Punamultahaudoista löytyi mm. meripihkanappi. Vuosien 1980-81 koekaivauksissa paljastui myös punamultahautakalmisto, josta vain kolme hautaa on tutkittu. Kohteen tarkka rajaaminen vaatisi koekaivauksia. Kohde on siinä määrin hyvin säilynyt, että sitä voi pitää tutkimuksellisesti ehkä tärkeimpänä Kristiinankaupungin kivikautisista kohteista.

Lappfjärd-Eskola (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sandvikenissä noin kilometrin Korsbäckin pohjoispuolella, pari sataa metriä Lillån uomasta länteen. Röykkiöt ovat Störsjön eli Merijärven viljelyaukean jakavalla hiekka- ja moreeniharjanteella, joka kasvaa kuusivaltaista sekametsää. Kohteen vieritse kulkee maantie.
Röykkiöt ovat aivan tien tuntumassa, sen itäpuolella (v.2006 inv. sijainti virheellisesti tien länsipuolella). Tien viereen kaivettu oja ja puhelinpylväitten pystytys on ilmeisesti hieman vaurioittanut röykkiöitä. Röykkiö 1 on läpimitaltaan n. 4 m ja se on heinikon peitossa. Röykkiöstä 1 n. 220 metriä tietä etelään on röykkiö 2, muistuttaa edellistä röykkiötä. Molemmat röykkiöt ovat Meinanderin tutkimia v. 1950. Meinander tutki kaikkiaan viisi röykkiötä, lisäksi yksi röykkiö oli purettu Eskolan taloa tehtäessä hieman aiemmin. Kyseisestä röykkiöstä oli löytynyt kuutiokivi.

Lappfjärd-Storåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Storåsenin pohjoispäässä ja sen itärinteellä, Lapväärtinjoesta n. 1,5 km etelään. Harju on paikoin lohkareinen ja maaperä on moreenia. Osa kohteesta on hakkuuaukealla, osa hakkuuaukean eteläpuolisessa tiheässä mäntytaimikossa. Kohteen itäpuolitse kulkee metsäautotie.
Miettisen mukaan alueella on 18 painannetta, mutta inventoinnissa löytyi vain 15, joiden lisäksi yksi on länsirinteessä (nro 12). Osa pienemmistä painanteista on tiheässä taimikossa, joten niiden havaitseminen ja hahmottaminen on vaikeaa. Hakkuun yhteydessä osa painanteista on hieman vaurioitunut, kun niiden läpi on ajettu metsäkoneella ja maa on rikkoutunut, tätä raporttia tehdessä asiaa vielä selvitetään. Seuraavassa lyhyt kuvaus painanteista.
Painanne nro 1: halkaisija 2 m, syvyys 0,5; 2. halk. 10 m, vallit, syv. n .1 m.; 3. halk. 8 m, ei selviä valleja, syv. n. 1 m.; 4. halk. 8 m, hieman valleja etelä- ja länsireunalla, syv. 1 m; 5. halk. 8 m, vallit, syv. 1 m; 6. halk. 8 m, vallit osittain, syv. 1,2 m, ajettu läpi metsäkoneella; 7. kuten edellinen; 8. halk 8 m, syv. 1 m, puusto jätetty painanteeseen, keskellä yksi tuulenkaato; 9. halk. 8 m, syv. 1 m, painanteessa tuulenkaato ja sen läpi on ajettu metsäkoneella; 10. halk. 10 m, syv. 1 m, puusto jätetty; 11. halk. 8 m, syv. 0,8 m, puusto jätetty; 12. halk. 3 m, n. 0,4 m syvä kuopanne länsirinteessä; 13-16 edellisiä pienempiä painanteita tiheässä mäntytaimikossa, halkaisija n. 5-6 m. HUOM! v. 1979 karttaan merkitty yksi painanne tien itäpuolelle, sitä ei nyt löytynyt. On mahdollista, että painanne on tuhoutunut uutta tietä tehdessä.
Kohde ajoittuu korkeutensa perusteella tyypillisen kampakeramiikan loppupuolelle ja myöhäiskampakeramiikan aikaan. Keramiikkaa ei kuitenkaan ole löytynyt.
Asumuspainanteita on vahingoitettu metsänhoitotöissä 2002 ja 2003. Tarkastuksessa 2006 ainakin viiden asumuspainanteen yli oli ajettu metsätyökoneilla. Painanteissa oli näkyvissä selvät ajourat ja painanteiden reunamat olivat vahingoittuneet yliajettaessa.

Lappfjärd-Risåsen N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sisältää alakohteet kivi- tai pronssikautinen asuinpaikka (Risåsen N 1) ja 2 tai 3 kiviröykkiötä (Risåsen N 2). Kohde sijaitsee Bergåsenin ja Storåsenin välissä, Risåsenin suuren soranottoalueen luoteispuolella ja aivan Dagsmarkin ja Lapväärtin kylien rajalla. Hiekkakuopan länsipuolella kulkee voimajohtolinja ja maasto on suurelta osin kaiveltua ja rikkonaista. Hiekkakuopan pohjoispuolella on pohjoiseen laskeva kangasmetsätasanne. Hiekkakuopan pohjois- ja itäreuna näyttää olevan pois käytöstä ja reunat kasvavat nuorta puustoa.
Hiekkakuopan kuoritusta osasta on löydetty tarkastuksen yhteydessä v. 1979 todennäköisesti Kiukaisten kulttuurin keramiikkaa. Asuinpaikka lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut, mutta laajuuden ja kunnon toteaminen vaatii koekaivauksen.
Vuoden 2008 inventoinnissa koekuopitettiin hiekkakuopan länsi- ja pohjoispuolella. Länsipuolella on peruskartassa muinaisjäännösmerkki, mutta tältä osalta ei saatu mitään havaintoja muinaisjäännöksestä. Sähkölinjan länsipuolelta se on mahdollisesti kokonaan tuhoutunut. Voimajohtolinjan itäpuolella maasto on ilmeisesti ehjempää eikä hiekanotto ole vielä kokonaan tuhonnut sitä. Rinne laskee pohjoiseen ja hiekkakuopan reunalla on tasanne, jonka jälkeen maasto laskee jyrkemmin. Asuinpaikka näyttäisi rajautuvan tasanteelle nykyiselle hiekkakuopan reunalle eikä ulottuisi alas pohjoiseen suon reunaan. Asuinpaikan kooksi arvioitiin 150 x 100 m. Hiekkakuopan pohjoisreunassa on näkyvissä löytöjä. Asuinpaikan koko laajutta ei ole määrietty koekuopin, ainostaan sähkölinjan vaikutusalueella.

Lappfjärd-Kyttåkersbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Risåsenin laajan soranottoalueen kaakkoispuolella, T-risteyksen ja soranottoalueen välisellä mäntykankaalla, kaakkoon viettävällä rinteellä. Maaperä on hiekkaa.
Asuinpaikasta ei liene paljoa jäljellä, sillä risteysalue ja sen tuntumassa olevat lukuisat rakennukset on tehty luultavasti juuri asuinpaikan päälle. Osa kohdetta on mahdollisesti säilynyt risteyksen ja sorakuopan välisellä alueella. Kohteen etelä- ja lounaispuoleiselta peltoalueelta on kuitenkin löytöjä, jotka viittaavat siihen, että mahdollisesti melko yhtenäinen asuinpaikkavyöhyke jatkuu siihen suuntaan.

Lappfjärd-Byåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Byåsenin pohjoispäässä, sen koillis- ja itäreunalla, noin 3 km Dagsmarkista pohjoiseen. Lapväärtinjoen ja Karijoen yhtymäkohta on n. 1,5 km lounaaseen. Maasto viettää itään kohti Karijoen uomaa ja sitä ympäröivää melko tasaista peltoaluetta. Alue on hiekkapohjaista mäntykangasta, harjanteen laki on paikoin kallioinen ja lohkareinen. Kohteen halki kulkee metsäautotie.
Kyseessä on laaja asuinpaikka, joka ulottuu myös eri korkeuksille. Löytöjä on n. 60 metrin korkeudelta 40 metriin asti, ajallisesti kysymyksessä on jakso tyypillisestä kampakeramiikasta Kiukaisten kulttuuriin. Asuinpaikka-alue on pituudeltaan n. 700 m ja leveydeltään pari sataa metriä. Löytöjen joukossa on mm. asbestikeramiikkaa - löytöpaikka on rannikkoalueen eteläisin.
Asuinpaikan eteläsosassa havaittiin havaittiin pirunpeltoon tehtyjä kuoppia ja rakennelmia.

Lappfjärd-Sottåsen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Sottåsenin pohjoisosassa n. 3 km itään Dagsmarkista, Ämmänkankaalle vievän metsäautotien vieressä, sen pohjoispuolella. Maasto röykkiön ympäristössä on melko tasaista mäntyvaltaista sekametsää. Maaperä on moreenia.
Ison silmäkiven (siirtolohkare) ympärille kasattu, koko n. 12x8x0,5 m. Röykkiön itä- ja pohjoissivuilla on kehämäinen kiveys. Röykkiötä on ilmeisesti hieman kaiveltu. Miettinen mainitsee toisen röykkiön jäänteet tienlaidassa muutaman metrin päässä ojanleikkauksessa, mutta nyt tien vierusta kasvoi nuorta kuusikkoa eikä kiveystä erottunut.

Lappfjärd-Bergåsen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Bergåsenin koilliskärjessä kallioisella harjanteella. Lillån virtaa n. 600 m kohteen itäpuolitse, vajaan sadan metrin päässä pohjoiseen kulkee metsäautotie. Maasto on kivistä, moreeni/kalliopohjaista. Alue kasvaa mäntyä ja kuusta, aluskasvillisuus koostuu varvuista, kanervasta ja paikoin jäkälästä.
Kohteen neljä röykkiötä sijaitsevat parinkymmenen metrin säteellä toisistaan. Röykkiöt ovat kehämäisiä, halkaisija on n. 4 metriä ja korkeus n. 0,4 m. Röykkiöt ovat melko lailla turpeen peitossa ja vaikeahkoja havaita.

Lappfjärd-Rävåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee puolisen kilometriä Lapväärtinjoen etelä/länsipuolella, Dagsmarkista n. 4 kilometriä itäkoilliseen. Rävåsen (suom. Kettukangas) on hiekka/moreenipohjaista mäntykangasta. Suurehko osa asuinpaikasta on tuhoutunut soranotossa. Kohteeseen johtaa soranotossa käytettävä metsätie.
Vuosien 1994-2001 pelastuskaivauksissa on tutkittu n. 1000 m2. Soranoton yhteydessä on tuhoutunut useita asumuspainanteita, mutta niitä on jäljellä vielä 33 kpl ja niiden sekä löytöjen perusteella asutus on keskittynyt harjun itärinteille ja kaakkoispäähän. Kokonaisuudessaan asuinpaikkavyöhyke on n. 800 metriä pitkä ja leveys vaihtelee 50-500 m Löytömateriaalin, rannankorkeuden ja radiohiiliajoitusten perusteella Rävåsenilla on ollut asutusta tyypillisen kampakeramiikan ajasta Kiukaisten kulttuurin alkupuolelle. Esineistössä on mm. useiden eri kulttuurivaiheiden keramiikkaa, nuolenkärkiä, kiviesineitä ja meripihkakorujen katkelmia. Harvinaisimpia löytöjä edustavat itäruotsalainen kuoppakeramiikka sekä savinappi. Osteologisten analyysien perusteella hylkeenpyynti on ollut tärkeä elinkeino, mutta hiiltyneet pähkinänkuoret todistavat myös kasvisravinnosta.
Tarkastus 2007: Alueella on tehty metsänhakkuu ja äestys keväällä 2007. Äestyksessä on vaurioitettu ainakin kahta asumuspainannetta. Lisäksi äestysurista saatiin runsaasti kivikautista asuinpaikkamateriaalia, jotka myös osoittavat asuinpaikka-alueen huomattavasti laajemmaksi kuin aikaisemmin on tunnettu. Eteläisemmän äestetyn asumuspainanteen koordinaatit: p=6915734, i=3225710, z=52,5.

Lappfjärd-Mössåsen/Kornbäcken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Lapväärtin Dagsmarkissa, Kristiinankaupungin ja Karijoen rajalla, Lappväärtinjoen länsipuolella, Ohrikylästä reilut 0,5 km länteen.
Maasto on hiekkaista, itään joelle laskeva peltorinnettä.
Löytöjä on tehty perunamaalta ja kynnöspellolta vuodesta 1995 alkaen. Löytöalue ulottuu maantien molemille puolille, mutta pääosa löydöistä on sen pohjoispuolelta. Pellon reunasta noin 100 m länteen, voimalinjan alta (kohta B) on kvartsia ja rikkoutuneelta maanpinnalta keramiikkaa. Löytöjä on myös maantien eteläpuolella olevalta, myöhemmin pelloksi raivatulta alueelta. Hiekkamaalla viljellään perunaa, jonka koneellisessa nostossa kerääntyy hihnalle ja ritilälle suuri määrä kiviä, joita on kasattu peltojen päissä. Osa löydöistä on näistä kasoista, osa pellon pinnalta. Lisäksi löytöjä on länsipuolisesta metsästä voimalinjalle saakka, mm. hiukan nuorakeramiikkaa.
Alueen laajuus ainakin 800 x 200-400 m, ja koillisessa se ulottuu jokeen saakka. Koordinaatit: eteläisin piste p=6913923, i=3226955, läntisin piste p=6914291, i=3226929, pohjoisin piste p=6914501, i=3227049, itäisin piste p=6914385, i=3227339.

Lappfjärd-Rävåsen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Dagsmarkin koillispuolella, Lappväärtinjoesta n. 1,3 km kaakkoon. Rävåsenin asuinpaikkavyöhyke alkaa kohteesta n. 600 m koilliseen. Kohteen läpi kulkee metsäautotie. Maasto on hieman pohjoiseen viettävää mäntykangasta. Maaperä on hiekkaista moreenia.
Asuinpaikalta on kerätty irtolöytöjä metsäautotien molemmin puolin. Tien länsipuolelta on löydetty kvartsi-iskoksia ja iso kiertäen hangattu hioinkivi. Tien itäpuoleiselta hakkuuaukealta löydettiin v. 2000 laikutuksen jälkeen mm. nuorakeramiikkaa ja kvartsiaineistoa, myös kulttuurimaata oli näkyvissä muutamissa laikutetuissa kohdissa. Inventointiajankohtana laikutusläikät olivat jo kasvaneet umpeen ja alueelle oli nousemassa mäntytaimikkoa.
Rauhoitusalueen sisällä tien lähellä sen itäpuolella metsätilalla 287-405-4-140 Lång oli toistakymmentä tuulenkaatoa 10.9.2012. Rikkoutuneesta maanpinnasta ei tehty muinaislöytöjä. Metsätila Lång päätehakkuu.
Inv. 2022: Löydöttömäksi todettu osa rauhoitusalueen itäreunasta poistettu inventoinnissa esitetyn mukaisesti.

Lappfjärd-Lillsjö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 100 m Lillån itäpuolella, länteen päin viettävässä rinteessä. Peruskarttaan merkitty Lillsjö on kohteesta n. 800 m koilliseen. Maastossa on näkyvissä selvä n. 35 m korkeuskäyrän kohdalla oleva terassi. Maaperä on hiekkaa, pelloilla päällimmäisenä on multakerros.
Löytöjä tehtiin ensivaiheessa tien länsipuolisesta kynnöspellosta ja sen pohjoisreunalla kulkevan peltotien leikkauksesta. Korkeuden perusteella Kiukaisten kulttuurin aikaa. Myös tien itäpuolisesta pellosta (kynnetty 1998) on löytöjä (tasakantainen kvartsinuoli, saviastianpala), joiden perusteella asuinpaikka jatkuu 40 m korkeuskäyrän yläpuolelle.

Lappfjärd-Mossatået (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Bergåsenin pohjoisreunalla, Dagsmarkista ja Lapväärtinjoesta n. 2 km etelään. Maasto viettää hyvin loivasti pohjoiseen. Maaperä on hiekkaista moreenia ja kasvillisuus on tiheää kuusivaltaista sekametsää. Röykkiöt sijaitsevat asuinpaikan itäpuolisella kalliolla Bymossenin lounaisreunassa. Asuinpaikan arvellaan ulottuvan kallion ja Risåsenin hiekkakuoppien väliselle alueelle. Alueen laajuus on noin 400 x 300 metriä.
Kohdetta n. luoteis-kaakko suunnassa halkovalta metsäautotieltä ja sen ojanleikkauksista on tehty löytöjä parinkymmenen metrin matkalta. Kohteen leveys on luultavasti jopa parisataa metriä sillä n. 150 metrin päässä länteen olevasta hiekanoton koekuopasta on myös löytöjä. Röykkiöt sijaitsevat viereisen kallioharjanteen länsireunassa ketjussa. Röykkiöitä on yhteensä 6 kpl ja ne ovat 3-4 metriä pitkiä ja pari metriä leveitä. Röykköt ovat matalia, sammalen ja jäkälän peittämiä.
Vuoden 2008 tarkastuksessa Risåsenin hiekkakuopan itäreunalta löytyi maanpinnalta kivitaltta KM 37395 ja paikalla oli näkyvissä paljon kvartsia. Hiekakkuopan reunalla, osin jo hajonneena oli myös samantapainen pitkänomainen kivikasa kuin viereisessä Lappfjärd-Risåsen N muinaisjäännöskohteessa. Taltan löytöpaikan koordinaatit ovat p=6912472, i=3221195 ja kiviröykkiön päädyt p=6912506, i= 3221198 ja p= 6912516, i= 3221188. Röykkiöstä ei voi varmuudella sanoa onko se esihistoriallinen rakennelma vai hiekkakuopasta raivattuja kiviä. Kivet ovat sammalen peittämiä.

Lappfjärd-Träskända (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Korsbäckin Kärjenkosken kosken kylien välissä Kärjenjoesta n. 250 metriä itään, länteen päin viettävällä pellolla ja mahdollisesti sen itäpuoleisessa metsässä. Maaperä on hiekkaa. Joki tekee paikalla jyrkän mutkan. Joen ja pellon välissä kulkee tie. Asuinpaikka on tien itäpuolisessa pellossa tien ja metsän välissä.
Kohde on laaja kivikautinen asuinpaikka. Löytöjä on n. 600 metrin matkalla 40 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. On mahdollista että osa asuinpaikkaa on säilynyt pellon itäpuoleisessa metsässä. Korkeutensa puolesta asuinpaikka kuuluu Kiukaisten kulttuurin aikaan. Vuoden 2006 inventoinnissa kvartseja havaittiin erityisesti kohteen eteläpäässä olevan ladon tuntumassa.
Vuonna 2008 koekuopitettiin asuinpaikan itäpäässä metsässä voimajohtolinjan molemmin puolin. Asuinpaikka ei näytä ulottuvan metsään johtolinjalle, mutta kylläkin hyvin lähelle sitä lännessä, ainakin ladolle asti. Näyttää siltä, että parhain tasaisin hiekka-alue on raivattu pelloksi ja asuinpaikka osuu suurin piirtein samalle alueelle. Metsän puolella maaperä oli hyvin kivistä.

Karijoen Susiluola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kristiinankaupungin Susivuoren pohjoisosassa sijaitsevassa Susiluolassa on merkkejä ihmisen oleskelusta alueella jo ennen viimeisintä jääkautta, todennäköisesti ns. Eem-interglasiaalin ajalta noin 115 - 130 000 vuotta sitten. Susiluola on vaakarako peruskalliossa ja se on täyttynyt maa-aineksella. Susiluolan tutkimuksissa on saatu selville, että luolan maakerroksista osa on peräisin viime jääkautta edeltävältä ajalta ja niihin liittyy jäänteitä ihmisen toiminnasta. Kyseessä ovat ensimmäiset Pohjoismaiden alueelta löydetyt todisteet em. ikäisestä asutuksesta. Luolasta on löydetty kiviesineistöä, joka on sijoitettu keski-paleoliittiseen Mousterien-teknokompleksiin kuuluvaksi. Ihmisen jäänteitä luolasta ei ole löydetty, mutta tuohon aikaan Eurooppaa asuttivat Neandertalin ihmiset, joihin myös Susiluolan väestön on täytynyt kuulua.
Susiluolassa on tehty tutkimuksia vuosina 1997-2000 ja 2003-2006.

Lappfjärd-Lillsjö 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lillsjössä, Dagsmarkista n. 2,5 km kaakkoon. Asuinpaikka on länteen päin, n. 100 metrin päässä virtaavaa Lillåta kohti viettävällä pellolla. Kohteen itäpuolitse kulkee Dagsmarkiin johtava tie, on mahdollista, että osa asuinpaikkaa jatkuu vielä tien itäpuoleiseen metsään.
Löytöjä on pellolta tien molemmin puolin. Asuinpaikalta alkaa pitkä etelään päin ulottuva ketju löytö- ja asuinpaikkoja Lillån itäpuolella. Merijärven eli Storsjön kuivattu järvi, entinen merenlahti, on aikoinaan merkittävä kivikauden lopun ja pronssikauden vaihteen asutuskeskittymä. Erityisesti alueella on Kiukaisten kulttuuriin kuuluvia asuinpaikkoja johon tämäkin kohde kuuluu.

Lappfjärd-Storliden/Isokorpi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 4 km Dagsmarkista pohjoiseen, Pyhävuoren kaakkoispuolella, Isokorvessa. Asuinpaikka on itään päin, kohti n. 2 km päässä olevaa Karijoen uomaa, viettävällä rinteellä. Osa asuinpaikasta on pellolla, suurin osa on metsässä. Kohteen alueella ovat Pirhosen ja Korpelan tilojen rakennukset. Kohteen länsireunassa kulkee metsäautotie. Maaperä sekametsässä on moreenia, mutta se muuttuu alempana hiekkaisemmaksi ja savisemmaksi.
Arkeologian harrastaja Bertil Huhtala on poiminut kvartsia yllä mainitun metsätien uralta ja sen viereen tehdystä koepistosta n. 60 m mpy tuntumasta. Löytöjä on myös alempaa n. 48 metrin korkeudelta Pirhosen ja Korpelan tilojen viereisiltä pelloilta.

Lappfjärd-Sandviken-Eskola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Lapväärtin Korsbäckissä, kuivattujen järvien Lillsjön ja Storsjön/Merijärvi muodostamien viljelysaukeiden välisellä Sandviken-nimisellä moreeniharjanteella, Lillån joesta n 500 m pohjoisluoteeseen, Sågkvarnsbackenin pohjoispuolella.
Maantien ja siihen rajautuvien tonttimaiden itäpuolella , rakennusten itä/alapuolisen peltorinteen yläosassa, hienohiekkaisella peltomaalla on kvartsia pellon pinnalla runsaasti. Paikalta lisäksi kaksi taltan katkelmaa. Runsaat 600 m itökoilliseen , Lillån ja viljelysaukean muodostaman laakson vastarannalla on Langängenin asuinpaikka (Kristiinankaupunki/Lapväärtti 28).

Lappfjärd-Stugmossen B (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Stugmossenin suoalueen itälaidalla kulkevasta metsäautotiestä n. 300 metriä itään. Röykkiöt on kasattu kallioharjanteelle. Aluskasvillisuus on jäkälää ja varpua, metsä on harvaa männikköä.
Röykkiö 1 on kooltaan n. 3x4x0,5 m. Se on koottu kallionyppylälle, kallionkolon päälle. Röykkiötä on pengottu. Röykkiö 2 on edellisestä 120 metriä koilliseen. Se on myös kasattu kallionyppylän päälle ja hajotettu n. 3 metrin alalle. Röykkiö 3 on röykkiöstä 1 n. 30 m etelään. Röykkiö on hakkuualueen laidassa. Se on halkaisijaltaan n. 4 metriä ja korkeus on puolisen metriä. Ilmeisesti hakkuutöiden yhteydessä röykkiön läpi on ajettu koneella ja se on hieman vaurioitunut laidoistaan.

Lappfjärd-Stugmossen 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Stugmossenin lounaispuolella olevan Sarabergenin kallioharjanteen
pohjoisreunassa.
Röykkiö on ladottu kallionpäälle, se on kooltaan n. 3x5x0,4 m ja sammalen peittämä.

Lappfjärd-Åbackberget 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Åbackbergetin kallioalueella Lapväärtti-Karijoki tien pohjoispuolella. Maasto on moreenipohjaista mäntykangasta, jota täplittävät kallioharjanteet.
Kohteessa on kaikkiaan kahdeksan röykkiötä ketjussa kallioharjanteen länsilaidalla. Röykkiöitten halkaisija on yleensä 6-12 metriin, korkeutta on parhaimmillaan pari metriä Kyseessä on siis varsin edustava röykkiöryhmä. Tarkemmat röykkiöiden kuvaukset löytyvät inventointikertomuksista (ks. 1977 ja 2014).

Öuran 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Öuranin (Örarna) saaren itärannalla, Risknösenin niemenharjanteen laella, noin 60-70 m rannasta. Paikalla on luontaisessa kivivallissa neljä pyöreää kiviröykkiötä lähellä toisiaan. Röykkiöiden läpimitta on 4-6 m ja korkeus 0,5-1 m. Kaikki ovat keskeltä kuopalla. Röykkiöt ovat historialliselta ajalta, mahdollisesti merenkulkijoiden hautaröykkiöitä?
Röykkiöille ja suoja-alueelle on määrätty rajat LH:n päätöksellä 1986.

Öuran 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Öuranin saaren eteläosan länsireunalla, noin 80 m merenrannasta. Paikalla on kaksi historiallisen ajan pyyntiasuinpaikkaa.
1) Pohjoisempi Kolsundetin pohjoispuolella sijaitseva käsittää neljä suorakulmaista kiveystä/asunnonpohjaa, joista kaksi on osaksi suurten siirtolohkareiden alla/vieressä. Näiden vieressä pohjoisessa on kaksi yhdensuuntaista pienistä kivistä koottua röykkiöriviä, jotka ovat ilmeisesti verkonkuivatustelineiden tukikiveyksiä.
2) Edellisestä noin 360 m etelään on toinen vastaavanlainen ulkosaariston kalastukseen liittyvä asuinpaikka.

Öuran 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Öuranin saaren eteläosan keskivaiheilla, runsaat 100 m rannasta. Saaren eteläkärjen poikki kulkevassa notkelmassa on ainakin viisi suorakulmaista kiveystä, ilmeisesti asunnonpohjia, sekä veneenvetopaikaksi tulkittu uramainen kiveys. Maastolliset olosuhteet huomioon ottaen muinaisjäännöksen ikä on ehkä noin 200-300 vuotta.

Skräkmåsgrunden (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Eugmon Norra ön Inre Bergskäretin pohjoispuolella olevassa Skräkmåsgrundetin saari- ja luotoryhmässä. Inre Kobbarna-luotoryhmän toiseksi suurimman saaren eteläkärjessä on vallimainen kiviröykkiö, joka on koottu paikalla olevista kivistä, ilmeisesti hylkeenpyyntisuojaksi. Rakennelma on nykyisestä vesirajasta noin 15 m ja arviolta 4 m vedenpintaa korkeammalla.
Paikalta noin 30 m luoteeseen saaren laella kalliolla on noin 4 metrin läpimittainen ja 1 metrin korkuinen kiviröykkiö, joka on noin 5-7 m merenpintaa korkeammalla. Röykkiön funktiota ei tunneta; se on saattanut olla merimerkki (tai sellaisen jalusta).

Nissashaga S (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahden länsiosassa, Storsjön kuivatun järven, nykyisen viljelysaukean itäpuolella, metsäalueella, matalalla harjanteella Storsjön viljelysten ja Innmossenin välillä. Alue on kuusivaltaista sekametsää.
Pohjoiseteläsuuntaisella, loivalla länsirinteellä on vähän yli kilometrin pituisella ja noin 300 m levyisellä vyöhykkeellä 23 erikokoista röykkiötä, kahdeksan kuppikiveä sekä ainakin kahdessa kohdassa rautakautisia asuinpaikkajäänteitä.
Röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat 6–25 metrin välillä. Todetut asuinpaikkajäänteet ja osa röykkiöistä on vanhojen, pienialaisten peltotilkkujen keskellä. Alueella on lisäksi rehevää niittykasvustoa. Kohde on hyvin kartoitettu. Alueen pohjoisosa on aiemmin tunnettu omana kohteenaan nimellä Nissashaga N/Långmark (475010002) Kohteen jakaminen kahteen osaa ei kuitenkaan ole perusteltua ja ne on yhdistetty ja rekisteröity eteläisemmän alueen nimellä ja tunnuksella.
Malax museiförening on viitoittanut Nissashagaan rautakauden polun, johon liittyy opasvihkonen. Inventoinnissa vuonna 2007 pantiin merkille, että alueen kasvillisuus ja puusto on siinä määrin villiintynyt, että se kaipaisi hoitoa, jotta kohde pysyisi edustavana. Alueelle on kylläkin tehty muinaisjäännösten hoitosuunnitelma vuonna 2000.
Nissashaga S kuuluu osana Storsjön rautakautiseen asutusalueeseen, joka jatkuu Storsjön länsi- ja luoteisrannalle.

Susibacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Storsjön luoteispuolella, soiden ympäröimän Susibackenin eteläosassa. Alue, joka on hakattu paljaaksi 1980-luvun alussa, kasvaa parikymmenvuotiasta sekametsää. Röykkiö on kasattu kumpareella ja sen läpimitta on noin 14 metriä ja korkeus noin 1,2 metriä. Röykkiön keskellä on kaksi ryöstökuoppaa ja kiveystä on purettu röykkiön etelälaidasta. Keskellä röykkiötä seisoo katkenneen koivun runko.

Holsterbacken S (Hautapaikat)
Rautakautinen; Holsterbackenin itärinteellä, heti Holsterbackmossenista länteen, Storsjölle johtavasta tiestä n. 900 metriä länteen. Alue on kallioista sekametsää.
Röykkiö 1 on kooltaan noin 12x8 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Se on kasattu kallioharjanteen eteläreunaan ja on sammalen peittämä. Röykkiö 2 on tästä noin 70 metriä pohjoiskoilliseen. Se on suurempi kuin röykkiö 1, halkaisija on noin 14 metriä ja korkeus noin 1,5 metriä. Röykkiön keskellä on kuoppa. Miettinen mainitsee, että noin 12 m röykkiön pohjoispuolella on pienehkö maakivi, jossa kaksi varmaa kuppia ja joitakin epävarmoja. Kivi on harrastajien löytämä v. 1985. Inventoinnissa kiveä ei ryhdytty etsimään, sillä tuolla etäisyydellä oli lukuisia sammaloituneita kiviä, joita ei ryhdytty puhdistamaan, jotta nähtäisiin onko kivissä kuoppia.

Holsterbacken N (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat metsässä ja hakkuuaukeilla Holsterbackenin itäosassa. Kuivatun Storsjön, nykyisen viljelysaukean pohjois-luoteispuolella, Holsterbackmossenista luoteeseen
Röykkiöitä on noin 600 metrin matkalla lounas-koillis –suuntaisessa vyöhykkeessä, jonka leveys on pari sataa metriä ja joka seurailee 20 metrin korkeuskäyrää. Alueelta paikannettiin inventoinnissa v. 2007 13 röykkiötä. Alueelta voi löytyä niitä vielä lisää. Röykkiöiden lisäksi tutkimuksissa on tullut esiin merkkejä rautakautisesta asuinpaikasta sekä kuppikiviä. Alueelta on olemassa Pentti Rislan tekemä yleiskartta vuodelta 2001, johon on merkitty röykkiöt 1-7. Muut röykkiöt ovat kooltaan seuraavanlaiset.
Röykkiö 8 on halkaisija n. 10 metriä, korkeus n. 0,8 m. Röykkiön keskellä on halkaisijaltaan parimetrinen kuoppa. Röykkiön 9 kiveykseen on kaivettu reilun metrin syvyinen kellarikuoppa. Röykkiö 10 on suon pohjoislaidassa, se on soikeahko, kooltaan noin 8x12 metriä. Röykkiön keskellä on kuoppa. Röykkiö 11 on halkaisijaltaan noin 18 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Röykkiö on hakkuualueen pohjoislaidassa ja sammaloitunut. Röykkiö 12 on samaa koko kuin edellinen, hieman matalampi. Röykkiössä on kolme selvää ryöstökuoppaa. Röykkiö 13 on kranssimainen, halkaisijaltaan noin 12 metriä, sisäosan halkaisija on noin 6 metriä ja syvyys yli metrin.
Röykkiöt sijaitsivat melko tarkkaan peruskartalle merkityillä paikoilla lukuun ottamatta röykkiötä 9, jota ei ole merkitty peruskarttaan ja röykkiöstä 8 etelään, suolle merkittyä röykkiötä.

Bertlasmossa (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Storsjöhön vievän tien varrella, Övermalaxista ja kirkolta tuovien teiden risteyksen länsipuolella. Viljelysaukean viereisellä metsäisellä harjanteella.
Peruskartalle on merkitty kuusi röykkiötä, inventoinnissa niitä löytyi vain viisi. Röykkiö 1 on tieltä länteen aukeavan peltoalueen takana. Se on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Röykkiön pohjois- ja etelälaidoille on kasattu kivivallia, joukossa isojakin, luultavasti koneella pellosta nostettuja kiviä. Röykkiö 2 on edellisestä noin 50 metriä pohjoiseen, se on silmäkivellinen, halkaisijaltaan noin 10 metriä ja korkeutta sillä on puolisen metriä. Röykkiöiden 1 ja 2 välissä on epämääräinen kivikasa, luultavasti peltoraunio. Röykkiö 3 on kooltaan 5x15 metriä ja se on noin puolitoista metriä korkea. Keskellä on iso kivi, jonka vierustaa on kaivettu. Röykkiö 4 on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja korkeutta sillä on noin metri, röykkiön keskellä on iso tasainen kivi. Röykkiö 5 on pieni ison kiven viereen kasattu kiveys, kooltaan noin 2x3 metriä.
Röykkiöt eivät kaikki vastaa sijainniltaan peruskartan merkintöjä.

Kutskinnsmossen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Storsjöhöhön kirkolta vievän tien länsipuolella, Kutskinnsmossenin kohdalla. Alue on kuusivaltaista sekametsää, röykkiöalueen pohjoispuolella on kettutarha. Röykkiöt 2-6 sijaitsevat aivan tien länsipuolella olevan talon tuntumassa.
Kohteessa on 11 röykkiötä noin 100x400 metrin kokoisella alueella. Röykkiö 1 on pituudeltaan noin 10 metriä, länsipäästä se on noin 5 metriä leveä ja itäpäässä noin 2 metriä. Korkeutta röykkiöllä on noin 70 cm ja se on kasattu isoista kivistä. Röykkiöt 2–6 ovat harvassa sekametsässä isoista kivistä kasattuja, hieman epämääräisen muotoisia. Röykkiöitä ei voitu varmuudella yhdistää Siiriäisen v. 1966 kuvauksiin, ilmeisesti röykkiö 4 on Siiriäisen kuvailema veneenmuotoinen röykkiö. Alueella on tehty hakkuita ja maata on kaiveltu sieltä täältä ja röykkiön 2 lähelle on myös kasattu uusia kivikasoja.
Röykkiö 7 on hieman neliskanttinen, kooltaan noin 8x8 metriä, korkeus on noin 0,5 metriä. Röykkiö 8 on kekomainen, halkaisijaltaan noin 12 metriä ja korkeudeltaan 1,2–metriä. Keskellä on metrin halkaisijaltaan oleva ryöstökuoppa. Röykkiössä on pystyssä metallitolppa, josta on muinaisjäännöskyltti.
Röykkiön 9 halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus puolisen metriä. Se on pellon itälaidan tuntumassa kuusten katveessa ja sitä on kaiveltu keskeltä. Röykkiö 10 on halkaisijaltaan 16–18 metriä ja se on noin puolitoista metriä korkea. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä. Röykkiö 11 on tiheässä kuusikossa kahden kalliopaaden välissä. Osittain sammaloitunut kiveys on kooltaan noin 3x5 metriä.

Björkback (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Börängenin länsipuolta kulkevan tien itäpuolella, Björkbackenilla. Alue on kuusivaltaista sekametsää kasvava mäki, jonka maaperä on kivistä, paikoin näkyy kalliota.
Peruskartalla olevien muinaishautamerkkien kohdalta ei löytynyt muinaisjäännöksiä. Eteläisemmän merkin kohdalla on kuoppa ja kivijalan jäännökset, joten kyseessä on rakennuksen pohja. Pohjoisemman merkin luona oli muutama irrallinen kivi kallionyppylän vieressä. Alueelta löytyi kuitenkin kaksi röykkiötä. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin 13 metriä ja sen korkeus on noin 0,8 metriä. Röykkiötä on pengottu ja siinä on useita kuoppia. Röykkiö 2 on edellisestä noin 80 metriä länsilounaaseen. Se on halkaisijaltaan 10 metriä ja korkeudeltaan noin 0,7 metriä. Röykkiö on sammalen peitossa.

Blomberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Börängenissä, Blombergin talon itäpuoleisen metsäisen mäen pohjoispäässä sekä peltoalueen itälaidassa että metsässä. Alue on kuusivaltaista sekametsää, maaperä on lohkareista moreenia, harjanteen korkeimmalla kohdalla on kallion paljastumia.
Röykkiö 1 on pituudeltaan lähes 40 metriä ja sen leveys on 2–8 metriä, korkeutta on parhaimmillaan noin metri. Röykkiö kapenee itäpäähän, länsipäässä röykkiöön on kaivettu noin puolitoista metriä leveä ja noin 15 metriä pitkä kaivanto, jota voisi luonnehti ”huoneeksi”. Röykkiö on kasattu kallion pohjoisreunalle. Etelässä, metsän suunnassa röykkiötä ympäröi matala kivivalli. Vaikuttaisi, että röykkiö on osaksi luonnon muovaama kivikko, jota ihminen on muokannut.
Röykkiö 2 on todennäköisesti viljelyraunio, se sijaitsee Blombergin talosta parisataa metriä itään, pellon laidassa heti metsän puolella. Lähistöllä on muutamia muitakin vastaavia, matalia halkaisijaltaan parimetrisiä kivikasoja.
Röykkiö 3 sijaitsee metsässä, tieuran pohjoispuolella. Se on kooltaan noin 4x10 metriä ja korkeus on noin 0,7 metriä ja sammaloitunut.

Finnåsmossen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee 270 metriä valtatie 8 länsipuolella, noin 1,5 km Johannesdalista pohjoiseen. Maasto on soista, metsäisten, paikoin kallioisten kumpareitten täplittämää. Röykkiöt sijaitsevat mäntyä ja kuusta kasvavassa rinteessä. Itse Finnåsmossen sijaitsee valtatie 8 itäpuolella.
Röykkiöt 1 ja 2 ovat kaakkoon päin viettävällä rinteellä, parikymmentä metriä suosta, röykkiö 3 on hieman ylempänä rinteellä, noin 20 metriä edellisten pohjoispuolella. Röykkiö 1 on kooltaan noin 5x8 metriä, korkeus on noin puolisen metriä. Röykkiö 2 on edellisestä noin 10 metriä koilliseen. Röykkiö on kooltaan 2x4 metriä, korkeutta noin 0,3 metriä, koottu kallion päälle. Röykkiö 3 on halkaisijaltaan noin 7 metriä, korkeutta sillä on puolisen metriä.

Kolnebacken-Hajukoski (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat parikymmentä metriä Jurvaan johtavan tien eteläpuolella aivan Maalahden ja Jurvan rajan tuntumassa. Rajakyltti on vain muutaman kymmenen metrin päässä röykkiöistä. Röykkiöt ovat kallionyppylällä laajahkon hakkuuaukean pohjoislaidassa.
Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin neljä metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Röykkiö 2 on kooltaan noin 4x6 metriä, hieman matalampi kuin röykkiö 1. Röykkiötä on kaivettu keskeltä. Röykkiöt ovat kiinni toisissaan.

Kolnebacken-Märkäneva (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitseen Jurvan tien eteläpuolella. Tieltä erkanee etelään vanhoille sorakuopille hiekkatie (Roukkiontie), jonka varrella kohde sijaitsee. Alue on täynnä maa-aineksenottokuoppia, joista osa on vedenvallassa.
Röykkiö on jäänyt hiekkakuopan ympäröimäksi. Röykkiön keskellä on iso, kolmiomainen kivi, sillä on läpimittaa noin viisi metriä ja korkeutta kolmisen metriä. Itse röykkiön halkaisija on 13 metriä. Röykkiötä on pengottu silmäkiven ympäriltä ja kiven alle on kaivettu noin metrin syvyinen onkalo. Röykkiön ympäristössä on äskettäin tehty hakkuu ja myös röykkiöstä on poistettu puut.

Kolnebacken 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kolnebackin koulusta noin 650 metriä itään, Märkänevan länsipuolella olevalla harjanteella. Alue on tiheää sekametsää, jossa havaintojen teko on vaikeaa. Maaperä on kivikkoista moreenia, siellä täällä on kallion paljastumia.
Alueelta löytyi yhteensä kahdeksan röykkiötä. Röykkiö 1 on epämääräinen kivikasa ison kiven pohjoispuolelle kasattuna, halkaisija noin 2 metriä ja korkeus noin 0,3 metriä. Röykkiö 2 on halkaisijaltaan noin 7 metriä ja korkeudeltaan 0,4 metriä. Röykkiö 3 on ison kiven viereen kasattu, halkaisija noin 7 metriä ja korkeus metri. Röykkiö 4 on kooltaan noin 3x15 metriä, vallimainen. Se on kasattu kallion taitteen päälle ja viereen. Röykkiö on vanhan pellon vieressä ja on todennäköisesti viljelyröykkiö. Röykkiö 5 on myös vallimainen ja se on noin 5 metriä pitkä. Röykkiö 6 on halkaisijaltaan 4 metriä ja korkeudeltaan 0,3 metriä, röykkiö on sammalen peittämä. Röykkiön 7 halkaisija on noin neljä metriä ja korkeus puolisen metriä. Röykkiö 8 on mäelle johtavan tieuran vieressä ja osin vahingoittunut. Sen halkaisija on noin neljä metriä ja korkeus 0,4 metriä. Röykkiö on sammalen peittämä ja sen keskellä on pieni pystykivi, todennäköisesti rajamerkki.
Alueella on ilmeisesti sekaisin hauta- ja viljelyraunioita. Alueella voi olla myös useampia röykkiöitä, ajan puutteen takia niitä ei kuitenkaan ehditty järjestelmällisesti etsimään.

Kolnebacken-Övranberget (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Siiriäisen mukaan valtatie 8 itäpuolella, tasaisella moreenimäellä metsässä.
Kohteessa pitäisi olla matala pieni röykkiö, jossa pieni silmäkivi. Kohdetta ei löydetty vuoden 2007 inventoinnissa

Kolnemossen 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 100 metriä valtatie 8 länsipuolella, kohteitten Komisjärvi A ja Kolnemossen 1-2 välissä. Alue on kuusta, mäntyä ja katajaa kasvava harjanne.
Miettisen tarkastuksen mukaan kohteessa on ”matalalla kalliopaljastumalla kolme pientä kivikasaa, havumetsässä, tiheän katajikon peitossa, suon itäreunalla. Kivikasojen läpimitta n 2 m. Vaikeat erottaa maastossa.” Sitkeästä etsinnästä huolimatta näitä röykkiöitä ei löydetty.

Komisjärvi/Fahlur (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee valtatie 8 ja Kolinan koulutien risteyksen koillispuolella. Tielaitoksen varastoalue jää kohteen eteläpuolelle. Röykkiöt on kasattu matalan harjanteen lounaissivulle. Alue on nyt horsmaa ja heinää kasvava hakkuuaukea. Miettisen mukaan v. 1976 ja 1989 metsä oli tiheää ja röykkiöitä ei onnistuttu löytämään, nyt maasto oli avoin ja neljä röykkiötä (alun perin mainittu viisi) löytyivät.
Röykkiöt ovat pieniä ja matalia, ne sijaitsevat noin 50 metriä valtatiestä, jonka suunnasta lähestymisen estää hirviaita. Röykkiö 1 on kasattu ison kiven eteläpuolelle, se on pitkulainen, pituudeltaan noin 6 metriä, leveys kolmisen metriä. Röykkiö 2 on pyöreähkö, läpimitta noin 4 metriä. Siinä on isommat reunakivet. Röykkiön 3 läpimitta on noin 3 metriä, siinä on myös reunakivet. Röykkiö 4 on kasattu isojen kivien väliin, koko noin 1x2,5 metriä.

Habram (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 540 metriä valtatie 8 länsipuolella ja noin 460 Maalahdentiestä etelään, Gröndalin talon lounaispuolella olevan mäen länsirinteellä. Alue kasvaa melko tiheää havupuuvaltaista puustoa.
Kohde on melko lailla kasvillisuuden peittämä. Kehämäinen valli erottuu edelleen, koko on noin 15x10 metriä, valli on noin 4 metriä leveä, paikoin vallin ja kehän muotoa on vaikea hahmottaa kasvillisuuden vuoksi. Vuoden 1983 inventoinnissa havaittuja kolmea vallin vieressä ollutta pientä röykkiötä ei kyetty em. syistä tunnistamaan. Peruskartan nimitys ”Jättekyrka” on ei ehkä ole sopiva tälle kohteelle.
Lisäksi saatujen tietojen mukaan Habramin alueella olisi muutamia rekisteröimättömiä pieniä röykkiöitä.

Kotoluhta (475010021) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian rajasta 360 m, noin 800 metriä Pärisgårdarnan eteläpuolella. Röykkiö on hakkuualueen itälaidassa harjanteen korkeimmalla kohdalla, aivan palstojen rajalla, kuusikon vieressä. Kuusikossa on jonkin verran myrskytuhoja
Sammalen peittämä röykkiö on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja korkeudeltaan noin 1,5 metriä.

Junkaris N (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin kaksi kilometriä Maalahden joen pohjoispuolella olevan Junkarsin mäen pohjoispäässä. Röykkiö on pihapiirissä.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin 15 metriä ja lähes puolitoista metriä korkea. Röykkiössä kasvaa puita.
Noin 30 - 40 metriä länteen röykkiöstä on vuonna 2018 saatu metallinetsinlöytönä katkelmallinen kaarisolki (KM 42481: 1; ks. alakohteet).

Svartsulan (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahden pohjoispuolella, Langerskogenin eteläpuoleisella Svartsulan –nimisellä metsäisellä mäellä, sen pohjoispäässä, mäen läpi kulkevan tien itäpuolella.
Aiempien tietojen mukaan alueella pitäisi olla kolme röykkiötä ehkä useampiakin. Vuoden 2007 inventoinnissa löytyi yksi röykkiö, halkaisijaltaan noin seitsemän metriä, korkeudeltaan noin puoli metriä ja epämääräisemmän muotoinen silmäkiven ympärille kasattu kiveys, halkaisijaltaan noin kuusi metriä. Molemmat sijaitsevat peruskarttaan merkityn Brodtorpin tilan sikalan koillis- ja itäpuoleisessa kuusikossa. Mäellä voi tosin olla muitakin röykkiöitä, mutta aluetta ei ehditty käydä läpi.

Langerskogen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahden joen pohjoispuolella Langerskogenissa. Röykkiöt ovat alueen läpi kulkevan Langerskogsvägenin itäpuolella. Röykkiöt 1 ja 2 ovat Skogbyn tilan rakennusten pihan tuntumassa. Röykkiö 8 on Snickarsin talon ulkorakennuksen lounaispään vieressä, aivan taloille johtavan tien tuntumassa. Muut röykkiöt ovat metsässä.
Röykkiö 1 on lähinnä nelikulmainen latomus, jonka sivujen pituus on noin 10 metriä ja korkeus puolisen metriä. Se sijaitsee punaisen omakotitalon länsipään lähellä. Röykkiö 2 on aivan talon vieressä, sen kaakkoispuolella, siinä on muinaisjäännöskyltti. Röykkiö rajoittuu peltoon, sen halkaisija on noin 12 metriä ja korkeus noin metri. Röykkiöitten 1 ja 2 alkuperäinen koko voi olla erilainen kuin nykyinen, erityisesti röykkiön 2 laitaan ja luultavasti päällekin on kasattu kiviä pellosta. Röykkiö 3 on röykkiöstä 1 noin 100 metriä pohjoiseen. Se on kooltaan 8x10 metriä ja korkeudeltaan noin 0,8 metriä. Röykkiö 4 on edellisestä noin 70 metriä itään, se on matala, halkaisijaltaan nelisen metriä. Röykkiö 5 on röykkiöstä 3 noin 50 metriä pohjoiseen hakkuualueen ja metsän rajassa. Se on röykkiöistä suurin. Halkaisija noin 15 metriä ja korkeutta röykkiöllä on puolitoista metriä. Keskellä röykkiötä on kuoppa. Röykkiö 6 on edellisestä noin 130 metriä länteen. Se on halkaisijaltaan 10–12 metriä ja kasvillisuuden sekä sammalen peitossa, lisäksi röykkiön päälle on kasattu hieman romua. Röykkiön korkeutta on vaikea määritellä, luultavasti hieman alle metrin. Röykkiö 7 on edellisestä noin 70 metriä pohjoiseen, aivan kettutarhan eteläpuolella. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja sen keskellä on halkaisijaltaan kolmimetrinen kuoppa. Röykkiö on kasvanut pahoin umpeen. Röykkiö 8 on röykkiöistä eteläisin, se on taloille tulevan tien itäpuolella ja muodoltaan ja kooltaan epämääräinen, koska sen päälle on kasattu myöhemmin kiviä

Färdis brännan (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahdenjoesta noin 1,2 km pohjoiseen, Fälisbrännvägenin pohjoispuolella, omakotitalon länsipäädyssä piha-alueella. Röykkiöissä kasvaa puita.
Röykkiöitä on ilmeisesti kaksi vierekkäin. Suuremmassa on muinaisjäännöskyltti. Röykkiön halkaisija on noin 15 metriä ja korkeus noin metri, sen keskellä on 3x7 metrin kokoinen kuoppa. Röykkiön pohjoispuolella on hieman erillinen pienempi kiveys, joka on ehkä osittain pellosta peräisin.

Smulterbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 1,1 km Maalahdenjoen pohjoispuolella, Smulterbackenin koillisosassa, Lumbergin tilan rakennusten pohjoispuolella, lähellä pellon reunaa tiheässä sekametsässä.
Mahdollisesti kaksi röykkiötä. Tarkkojen havaintojen teko vaikeaa tiheän kasvillisuuden takia. Eteläisempi röykkiö on halkaisijaltaan noin 12 metriä, sitä on kaiveltu. Pienempi halkaisijaltaan noin seitsemän metrinen röykkiö on heti edellisen vieressä, sen pohjoispuolella, välissä on ojan tapainen kaivanto. Röykkiöt voivat kuulua alun perin yhteenkin. Röykkiössä on vielä vanha muinaisjäännöskyltti.

Kalaschabrännan (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahdenjoesta noin 2 km pohjoiseen, Kalasarbackenin eteläosassa, Vitmossenin pohjoispuolella. Alue on vanhaa hakkuuaukeata, joka on nyt vesakoitunut ja kasvaa lisäksi heinää ja horsmaa.
Kohteesta tunnetaan kolme suurta hautaröykkiötä ja viisi kuppikiveä. Kaivauksissa on todettu mm. merovingiaikaisten hallitalojen pohjia ja muinaispelto. Röykkiöt ovat puolisen metriä korkeita ja noin 10–15 metriä halkaisijaltaan. Alueella on mainittu olevan muitakin pienempiä kiveyksiä, mutta niitä ei inventoinnissa havaittu, myöskään kaikkia kuppikiviä ei onnistuttu löytämään. Syynä tähän on jo aiemmin mainittu alueen umpeenkasvaminen. Edustava kohde kaipaisi hoitoa.
21.9.2022. Vuosina 87-89 tehdyt tutkimukset on suoritettu röykkiön 2 pohjoispuolella ja röykkiöiden 2 ja 3 välillä. Aiempien kartoitusten perusteella kuppikiviä on röykkiöstä 3 noin 60 m kaakkoon (c) ja 30 m itään (b) sekä luoteeseen noin 10 m (f) ja 40 m (a) sekä röykkiöstä 1 noin 50 m länsiluoteeseen (d) ja 75 m länteen (e). Kuppikiviä olisi siis 6 kpl! (koontikartta s.9 raportissa "Rautakautisen asuinpaikan kaivaus vuosina 1988 jo 1989 sekä maanäytteiden täydennysottoja vuonna 1990. H. Kotivuori, L. Liedgren, A.-K. Lindqvist, O. Halen, T. Gestrin").

Pölnemossen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Pölnemossenin kaakkoisreunalla olevalla koillinen-lounais -suuntaisella moreeniharjanteella harjanteella noin 200 metriä Mustasaaren rajasta etelään. Maasto on kivikkoista mäntykangasta.
Kohteesta löytyi vuoden 2007 inventoinnissa kolme röykkiötä. Röykkiö 2 (1) on kranssimainen halkaisijaltaan noin seitsemän metriä, keskellä oleva kuoppa on halkaisijaltaan pari metriä. Röykkiöstä 1 parikymmentä metriä itään on röykkiö 1 (2), se on noin 15 metriä pitkä ja 4–5 metriä leveä röykkiö, jonka pohjoispäässä on isoja lohkareita. Röykkiö 3 on halkaisijaltaan noin kuusi metriä, keskellä on kuoppa, jossa kasvaa kuusi. (Kuvaus suoraan inventoinnista lainattu, mutta numero suluissa todennäköisesti kuten pitäisi olla).
Kohteesta vuonna 2007 inventoinnissa havaitut röykkiöt eivät täysin vastaa aiempia Siiriäisen ja Miettisen kuvauksia.
Röykkiöitä on samalla harjanteella myös Mustasaaren/Sulvan puolella ( ks kohde Sulva 29)

Ribäcken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 200 metriä Ribäckenin läpi johtavan tien länsipuolella Österback –nimisellä mäellä. Maaperä on moreenia, jossa siellä täällä kallion paljastumia. Alue kasvaa kuusivaltaista sekametsää.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Röykkiö keskellä on (ryöstö)kuoppia.

Lilltelsar (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 1,6 km Maalahdenjoen pohjoispuolella Telsar –nimisellä mäellä, peltoaukeitten keskellä. Kohde on pihapiirissä.
Kansainvaellusajalle ajoitettu röykkiö on tutkittu v. 1936. Paikalla on enää epämääräinen kasvillisuuden peittämä kiveys ulkorakennuksen takana.
Röykkiö mahd. kokonaan tuhoutunut; ei merkitty peruskarttaan

Kopparbacken (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee parisataa metriä Maalahdenjoesta etelään, peltojen ympäröimällä mäellä.
Vuoden 2007 inventoinnissa alueella käytiin vain pikaisesti. Kopparbackenilla on tehty useita tutkimuksia ja koko mäki on rauhoitettu. Seuraava kuvaus on muinaisjäännösrekisteristä: Vanhimmat mäeltä talteen saadut muinaislöydöt ovat vuonna 1884 Lågaksen navetan rakennustöissä löytyneitä. Mäellä on muutamia matalia hautaröykkiöitä, maanalaista polttokalmistoa, ilmeisesti myös asuinpaikka (laajuus tarkemmin selvittämättä) sekä kuppikallio. Löydöt kansainvaellus- ja merovinkiajalta. Muinaisjäännösalue käsittää pääosan mäen lakea, joka on nykyisin piha- ja tonttimaata, ja on siksi myöhemmän asutuksen osaksi tuhoamaa.
Paikasta on käytetty myös nimeä Lågas.

Storsanden (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Maalahden ulkosaaristossa, Rönnskärin saariryhmässä, Storskäristä n 4 km lounaaseen,Bergön ja Maalahden rajalla olevan Storsanden-saaren korkeimmalla kohdalla osaksi kasvillisuuden peittämä sokkelolatomus l. jatulintarha, läpimitta n 13 m.

Storskäret (Asuinpaikat)
Historiallinen; Storskäret sijaitsee ulkomerellä Rönnskärin saaristossa Merenkurkun eteläosassa, noin 20 km Bergön saarelta luoteeseen. Kivikkoisen, pohjoiskoillinen-etelälounainen suuntaisen saaren puuttomalla laella on viisi jatulintarhaa, joista osa on varpukasvillisuuden peittämiä, sekä pitkänomainen kivivallin reunustama alue, josta on käytetty nimeä "kyrkogård". Alueen sisäpuolella on useampia pieniä kivikasoja, muutamia myös ulkopuolella. Perimätiedon mukaan paikka on merenkulkijain hautausmaa; paikkaan liittyy 1900-luvun alussa muistiin merkitty tarina piispa Arvid Kurjen tyttäristä, jotka olisivat pakomatkalla Ruotsiin hukkuneet ja haudattu tänne.
Hyvin säilynyt ja ainutlaatuinen ulkosaaristokohde. Saaren itärannalla on venelaituri ja kalastajamökkejä.

Ljusan (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Maalahden ulkosaaristossa, Storskäriltä noin 3 km länteen, pienehkön kivikkoisen Ljusan-nimisen saaren pohjoisosassa, korkeimmalla kohdalla kivistä ladottu sokkelolatomus eli jatulintarha.

Klockarbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Klockarbackenin eteläosassa. Mirja Miettisen mukaan alueella olisi kahdeksan röykkiötä, mutta inventoinnissa 2007-2008 todettiin, että näistä olisi säilynyt vain yksi, joka on Miettisen röykkiö numero 3 (tässä röykkiö 1). Röykkiö 1:n lisäksi inventoinnissa rekisteröitiin röykkiö numero 2. Röykkiö 1 sijaitsee rivitaloalueella ja röykkiö 2 omakotitalojen keskellä, pellon laidassa lähellä tietä. Siri Hagbackin mukaan muut röykkiöt olisivat tuhoutuneet alueen rakennustöissä.
Röykkiö 1 on kooltaan 23x15 metriä, korkeutta sillä on parhaimmillaan noin puolitoista metriä. Röykkiö on rivitalojen välissä. Röykkiössä on kaksi matalaa, halkaisijaltaan noin puolitoistametristä kuoppaa. Röykkiön laidoilla on isoja kiviä, jotka on ehkä kasattu siihen taloja rakennettaessa.
Röykkiötä 2 on edellisestä 330 metriä etelälounaaseen, tätä röykkiötä ei ilmeisesti ole mainittu Miettisen tarkastuksessa. Röykkiö on lähellä tietä, omakotitalojen rajalla peltoaukean eteläpuolella. Se on hieman epämääräinen halkaisijaltaan noin 10 metriä. Röykkiön päälle on kasattu kiviä ja maata, kyseessä voi olla myös viljelyröykkiö.
Vuonna 2008 rekisteröitiin röykkiö 2:sta noin 150-200 metriä pohjoisluoteeseen 4 muuta matalaa ja varsin epämääräistä ajoittamatonta röykkiötä ja yksi ilmeinen rakennuksen perustus. Ne sijaitsevat peltojen rajaamassa metsikössä, nykyisten viljelysten tasolla. Pohjanmaan museo, Österbottniska fornforskningssällskapet rf ja Malax museiförening tutkivat vuonna 2009 edellä mainituista kivikertymistä röykkiön numero 5. Tutkimuksissa havaittiin kivien poistamisen jälkeen humuskerroksessa viisi palaa vihreää lasia. Näistä yksi pohjapala on Karhulan lasitehtaan tuotantoa ja se ajoittuu aikaisintaan 1920-luvulle.
Edellä mainituista röykkiöistä 2, 3, 5 ja 6 puuttuvat vuosisadan alun isojakokartasta (Alamaalahden isojaon täydennyskartta 1907-1909). Sen sijaaan röykkiöt 1 ja 4 ovat isojaon täydennyskartalla numeroilla 52 ja 53 ja ovat voineet olla olemassa jo kylän peltojen 1768 tai niittyjen 1774 isojaon aikana. Sekä kaivaustutkimusten että vanhan karttamateriaalin perusteella voidaan olettaa, että alueen kaikki röykkiöt ovat suhteellisen nuoria, ja että ne ovat todennäköisesti syntyneet viljelyn tai muun raivaamisen tuloksena.
Klockarbackenissa asuvan Jan Erik Väglundin mukaan Klockarbackvägen 31:ssä (sijaitsee noin 90 metriä röykkiö 3:sta lounaaseen), on ollut kuppikivi, joka on räjäytetty. Talon koordinaatit: p=6994410 ja i=3224250.

Johannisdal (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Johannisdalista koilliseen ja noin 600 metriä valtatie 8:sta itään soiden keskellä olevalla kallion paljastumien täplittämällä moreeniharjanteella. Kasvillisuus on kuusivaltaista sekametsää.
Miettisen tarkastuksen perusteella alueella on kolme röykkiötä:A-C. Näistä röykkiötä A ei löydetty Miettisen antaman paikkatiedon perusteella. Miettisen merkitsemän röykkiö B:n paikalla ei ollut tunnistettavissa hänen mainitsemaansa halkaisijaltaan noin 10 metristä matalaa röykkiötä. Sen sijaan kohteessa oli kaiveltu maa-ainesta. Näiden noin metrin syvyisten kaivantojen vieressä on sammaloituneita kivikasoja. Kohde ei vaikuta muinaisjäännökseltä.
Röykkiö C koostuu itse asiassa kahdesta röykkiöstä. Isompi röykkiö on kooltaan 12x6 metriä ja sen korkeus on noin 1,5 metriä. Röykkiö on kasattu kallion nyppylälle, länteen päin viettävään rinteeseen. Lännenpuoleiselta sivulta röykkiö on melko ehjä, sen sijaan itäpuolta on kaiveltu melko pahoin. Välittömästi edellä mainitun röykkiön pohjoispuolella, hieman alempana, on halkaisijaltaan noin viisimetrinen röykkiö, jonka korkeus on noin puoli metriä.

Kalasar (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee parisataa metriä Kalasarin halki kulkevan tien eteläpuolella, parikymmentä metriä pellon eteläpuolella olevassa rinteessä. Rinne kasvaa nuorta ja tiheää sekametsää.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin kymmenen metriä ja korkeus on noin metri. Sen reunoilla on kehä isommista kivistä. Röykkiö on sammaloitunut ja Miettisen tarkastuksessa mainittuja pinnalla olleita punaisia hiekkakivilaakoja ei havaittu.

Storsjön 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahden eteläosassa Storsjössä, Holmlundin tilan rakennusten lounaispuolella pihanurmella parikymmentä metriä omakotitalosta lounaaseen.
Kuppikivi on matala, vajaan neliömetri kokoinen. Sen pinnassa on Miettisen mukaan 9–10 kuppia. Vuoden 2007 inventoinnissa havaittiin, että kivi on hieman sammaloitunut ja ruohottunut eivätkä kaikki kupit olleet selvästi enää nähtävissä.

Västermossen S/Löikne 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 900 metriä Storsjön tien länsipuolella, pohjoisempi röykkiöryhmä on noin 150 metriä Löiknediketistä etelään, noin 300 metriä Svenas Långmark -viljelysaukean länsipuolella. Kivikkoinen lounas-koillinen –suuntainen harjanne kasvaa pääasiassa mäntyä, paikoin kuusta.
Kohde koostuu kahdesta röykkiöryhmästä, joissa yhteensä 10 röykkiötä. Harjanteen koillispäässä sijaitsevassa ryhmässä on kolme röykkiötä (1-3) (Miettisen mukaan viisi, mutta vuoden 2007 inventoinnissa tunnistettiin kolme). Röykkiöt ovat 2–3 metriä halkaisijaltaan ja matalia.
Eteläisemmässä ryhmässä, joka sijaitsee noin 150 metriä lounaaseen pohjoisesta ryhmästä, on seitsemän röykkiötä (4-10). Röykkiö 4 on kumpareen koillislaidassa. Kyseessä on ennemminkin jonkinlainen U-kirjaimen muotoinen vallirakennelma kuin röykkiö. Vallit aukenevat etelään, lisäksi pohjoisreunassa vaikuttaisi olevan parimetriä leveä aukko. Vallien leveys on 1,5–2 metriä ja koko rakenteen pituus on noin 10 metriä. Sisäosan halkaisija on 5–6 metriä. Röykkiö 5 on halkaisijaltaan noin 7 metriä ja keskeltä kaiveskeltu. Röykkiön korkeus on noin 0,7 metriä ja se on sammalen peitossa. Röykkiö 6 on aivan edellisen itäpuolella ja sen halkaisija on noin neljä metriä. Röykkiöt 7–10 ovat kooltaan jotakuinkin samanlaisia, niiden halkaisija on noin 3–4 metriä.
Kohteen eteläpuolisella kohoumalla noin 100 metriä edellisestä on myös muutama matala, epämääräinen kivikko, jotka ovat todennäköisesti luonnonmuodostumia.

Vitberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ribäckenin puron ja maantien länsipuolella, Björknäsin taloryhmästä vajaa kilometri luoteseen. Vittberget nimisen mäen eteläreunalla kalliopaljastumalla on
röykkiö, jonka nykyinen koko 10 x 12 m. Röykkiöstä vain osa pohjakivistä on jäljellä. 1940-luvulla röykkiöstä on otettu kiviä lähitalojen rakennuksiin.
Röykkiötä ei ole tutkittu.
Kohde on mahdollisesti Heikelin luettelon kohde no 4845.

Molapne (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maalahdenjoen eteläpuolella, noin 120 metriä Molapnen läpi kulkevasta hiekkatiestä länteen, noin puoli kilometriä Molapnen talojen eteläpuolella. . Röykkiöt ovat pohjoiseen pistävällä moreeniharjanteella. Röykkiöt ovat lähellä harjanteen reunaa, noin 50 länteen virtaa puro kohti Maalahdenjokea pohjoisessa. Alue kasvaa paikoin tiheää nuorta sekametsää.
Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin 8 metriä ja korkeudeltaan noin metri. Keskellä on halkaisijaltaan puolitoistametrinen kuoppa. Röykkiön reunoilla on isoja kiviä ja päällä on pientä kivikkoa, nyrkinkokoistakin kiveä. Röykkiö 2 on edellisestä noin 50 metriä pohjoiseen. Sen halkaisija on noin 15 metriä ja korkeus 0,5–0,7 metriä. Röykkiö on reunustettu isommilla kivillä kuten röykkiö 1. Molemmat röykkiöt ovat sammalen peitossa.
Miettisen vuoden 1982 tarkastuksessa mainitsemia neljää pientä ja matalaa röykkiötä ei löydetty vuoden 2007 inventoinnissa.
Talvella 2022 tilalla 19:66 tehdyn hakkuun yhteydessä huomattiin vanha Museoviraston rauhoituskyltti ja lumen peittämiä kivikertymiä, jotka sijaitsevat pohjoisemmasta isosta röykkiöstä noin 140 metriä pohjoiseen. Hakkuun suorittaja jätti löydön reunoille korkeat kannot ja metsäyhtiö ilmoitti asiasta aluevastuumuseoon. Todettiin, että tilojen rajat ovat 2022 samat kuin Museoviraston ensimmäisenkin tarkastuksen aikana. Vuonna 1982 on mahdollisesti raporttia kirjoitettaessa sekoitettu tilanumerot 19:60 ja 19:66, jolloin etelään oletetut röykkiöt ovatkin pohjoisessa, josta niitä ei todennäköisesti olisi etsitty 2007. Tarkastuskertomuksessa 1982 ei mainita röykkiöiden merkitsemistä, mutta tämä on voitu tehdä jälkikäteen paikallisten toimesta, kun Museovirasto on toimittanut kyltin, mikä toimintamalli on ollut tuolloin tavanomainen. On huomattava, että vieressä on ollut 1952 ilmakuvassa näkyvä ja 1970-luvulle asti tässä laajuudessa viljelty pelto, jonka maa-alan käyttö jatkui turkistarhana, joka käyttö on myös lakannut ja että metsänkäytön yhteydessä havaittu kivikko voi liittyä myös tähän aiempaan maatalouskäyttöön.

Kråkbacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 800 metriä Maalahdenjoen lounaispuolella, Kråkbackenin kaakkoislaidalla. Röykkiö on autiotalon ulkorakennuksen itäpuolella noin 30 metriä, kuusimetsässä.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Siinä on useita kaiveltuja kuoppia. Keskellä röykkiötä on tuulenkaato, jonka kanto on vielä paikoillaan. Röykkiö on sammaleen peittämä.

Lillängsvägen/Långholmarna (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Långholmarna nimisellä mäellä Storsjössä, Storsjön taloihin vievältä tieltä 600 metriä länteen, Holsterbackenin ja Holsterbackmossenin itäpuolella. Paikka on metsäinen saareke, jonka länsi/luoteisreunalla matalassa niemekkeessä on suuren, pahasti hajoitetun röykkiön jäännös. Maaperä on moreenia, alue kasvaa tiheähköä mäntytaimikkoa.
Röykkiön kiveystä on hajoitettu halkaisijaltaan noin 20 metrin alalle. Jäljellä olevan ladotun kiveyksen halkaisija on noin 10 metriä. Röykkiön keskellä on neliskanttinen noin metrin kantiltaan oleva kuoppa. Miettisen mainitsemaa keskellä olevaa suurta laattakiveä ei inventoinnin yhteydessä havaittu. Röykkiön kaakkoispuolella olevan mäen laella on muutamia epämääräisiä kivikasoja ja kuoppia. Miettisen mukaan ”mäen tasaisella laella on kuusi pientä röykkiötä. Mäellä on myös selvästi historiallisen ajan rakennuksenperustus: kivinen suorakaide, jonka sisällä on uunin perustus, jossa on myös tiiltä. Paikalla tiedetään olleen karjamaja.” Em. rakenteita ei havaittu, tosin mäen laki kasvaa myös tiheätä taimikkoa, joten havaintojen teko oli vaikeaa.

Nymansbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Nymansbackenin kaakkoispuolella, Lillpalnen peltojen pohjoispuolisessa metsässä. Röykkiöt 1 ja 2 sijaitsevat entisen pellon reunassa, jonka tilalla on nyt istutuskuusikkoa ja sekametsää.
Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Tästä noin 10 metriä luoteeseen on röykkiö 2, joka on isoista kivistä koottu halkaisijaltaan noin kaksi metriä. Miettisen tarkastuksessa v. 1984 on maininta vain yhdestä röykkiöstä, luultavasti siinä tarkoitetaan röykkiötä 1. Röykkiöistä noin 70 metriä lounaaseen on lisäksi pellon ja metsän rajassa parikymmentä metriä pitkä kiviaita, jolla on leveyttä 3–4 metriä.

Kyrobacken/Glötlägden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 950 metriä valtatien 8 länsipuolella, Glötlägdenin kohdalla, moreeniharjanteen pohjoispäässä. Alue kasvaa pääasiassa nuorta ja tiheää mäntymetsää.
Miettisen tarkastuksessa vuodelta 1984 on mainittu kaksi röykkiötä. Vuoden 2007 inventoinnissa niitä löytyi neljä. On mahdollista, että alueella on useampiakin röykkiöitä, mutta havaintomahdollisuudet olivat heikot tiheän puuston takia. Röykkiö 1 ja 2 ovat halkaisijaltaan noin viisi metriä ja korkeudeltaan puolisen metriä. Röykkiö 3 on ladottu ison kiven (korkeus 1,2 metriä) viereen, sen molemmin puolin. Röykkiö 4 on melko paljas, matala kiveys halkaisijaltaan noin kolme metriä, edellisestä 8 metriä luoteeseen.

Komisjärvi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 100 metriä valtatie 8:n länsipuolella ja 130–290 metriä Sammakkolammen tieltä etelään. Kohteet ovat kahdessa ryhmässä, osa hakkuuaukiolla ja osa metsässä. Kohteessa on Miettisen mukaan myös röykkiöitä Sammakkolammentien pohjoispuolella (Komisjärvi B). Näitä röykkiöitä ei kuitenkaan löydetty, lähelle röykkiöiden ilmoitettua sijaintia on rakennettu linkkiasema.
Vuonna 2007 todetut muinaisjäännökset ovat kahdessa ryhmässä. Eteläisemmässä (Komisjärvi A) ryhmässä on historiallisen ajan karja-aitaus. Alue on reunustettu parimetriä leveällä kiviaidalla, sen sivujen pituus on noin 25-30 metriä. Aitaukseen liittynee myös kivetty rakennuksen pohja. Parikymmentä metriä aitauksen länsipuolella on viisi röykkiötä noin 25x35 metriä kokoisella alueella. Röykkiöt ovat länteen päin viettävässä rinteessä, komeassa mäntymetsässä. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin 3.5 metriä, matala ja ”kranssimainen”. Röykkiö 2 on halkaisijaltaan 5 metriä ja sen keskellä on noin 1x2 metriä kokoinen kuoppa. Röykkiön korkeus on puolisen metriä ja se on sammalen peitossa. Röykkiön 3 halkaisija on noin 7 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Röykkiön 4 halkaisija on nelisen metriä ja korkeus noin puoli metriä. Röykkiö 5 on halkaisijaltaan noin 6 metriä, sen lounaiskulmassa on iso kivi. Keskellä röykkiötä on 0,5x0,7 metriä leveä ja puoli metriä syvä kuoppa.
Röykkiöistä noin 80 metriä pohjoiseen on lisäksi pätkä kiviaitaa sekä muutamia viljelyraunioita noin 50 metriä halkaisijaltaan olevalla alueella hakkuuaukealla olevan mäen lounaisreunalla (Komisjärvi C). Ylempänä esitetyt koordinaatit ovat alueen laitimmaisista röykkiöistä, alueen sisäpuolella on lisäksi muutamia viljelyraunioita ja kiviaidan pätkä.

Hyndbrännan (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tark. 1984: "Maalahden Storsjössä, Storsjön eteläpäässä olevista taloista n 1100 m
etelään, vanhan tien, nykyisin polun varressa. Tien itäpuolella ankeassa
nuoressa taimikossa ainakin 3 röykkiötä, läpimitaltaan 2-4 m, niistä kaksi
melko tavalla hajoitettuja. Tien länsipuolella on myös tarkoituksella koottujen kivikasojen näköisiä muodostumia, jotka eivät kuitenkaan ole yhtä selviä kuin itäpuolella olevat
kolme."
Inv. 2007: "Kohde sijaitsee noin 1,2 km Storsjön eteläpuolella, Nyhagabergetin kaakkoispuolella ja noin 150 metriä Orrmosshalsenista pohjoiseen. Alue kasvaa tiheää mänty- ja kuusitaimikkoa. Kohteen eteläpuolitse 430 metrin päässä kulkee itä-länsi –suuntainen metsäautotie, jolta erkanee pohjoiseen johtava jo hieman umpeenkasvanut ura, jonka molemmin puolin röykkiöt ovat. Röykkiöt 1–3 sijaitsevat parikymmentä metriä vanhan tieuran länsipuolella. Ne ovat matalia ja halkaisijaltaan 2–3 metriä. Parikymmentä metriä uran itäpuolella olevat kaksi röykkiötä ovat jotakuinkin samankokoisia kuin edellä mainitut."
5.8.2024. Kohteiden status muutettu hautaröykkiöistä määrittelemättömiksi kiviröykkiöiksi. 1984 tarkastuksessa röykkiöiden rauhoitusluokka oli 3 eli kohde oli oletettu tuhoutuneeksi, jolloin se ei edes olisi ollut tuolloin kiinteä muinaisjäännös.

Orrmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 80–100 metriä Storsjöhön johtavan tien länsipuolella, Storsjön taloista noin 700 metriä pohjoiseen. Röykkiöt ovat parisadan metrin matkalla etelä-pohjoissuuntaisella loivasti länteen viettävällä rinteellä, joka kasvaa sekametsää.
Miettinen mainitsee tarkastuskertomuksessaan vuodelta 1984, että ”.. tasaisella metsää ja vesakkoa kasvavalla niemekkeellä (vanhaa laidunta?). Alueella on pieniä matalia kivikasoja, läpimitaltaan noin 3–5 m, sekä yksi suuri kivikasa, joka on matala ja laaja, läpimitaltaan noin 15–18 m. Lisäksi epämääräisiä matalia latomuksia, rakennuksen perustuksia (useita kasvillisuuden peittämiä kivijalkoja), mahdollisten riihien, latojen sekä sahan ja myllyn perustuksia paikallisen tiedonantajan mukaan. Röykkiöt lienevät viljelysröykkiöitä.”
Vuoden 2007 inventoinnissa todettiin alueella yhdeksän erikokoista röykkiötä tai kiveystä. Näistä suurin on nro 6, se on neliskanttinen, sivujen pituus on noin 10 metriä ja korkeus on noin metri. Miettisen tarkastuksesta on kulunut jo 23 vuotta ja alue on kasvanut umpeen. Osa röykkiöistä voisi kuitenkin ehkä olla esihistoriallisia. Ulkonäkönsä puolesta muutamat eivät juuri eroa hieman pohjoisempana olevan Nisseshagenin röykkiöistä. Alue vaatisi tarkkuusinventointia ja koekaivauksen röykkiöiden luonteen selvittämiseksi.

Kolnemossen 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 500 metriä valtatie 8 itäpuolella, Kolnemossenin länsilaidalla. Röykkiöt ovat kaakkoon pistävällä, kuusta ja mäntyä kasvavalla moreeniharjanteella.
Miettisen vuoden 1984 tarkastuksen mukaan kohteessa on kaksi röykkiötä. Vuoden 2007 inventoinnin röykkiöt 1 ja 2 ovat ilmeisesti Miettisen muistiin merkitsemät. Lisäksi löydettiin viisi muuta röykkiötä.
Röykkiön 1 halkaisija on noin kuusi metriä ja korkeus vajaa puoli metriä. Röykkiö on sammalen peittämä. Edellisestä etelään noin 30 metriä kooltaan 7x5 metriä kokoinen röykkiö, jolla on korkeutta noin 0,7 metriä. Se on sammalen peittämä ja hieman kuusien katveessa.
Röykkiöt 3 ja 4 ovat halkaisijaltaan 2–3 metriä ja ne ovat matalia (noin 20 cm). Röykkiö 5 on kasattu ison kiven luoteispuolelle, se on matala ja halkaisija on pari metriä. Röykkiöt 6 ja 7 ovat halkaisijaltaan hoin viisi metriä ja matalia.
Miettinen mainitsee myös, että röykkiöiden ympäristössä lisäksi tasaisia, vähäkivisiltä vaikuttavia kohtia. Tällä hän ilmeisesti tarkoittaa, että kyseessä voi olla asuinpaikka.

Storsjön 4/Nyhagaberget (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Maalahden Storsjössä, Storsjön talojen eteläpuolella, Nyhagabergetin yhteismaalla olevan sorakuopan eteläpuolella.
Huomattava, että yhteismaan sorakuopan lähellä olevat kivikasat eivät ole muinaisjäännöksiä, vaan kuopasta otetusta sorasta poiskerättyjen kivien kasoja.
Vuonna 2003 alueelta noin 40 metriä vanhasta koordinaattipisteestä etelään löytyi kaksi matalaa lähes maantasaista latomusta. Toinen latomuksista on tehty pienen siirtokivilohkareen juureen.

Ribäcken 2/Gjutskogen SW (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden kaakkoisosassa, noin 800 metriä Ribäckenin uomasta itään ja noin puolitoista kilometriä Björknäsistä koilliseen. Röykkiöt ovat välittömästi tien metsäautotien itäpuolella, havumetsää kasvavalla moreenikumpareella
Röykkiö 2 on heti tien vieressä. Se on halkaisijaltaan noin 8 metriä ja korkeudeltaan 0,7 metriä. Röykkiön päällä on kaksi halkaisijaltaan noin 70 cm laakakiveä. Röykkiötä on ilmeisesti pengottu. Röykkiö 1 on edellisestä noin 30 metriä itään. Se on melko ehjän näköinen, halkaisijaltaan noin 7 metriä ja sammalen peittämä.

Pölnemossen S (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Pölnemossenin kaakkoon, Kalasariin johtavan hiekkatien pohjoispuolella, tiheää nuorta sekametsää kasvavalla loivarinteisellä moreenikumpareella. Maalahden ja Mustasaaren raja kulkeen noin 600 metriä kohteen koillispuolella.
Kohteessa paikannettiin vuoden 2007 inventoinnissa yhdeksän röykkiötä. Röykkiö 1 on niistä suurin. Sen koko on noin 9x8 metriä, röykkiö on matala, korkeus noin 30cm. Röykkiön länsipäässä on iso kivi ja röykkiökiveyksen seassa näkyy melko paljon punaista hiekkakiveä.
Röykkiö 2 on halkaisijaltaan noin 3 metriä, matala ja sammalen peittämä. Röykkiö 3 on hieman epämääräinen, matala kivikko, jonka halkaisija on noin seitsemän metriä. Röykkiöt 4 – 9 ovat halkaisijaltaan noin 3 – 5 metriä, osassa röykkiöistä vaikuttaisi olevan silmäkivi. Alueella voi olla vielä useampia röykkiöitä, mutta havaintomahdollisuudet tiheän puuston takia ovat heikot.

Kalasarhalsen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahdenjoen pohjoispuolella, Kalasarista länteen, Kalasariin johtavan hiekkatien eteläpuolella, itä-länsi –suuntaisella moreeniharjanteella.
Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin kahdeksan metriä ja korkeudeltaan noin puoli metriä ja hieman kumpumainen. Noin viisi metriä edellisen lounaispuolella on jotakuinkin samankokoinen röykkiö 2. Miettisen vuoden 1984 tarkastuksessa mainitsemaa laajaa kivikkoa ei kyetty erottamaan. Myöskään röykköissä 1 ja 2 ei näkynyt hiekkakiveä, koska molemmat röykkiöt ovat täysin sammalen peittämiä.
Röykkiöstä 1 noin 120 metriä itäkoilliseen on matala, vaikeasti erottuva, sammalen peittämä röykkiö/latomus, kooltaan noin 5x10 metriä.

Östermossen/Löikne 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Löikne-Östermossenin kaakkoispuolella, Riskogenista luoteeseen, moreenipohjaisella mäntykankaalla.
Miettisen tarkastuksessa vuodelta 1985 mainitaan, että ”laajalla alueella (n. 100 x 170 m) kolmisenkymmentä pientä, matalaa röykkiötä, läpimitta 2–5 m.”
Vuoden 2007 inventoinnissa alueelta löydettiin 12 röykkiötä, joiden läpimitta oli yleensä noin 2 – 3 metriä. Röykkiö 6 oli kooltaan halkaisijaltaan noin 6 metriä. Röykkiön 4 vieressä oli mahdollinen jauhinkivi, joka oli nostettu röykkiöstä sen viereen. Lisäksi paikannettiin yksi halkaisijaltaan 1,5 metrinen ja syvyydeltään puolimetrinen kuoppa.

Långsjön (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Storjöstä länteen ja Långsjöstä itään, Hagibackenin pohjoisosassa, sen luoteiskulmassa. Alue kasvaa mäntyvaltaista sekametsää, maaperä on moreenia. Noin 300 metriä kohteen länsipuolella kulkee metsäautotie.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin kolme metriä ja sammalen peitossa. Röykkiöstä noin 30 metriä lounaaseen on noin 25 metriä pitkä, etelä-pohjois -suuntainen matala kivivalli, leveydeltään pari metriä. Huom. alakohteelle annettu sijainti on röykkiöstä koilliseen!

Slanbacka (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kalasarbackenista koilliseen, noin 130 metriä Kalasariin vievän hiekkatien lounaispuolella havumetsää kasvavalla moreenikumpareella.
Vuoden 2007 löydettiin vain Kotivuoren vuoden 1986 tarkastuksesssa mainitsema hajotettu röykkiö. Kyseessä on noin 10x4 metrin kokoinen matala kivikko, jossa on viisi matalaa kuoppaa. Kotivuori mainitsee lisäksi 2 – 3 pientä, lähes maantasaista kiveystä, joita ei löydetty.

Hudholmen 1 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahden länsiosassa, Åminnestä noin 3,5 km lounaaseen, lähellä merenrantaa, kallioisen Hudholmsbergetin koillisreunassa.
Kohteessa on kahdeksan tomtninkia ja neljä säilytyskuoppaa. Tomtninkien halkaisija ulkoreunasta laskettuna on 5 – 8 metriä, sisäosan halkaisija noin 2 – 3 metriä, niitä ympäröivä valli on leveydeltään noin metri ja korkeudeltaan noin 0,3 metriä. Säilytyskuopat ovat selvästi pienempiä, halkaisijaltaan noin metrin. Tomtningit ovat noin 30x100 metrin kokoisella kaakko-luoteissuuntaisella alueella.
Tilapäisen pyyntileirin asumuksia.

Hudholmen 2 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maalahden länsiosassa, Åminnestä noin 3,7 km lounaaseen, lähellä merenrantaa, Hudholmsbergetin eteläpuolisella suoalueella. Alue kasvaa tiheää parikymmenvuotista sekametsää, havaintojen teko vaikeaa.
Röykkiö 1 on kalliolla, sen halkaisijan on noin 6 metriä, keskellä noin 2x3 metrin kokoinen kuoppa. Röykkiö on pahasti hajoitettu, keskellä kasvaa koivupuska. Valli n 0,8 m korkea. Edellisestä noin 15 metriä itäkoilliseen pienen siirtokiven vieressä halkaisijaltaan noin kolmimetrinen röykkiö.

Snickaris Berget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden itäosassa, Mustasaaren raja kulkee 250 metriä pohjoiseen ja Laihian raja 650 itään. Röykkiöt ovat Nikkarin kylästä luoteeseen olevilla harjanteilla, jotka sijaitsevat Berget –nimisestä suosta itään ja Alkärret –nimisestä suosta länteen. Alueella sijaitsee nykyään tielaitoksen Nikkarin murskealue, johon liittyvissä rakennustöissä tehtiin tutkimuksia vuosina 1989 ja 1992. Röykkiö 2 on murskealueen vieressä, röykkiöt 3 ja 4 vesakoituneessa rinteessä. Muut röykkiöt sijaitsevat hakkuualueella, joka vielä vuonna 1992 kasvoi kuusimetsää.
Röykkiö 2 on varustettu muinaisjäännöskyltillä ja toistaiseksi hyvin säilynyt. Röykkiön halkaisija on noin 10 metriä ja korkeus lähes metri. Röykkiön luoteispuolella on kuopanteita. Röykkiö 3 on edellisestä noin 60 metriä länteen. Se on halkaisijaltaan noin neljä metriä ja sekn keskellä on parimetrinen kuoppa. Röykkiö 4 on nelisen metriä edellisen kaakkoispuolella, se on noin kolme metriä leveä ja puolisen metriä korkea.
Röykkiö 6 – 13 sijaitsevat murskealueelle johtavan tien itäpuoleisella mäen harjalla. Alueella oli tehty äskettäin hakkuut, mutta röykkiöt olivat säilyneet hyvin. Tarkka kuvaus röykkiöistä on Muurimäen tarkastuskertomuksessa vuodelta 1989. Yhteenvetona röykkiöistä voi sanoa, että ne ovat pieniä, halkaisijaltaan 2 – 4 metriä ja matalia. Paikoin niitä on hieman vaikea erottaa. Vuoden 2007 inventoinnissa röykkiötä nro 10 ei kyetty erottamaan. Inventoinnin yhteydessä löytyi yksi uusi röykkiö (nro 13), joka on noin 30 metriä koilliseen röykkiöstä 6. Röykkiö 13 on pari metriä halkaisijaltaan ja matala, se on kasattu kallion päälle.

Björkbacken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Vuoden 2007 inventoinnissa kohteesta ei löytynyt röykkiöitä. Miettisen tarkastuksessaan vuonna 1989 mainitsema vanha metsä oli hakattu ja mäki vaikutti myllätyltä. Alue kasvoi vesakkoa ja horsmaa. Miettinen kuvaili kohdetta vuonna 1989 seuraavasti: ”Vanhassa metsässä talon takana, koillisrinteessä on kaksi röykkiötä :1) läpimitta noin 5-6 m, hiukan soikea, sammaloitunut, keskellä kuopanne; pienellä harjanteella.2) edellisestä noin parikymmentä metriä kaakkoon samalla harjanteella toinen, pienempi röykkiö, läpimitta 3-4 m. Röykkiössä keskellä kuopanne, sammaloitunut; erottuu ensimmäistä heikommin. Alueella havainnointihetkellä 1989 hakkuujätteitä.”

Gjutskogen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 1,5 km Ribäckenin uoman itäpuolella, Gjutskogenin paikoin kallioisen metsäharjanteen eteläpäässä. Alue kasvaa tiheää mäntytaimikkoa, röykkiön kohta on puuton. Noin 30 metriä kohteen eteläpuolitse kulkee metsäautotie.
Röykkiö on kasattu kallion päälle, se on kranssimainen ja halkaisijaltaan noin 10 metriä. Kiveys on melko paljas. Röykkiössä on kaksi kuoppaa, isomman halkaisija noin 2.5 metriä, pienemmän noin 1,5 metriä. Röykkiön lounaispuolella on kivikasa, mahdollisesti purettua röykkiökiveystä.

Perisgårdar S (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden itäosassa, Laihian rajalla olevan Pärisgårdarna taloryhmän ja Maalahdenjoen eteläpuolella. Laihian raja on kohteesta 140 metriä itään. Röykkiö on kumpareen päällä, hakkuualueen länsireunassa, lähellä metsänrajaa.
Röykkiö on kranssimainen, halkaisijaltaan noin seitsemän metriä, sisäosan kuoppa on halkaisijaltaan pari metriä. Röykkiön korkeus on noin metri ja sen päällä on hieman hakkuujätettä.

Tjärubacka (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee hakkualueella noin kilometrin valtatie 8 länsipuolella, Glötlägdenistä pohjoiseen ja Kyroskonista lounaaseen. Noin 50 metriä kohteen länsipuolella kulkee metsäautotie.
Röykkiön pohjoispuolella kulkee myös metsäautotie, jonka parannustöiden yhteydessä on kohteesta aiemmin tunnettu toinen röykkiö tuhoutunut. Vielä olemassa oleva röykkiö on hakkuuaukiolla. Se on kasattu ison kiven viereen, röykkiön halkaisija on noin neljä metriä ja korkeus puolisen metriä.

Korslom E (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 1,2 km valtatie 8 länsipuolella, Korslomin eteläosassa, Glötlägdenistä länteen. Röykkiöt sijaitsevat loiva rinteisellä luonas-koillinen -suuntaisella mäellä, sen korkeimmalla kohdalla, lukuun ottamatta röykkiötä 17, joka on muista noin 70 koilliseen ja hieman alempana. Maaperä on moreenia ja puusto paikoin tiheää parikymmenvuotista mäntytaimikkoa.
Miettisen tarkastuksessa mainitaan maanomistajan laskeneen ainakin 18 röykkiötä, mutta vuoden 2007 inventoinnissa niitä löytyi 15. Parissa tapauksessa röykkiöt olivat niin vierekkäin, että ne laskettiin yhdeksi. Röykkiöt ovat pieniä, halkaisijaltaan 2 – 3 metriä ja matalia. Jotkut röykkiöistä on kasattu ison kiven viereen tai kahden kiven väliin.

Kyroskogen W (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee 850 – 1250 metriä valtatie 8 länsipuolella, Korlomin koillisosassa, Kyroskonenista länteen – luoteeseen. Alueella on kolme röykkiökeskittymää soiden ympäröimillä, paikoin kallioisilla moreeniharjanteilla.
Miettinen erottaa vuoden 1989 tarkastuksessaan kolme röykkiöaluetta, a – c. Vuoden 2007 inventoinnissa käytettiin samaa jakoa, alueitten sijainti tarkentui vanhoista karttamerkinnöistä.
Ryhmä C (röykkiöt 1-27) on eteläisin, siihen kuuluu vähintään 27 röykkiötä, joista osa sijaitsee hakkuuaukealla ja osa kuusimetsässä, hakkuualueen itäpuolella. Röykkiöt ovat enimmäkseen matalia, halkaisijaltaan 3 – 5 metriä ja ne on usein kasattu ison kiven viereen tai kahden kiven väliin. Hakkuuaukealla olevia röykkiöitä oli vaikea havaita heinikon ja horsmikon seasta. Kuusimetsässä olevat röykkiöt ovat sammaloituneita.
Ryhmä B (röykkiöt 28-34 ja kivivalli) sijaitsee edellisestä noin 230 metriä pohjoiseen. Ryhmässä on vähintään seitsemän röykkiötä, jotka kaikki ovat matalia, halkaisijaltaan 2 – 4 metriä. Kohteessa on myös kaarenmuotoinen kivivalli, joka on pituudeltaan noin 12 metriä ja halkaisijaltaan 1,5 – 2 metriä.
Eteläisimmät ryhmän A röykkiöt (35-64) ovat C:stä noin 220 metriä luoteeseen samalla hakkuuaukealla, kuin ryhmä C röykkiöt. Ryhmään A kuuluu vähintään 30 röykkiötä, luultavasti niitä on alueelle selvästi enemmän, ehkä jopa 50, sillä alue kasvaa tiheää vesakkoa ja taimikkoa ja havaintojen teko oli vaikeaa. Röykkiöt ovat pieniä, halkaisijaltaan 2 – 4- metriä ja matalia.

Snickaris Berget SE (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden itäosassa Laihian rajasta 350 metriä länteen, Perisgårdar –nimisen taloryhmän pohjoispuoleisella harjanteella. Röykkiö on harjanteen korkeimman kohdan tuntumassa, hakkuuaukealla, joka kasvaa paikoin tiheää vesakkoa, horsmaa, vadelmaa ja heinää.
Muurimäki mainitsee tarkastuksessaan vuodelta 1989, että paikalla on röykkiö, kivikehä ja neljä kuopannetta. Vuoden 2007 inventoinnissa onnistuttiin paikantamaan vain röykkiö, sillä tiheän kasvuston takia havaintojen teko oli vaikeaa. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Sen päälle on kasattu hakkuujätettä.

Lillpölnebacken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahdenjoesta pohjoiseen, Pölnemossenin lounaispuolella, Kalasabackenista pohjoiseen. Kalasariin johtava hiekkatie kulkee kohteen pohjoispuolitse. Röykkiöt 1 – 8 sijaitsevat lounais-koillinen –suuntaisella moreeniharjanteella, joka kasvaa mäntytaimikkoa. Röykkiö 9 sijaitsee edellisistä noin 200 metriä pohjoiseen, metsäisellä harjanteella.
Hagbackin ilmoituksen mukaan alueella on kolme röykkiökeskittymää, joissa yhteensä noin 35 röykkiötä. Vuoden 2007 inventoinnissa todettiin yhdeksän varmaa röykkiötä, lisäksi alueella on muutamia hyvin matalia kiveyksiä, joita ei varmuudella voitu todeta röykkiöiksi, vaan kyseessä voi olla luonnonmuodostuma. Mainittakoon, että alue on hyvin kivikkoista.
Kaikki röykkiöt sijaitsevat 30 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. Ne ovat halkaisijaltaan 3 – 7 metriä ja matalia. Suurin röykkiöistä on nro 1, joka on halkaisijaltaan 7 metriä ja korkeudeltaan noin puoli metriä

Peris Kalkabacka (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö 1 sijaitsee 530 metriä valtatie 8 länsipuolella ja 350 metriä Sammakkolammentieltä etelään. Röykkiöt ovat suuren hakkuualueen eteläpuolisessa kuusimetsässä, jonka itäpuolella on suo. Maaperä on moreenia.
Miettisen vuoden 1991 tarkastuksen mukaan kohteessa on 20 röykkiötä. Vuoden 2007 inventoinnissa paikallistetiin 11 röykkiötä. Röykkiöt ovat lounais-koillis –suuntaisena rintamana, noin 23 – 25 mpy korkeudella. Röykkiöt 1 – 6 ovat halkaisijaltaan 3 – 5 metriä ja korkeudeltaan puolisen metriä. Röykkiö 7 on suurin, se on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Heti sen pohjoispuolella, noin metrin päässä on kranssimainen röykkiö 8, joka kuuluu ehkä yhteen röykkiön 6 kanssa. Röykkiö 9 on kranssimainen, halkaisijaltaan 6 – 7 metriä. Röykkiön 10 halkaisija on noin kolme metriä ja korkeus puoli metriä ja röykkiön 11 halkaisija on noin viisi metriä ja korkeus vajaa puoli metriä. Röykkiöt ovat sammalen peitossa.
Paikkaa kutsutaan paikallisten oppaiden mukaan Peris Kalkabacka = Pers kalhuggen backe .

Byxträsket (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ryhmä A sijaitsee noin 400 metriä valtatie 8 itäpuolella, Byxträsketistä kaakkoon, paikoin kallioisella moreenikumpareella kuusimetsässä. Ryhmä B sijaitsee edellisestä noin 250 metriä etelään, tiheäkössä nuoressa mäntymetsässä eteläänpäin viettävällä rinteellä.
Ryhmässä A on viisi röykkiötä. Röykkiön 1 halkaisija on noin 4 metriä ja korkeus 0,8 metriä, röykkiö on sammalen peitossa, keskellä on halkaisijaltaan puolimetrinen kuoppa. Röykkiön 2 halkaisija on 4 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Röykkiön 3 halkaisija on noin 6 metriä ja on matala. Röykkiö ilmeisesti osittain purettu, se on hieman levällään kuusien ja mäntyjen katveessa. Röykkiö 4 on koottu ison kiven eteläpuolelle, röykkiön koko on noin 2,5x3 metriä. Röykkiö 5 on kasattu ison kiven länsipuolelle, sen koko on noin 2x2 metriä ja korkeus puolisen metriä. Kaikki röykkiöt ovat sammalen peitossa. Korkeutensa puolesta röykkiöt ovat pronssikautisia.
Ryhmässä B on vähintään 13 röykkiötä. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan yleensä 3 – 5 metriä ja matalia. Niitä on noin 100 metrin matkalla. Joukossa on myös yhdeltä sivulta oleva nelikulmainen kiveys, jonka sivujen mitat ovat noin 2.5 metriä. Kyseessä lienee pienen rakennuksen/majan pohjakiveys. On mahdollista, että röykkiöt tai ainakin osa niistä liittyy historiallisen aikaan ja että ne ovat esim. viljelyraunioita.

Svartön Kompassberget (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Åminnestä vajaat kaksi kilometriä pohjoiseen Kompassbergenillä pienellä, sammaloituneella avokalliolla tiheässä mäntytaimikossa.
Kalliopinnalla on kahden ristikkäisen kivirivin muodostama kompassiruusu. Kivirivien pituudet ovat 2,95 metriä pohjois-eteläsuunnassa ja 2,5 metriä itä-länsisuunnassa.
Pentti Rislan havainto 1.7.2009: Edellisestä 15 metriä lounaaseen, seuraavalla kallionnyppylällä on toinen hajoitettu kompassiruusu.

Petolahden rukoushuone (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kirkko on sijainnut vajaat 100 m nykyisestä kirkosta pohjoiskoilliseen, saman Kirkkomäen pohjoisrinteessä. Mäen luoteisosassa olevan hylätyn mökin itäpuolisella pihamaalla on rauennut kiviaita (n. 40 m x 40 m alue), jonka sisäpuolella on lukuisia hautapainaumia sekä yksi suurempi, ilmeisesti talvihautakuoppa. Alueen itäosa, puron länsipuolella on hiekanoton rikkomaa, ja sieltä on löydetty tiettävästi lukuisia ihmisluita. Vanhemmissa kartoissa paikalle on merkitty kirkko ja kirkkomaa. Kirkkomaa lienee perustettu 1700-luvun lopussa.

Kullommossen/Stagnäsberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kullmossen-nimisen, hajanaisen suoalueen pohjoispuolella, Vaasa-Uusikaarlepyy -tiestä noin 1,5 km kaakkoon. Maasto on luoteeseen loivasti viettävä kallio, jolla kasvaa metsää. Röykkiön mitat ovat 3,5x3,2x0,6 metriä. Sen kivivalli on keskeltä ja luoteisreunalta avoin kalliopohjaan asti. Raunion ympärillä, noin 1-2 metrin etäisyydellä on kehämäisesti kuusi isommista kivistä koostuvaa ryhmää. Kivet ovat mahdollisesti tukeneet paaluja, koska kivien välissä oli hiilensekaiset nokilaikut.

Knappelback hällorna (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Hedorna on laaja kallioalue noin 1,3 km Vaasa-Uusikaarlepyy -tiestä kaakkoon. Paikalle johtaa valtatieltä etelään, Kolstobban -nimiselle suurelle hiekkakuoppa-alueelle vievä soratie. Tie seuraa noin 2,5 km pitkän peltolaakson reunaa. Peltoalueen itäpään pohjoisreunasta nousee jyrkästi ylös kallio, jonka laella on noin 150x50 metriä laaja luontainen kivikko. Kivikon koillis- ja itäreunalla on noin 45x25 metrin alalla joukko asuinkuopiksi ja niihin liittyviksi säilytyskuopiksi tulkittava asuinpaikkakokonaisuus.
Rakenteet ovat kärsineet vähäistä vauriota metsätraktorin korjattua talvella 1984 alueen puustoa. Avokivikossa olevista rakennelmista (noin 7-10 kpl) pari on selvästi tasapohjaisia, matalan vallin ympäröimiä nelikulmaisia rakennuksen pohjia. Noin metrin verran alempana olevassa kivikon osassa on kolme selvästi maastossa erottuvaa laakeaa kuoppaa. Useimissa kuopanteissa on oviaukon suuntaa ilmaisemassa luoteis- tai pohjoispuolella matalampi kohta kivireunuksessa. Useimpien asunonpohjiksi oletettujen rakenteiden kupeessa on pieni kivikkokuoppa.

Jätteröset (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Djupsund on pieni kylänosa Maksamaan saaristoon vievän tien varrella, noin 8 km Kaitsorista, Vaasa-Uusikaarlepyy -tieltä Österöhön kuljettaessa. Laakean ja luontaisen kivikon keskellä oleva röykkiömäinen kasauma on tieltä noin 550 metriä pohjoiseen, Jenäsor-nimisen kallioalueen korkeimmalla kohdalla. Raunio on kooltaan noin 16 metriä laaja ja noin metrin korkea, muodoltaan pyöreä. Osin vasta äskettäin kaivellun keskiosan muodostaa yli 5 metriä laaja ja lähes metrin syvyinen kaivanne. Ulkomuotonsa perusteella rauniota voisi pitää hautaröykkiönä mutta sijainti ja korkeus merenpinnasta aiheuttavat epäilyksen. Ilmeisesti 1950-luvulla paikalla käynyt C. F. Meinander on pitänyt rauniota mahdollisena hautaröykkiönä.

Boskäret (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vöyrin Mikkelinsaariin kuuluvalla Boskäretin saarella on merkittävä meripyyntiin liittyvä muinaisjäännöskokonaisuus, joka käsittää useita väliaikaisten asumusten jäännöksiä (tomtningit), veneenvetopaikan, verkkovapeiden jäänteet, ainakin kaksi jatulitarhaa sekä yhden osittain vaurioituneen kompassikiveyksen.
Kohteet sijaitsevat saaren eri osissa neljässä ryhmässä noin 5 m mpy vyöhykkeellä. Maanmittauslaitoksen KM2-korkeusmalliin vertaamalla voi todeta, että lahdenpohjukka ulottui saaren keskiosissa sijaitsevien tomtningien tuntumaan noin 3,8 metrin tasolla, mikä vastaa 1500-luvun loppua. Tämän jälkeen pohjukka vähitellen madaltui ja rantaviiva siirtyi kauemmas. Tämän mukaisesti tomtningit olisivat olleet käytössä 1500-luvun lopulta noin vuoteen 1700. Boskäretin itäpäässä oleva ryhmä, johon kuuluu kompassikiveys, on rannansiirtymisen perusteella ollut käytössä 1800-luvulla. Siellä sijaitsevien tomtningien korkeudet sopivat tähän hyvin, joskin itäisin tomtning on sijainnut lähellä rantaa.

Munsala Lillbötet 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Munsalan kaakkoisosassa, Oravaisten rajalta noin 1,8 km itäkoilliseen, metsä- ja kalliomaastossa. Kahdella kallionyppylällä on kummallakin hautaröykkiöt:
a) Luoteisempi merkitty peruskarttaan 1968.
b) Kalliojyrkänteen päällä, koko noin 5 x 8 m, pahasti keskeltä pengottu, kiviä vieritetty jyrkänteeltä alas.
Sijainti tyypillinen pronssikauden hautaröykkiöille.

Munsala Lillbötet 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kalliolla, peruskartalla.
Inv. 2013. Röykkiöt sijaitsevat soisen metsän ympäröimällä kalliolla. Kalliolla kasvaa mäntyjä. Toinen röykkiöistä sijaitsee kallion länsilaidalla. Se on muodoltaan pitkänomainen pohjois-etelä suuntainen. Toinen röykkiöistä sijaitsee keskemmällä kalliota mäntyjen alla ja on muodoltaan kivikehämäinen sekä ilmeisesti vaurioitunut.

Munsala Mickelsbacka (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Uudenkaarlepyyn Munsalassa, Oravaisten rajalla olevasta Mickelsbackan kyläryhmästä noin 300 m lounaaseen, metsässä, matalilla mäenkumpareilla kolmessa kohdassa pieniä, matalia röykkiöitä.
a) Tiiviinä ryhmänä ainakin 40 matalaa latomusta yli hehtaarin alalla. Joukossa on yksi pitkänomainen, mahdollisesti laivanmuotoinen, jota on tutkittu 1980. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee 2-8 m välillä.
b) Edellisistä pohjoiseen erillinen ryhmä metsässä, isojen siirtolohkareiden lähellä. Ainakin 5 selvää röykkiötä erotettavissa.
c) Kivisen mäen lounais-etelärinteellä viisi pientä, noin 3-5 m läpimittaista röykkiötä.
Osa röykkiöistä voi olla muutakin kuin hautaröykkiöitä ?

Munsala Ramabacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Munsalan eteläosassa Pensalassa, Mickelsbackan taloista noin 400 metriä etelälounaaseen, kivikkoisella metsäsaarekkeella peltojen keskellä, mäenharjanteella on parikymmentä matalaa pientä ja pienehköä röykkiötä, jotka ovat osaksi rikkoutuneet hakkuissa 1970-luvun alussa. Röykkiöt sijaitsevat noin 200 x 100 metrin alalla. Niiden koko vaihtelee 3-5 metrin välillä, jokunen on 8 m läpimitaltaan. Röykkiöistä suurimpia on pengottu.

Munsala-Eljasas (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Oravaisten ja Munsalan rajalla, metsikössä, mäen rinteessä on pieniä matalia röykkiöitä, joiden läpimitta on noin 1,5-2 metriä. Röykkiöt ovat epäsäännöllisen muotoisia ja saattavat liittyä läheisiin viljelyksiin?

Munsala-Jöusan 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Munsalan ulkosaaristosssa, Storljusan eli Jöusan saaren länsirannalla olevan Västervikenin lahden pohjoispuolisella niemellä on rantakivikossa ja rantametsikössä noin 100 x 80 m alueella kaikkiaan kuusi jatulintarhaa, kaksi ryssänuunia ja kaksi kompassiruusua. Suurin labyrintti on läpimitaltaan noin 8 m, muiden koko ja kunto vaihtelevat, osa on kasvillisuuden peittämiä ja vaikeasti havaittavia. Lähellä jatulintarhoja on yksi kompassiruusu. Metsikössä on kahdessa eri paikassa kivistä ladottu uuni, ns. ryssänuuni, joista toinen on päältä rikki, mutta suuaukoltaan ehjä, toinen on täysin kasvillisuuden peittämä.

Munsala-Stormossen (Hautapaikat)
Historiallinen; Stormossen-suon länsireunalla, valtatie 8:lta noin 200 m itään on röykkiöitä, kivilatomuksia. Röykkiöistä yksi on pitkä (8 x 4 m), suuria röykkiöitä (7 x 5 m) on kaksi, keskikokoisia (läpimitta 5-6 m) on kaksi, läpimitaltaan noin 4 m olevia kahdeksan kpl, loput ovat läpimitaltaan noin 3 metriä. Suuremmat ovat ilmeisiä hautaröykkiöitä, osa pienemmistä mahdollisesti muita kuin hautoja. Keskellä aluetta ja röykkiöryhmää on hiilimiilu.

Munsala-Stormossabergen 1-2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Storsved-Harjux tieltä noin 400 m länteen, Stormossenin itäpuolella, noin 200 m toisistaan on kaksi röykkiöryhmää, joissa on yhteensä 16 röykkiötä. Lisäksi läntisemmässä ryhmässä on noin 15 x 15 metriä laaja hiilimiilun pohja. Laakeaa länteen viettävää kivikkoista metsämaata.

Munsala-Kvarnbacken (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Jussilan kylän eteläosassa, Långbackan asutuksen alueella, Pensalaan vievän tien itäpuolella. Mäellä on röykkiö kalliopohjalla, kooltaan noin 6 x 6 metriä ja korkeus 0,4 metriä, jonkin verran hajonnut.

Munsala-Storskär 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Storskärin keskiosassa sijaitseva suorakaiteenmuotoinen, n. 12 x 7 metrin kokoinen kivilatomus, jota on perimätiedon mukaan käytetty tanssipaikkana. Suurempien silakkasaaliitten yhteydessä mantereelta on tullut enemmän ihmisiä perkaamaan ja suolaamaan silakoita. Tanssilavaa on käytetty silloin, kun kalastusleirillä on ollut runsaammin väkeä.

Munsala-Storskär 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Maakivi Storskärin keskiosassa, saaren korkeimman kohdan itäosassa. Kiveen on hakattu risti ja vuosiluku 1861. Perimätiedon mukaan pappi on pitänyt tällä kohdalla jumalanpalveluksen tullessaan kalastusleirille lunastamaan kymmenykset kalasaaliista.

Munsala-Storskär 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Storskärin keskiosassa sijaitseva suuri uuni, jota peittää pienempien kivien kerros. Uuni muistuttaa riihenkiuasta.

Munsala-Storskär 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Storskärin keskiosassa sijaitseva nelikulmainen kivimuuri, jossa on oviaukko. Tätä ovat ensimmäiset luotsit käyttäneet asuntona 1840-50 -luvuilla, ennen kuin saivat Krimin sodan jälkeen puutalon asunnokseen.

Munsala-Lillskär 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Keskiaikainen; Lillskärin eteläosan korkeimmalla kohdalla sijaitsee kaksi jatulintarhaa. Toinen jatulintarhoista on osittain vahingoittunut ja ilmeisesti vanhempi kuin toinen. Toinen on paremmin säilynyt ja turistien käymä kohde. Sen lähelle on tehty viime vuosina muitakin kivirakennelmia.

Munsala-Lillskär 2 (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Lillskärin itäosassa sijaitseva kalasaunan kivijalka. Kalasaunassa on pidetty jumalanpalveluksia.

Munsala-Lillskär 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lillskärissä, lähes saaren keskikohdalla, sijaitsee melko hyvin säilynyt kivijalka, jossa on sisäänkäynti pohjoisessa.

Munsala-Svartören 7 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Svartöarna saaren lounaisosassa sijaitseva, suuresta maakivestä alkava, melko hyvin säilynyt kivijalka.

Munsala-Svartören 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Svartören saaren lounaisosassa sijaitseva melko hyvynsäilynyt kodanpohja/kivijalka.

Munsala-Svartören 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Svartören saaren lounaisosassa, kalliolla, sijaitsee lähekkäin kaksi kulmikkaista kivistä rakennettua tuulensuojaa.

Munsala-Svartören 4 (Taide)
Historiallinen; Svartören saaren länsiosassa, Kummelbergetin eteläpuolella sijaitsee hyvinsäilynyt sammaleen peittämä kompassiruusu.

Munsala-Svartören 5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Svartöarna saaren länsiosassa, Kummelbergetin eteläpuolella on suuren kiven vieressä melko hyväkuntoinen asumuksenpohja/tomtning.

Munsala-Svartören 6 -7 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Svartöarna saaren länsiosassa, Kummelbergetin eteläpuolella sijaitsevat kaksi melko hyväkuntoista kodanpohjaa/tomtning ja useampi tuulensuoja, jotka ovat kasvuston peittämiä.Lähellä on lisäksi psytyjä kiviä ryhminä; niitä käytetty silakkaverkkojen kuivaamiseen. Myös nämä ovat kasvillisuuden peittämiä.

Historiallinen; Svartörenin saaren koillisosassa, kalliolla ja sen itäpuolella olevalla tasanteella sijaitsee hyvinsäilynyt asumuksenpohja/tomtning ja osittain hajonnut, mutta korjattu kompassiruusu.

Munsala-Svartören 10 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Svartören saaren koillisosassa, Hällskatapotten -nimisen pikkujärven pohjoispuolella on ryssänuuni, jonka yläosa on osittain avoin.

Munsala-Svartören 11 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Svartören saaren koillisosassa, Hällskatapotten -nimisen järven pohjoispuolella sijaitsee pienikokoinen tuulensuoja, joka lähtee suuren kiven luota.

Historiallinen; Svartören saaren itäosassa, Österbrunnen-nimisen järven kaakkoispuolella sijaitsee suorakaiteenmuotoinen, matalamuurinen rakennuksenpohja, jonka eteläpäädyssä on mahdollisesti ollut tulisija.

Historiallinen; Svartöre saaren etelälaidalla, Ganla hamnen -nimisen soistuneen lahden itäpuolella sijaitsee kodanpohja. Se on ladottu kahden suuren kivenlohkareen väliin pienemmistä kivistä.

Munsala-Jöusan 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saaren pohjoisosassa, kallion reunamalla, pohjoiseen pistävän niemen tyvessä sijaitsee suuresta maakivestä lähtevä kodanpohja/kivijalka (ns. tomtning)

Munsala-Storstensön (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Storstensören saaren keskiosassa, sen korkeimmalla kohdalla verkonkuivaustelineiden tukikivirivejä. Liittyvät ulkosaariston kalastukseen.

Vassor Kuniberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kunin peltoaukean eteläpuolella olevalla kallioisella mäellä, Rådmanin(?) päärakennuksesta n. 100-120 m koilliseen, kalliolla metsässä on kaksi latomusta:
Latomus (1) on pyöreistä kivistä tehty, suorakulmainen, n. 6 x 5 m kokoinen kivirakenne länteen viettävällä kalliolla. Rakenteen poikkileikkaus on kiilamainen, länsireunan korkeus on n. 0,5 m, itäreuna on matalampi. Rakennelmassa on isoista kivistä tehty reunakehä ja sisäpuoli on täytetty pienemmillä kivillä. Latomus on sammaloitunut, ja sen päällä kasvaa muutama 20-30 -vuotias puu.
Edellisestä n. 25-30 m lounaaseen, kalliopohjalla on särmikkäistä kivistä rakennettu, kolmion muotoinen latomus (2), jonka koko on 2,5,x 2,5,x 2 m ja korkeus 0,3-0,5 m. Latomuksen kaakkoispuolella on vielä epämääräinen kivikasa.

Middagshult (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laihianjoen eteläpuolella, noin 3,5 km joesta, valtatie 3:n eteläpuolella, Hälsingby-Pundars maantieltä noin runsas kilometri itään. Viljelyaukean itä-kaakkoisreunalla olevan laajan metsä- ja mäkialueen äärimmäisessä luoteispäässä, osaksi kalliolla on ryhmä röykkiöitä, matalia, läpimitta noin 7-3 m välillä. Osa röykkiöistä on pyöreitä, jokunen suorakulmainen, useimpia on pengottu. Suurimmat ja eniten pengotut ovat kiistatta hautaröykkiöitä, pienet epävarmoja.
Röykkiöistä yksi on tutkittu 1981 ja kaksi 1982. Vuoden 1981 löydöt varhaista rautakautta.
Inv. 2023: Paikalta havaittiin neljä röykkiöitä. Röykkiöt sijoittuvat mäkialueen kaakkoisosaan. Suurin röykkiöistä (röykkiö 1) sijaitsee aivan mäkialueen äärimmäisessä kaakkoispäässä. Alue on melko tiheää sekametsää ja maasto on paikalla kivistä.
Röykkiö 1 on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on noin 7 metriä. Se on korkeudeltaan noin 30 cm ja sen keskellä on noin 50 cm halkaisijaltaan oleva kuoppa. Röykkiötä on ilmeisesti pengottu. Röykkiö sijaitsee mäkialueen kaakkoiskärjessä. Kivet ovat suurimmaksi osaksi sammaleen peitossa.
Röykkiö 2 sijaitsee noin 4 metrin päässä röykkiöstä 1 luoteeseen. Epämääräisemmän muotoinen röykkiö on kooltaan noin 2 x 3 metriä. Korkeutta tällä on noin 25 cm. Kivet ovat suurimmaksi osaksi sammaleen peitossa.
Röykkiö 3 sijaitsee noin 3 metrin päässä röykkiöstä 2 luoteeseen. Se on kooltaan noin 3 x 2 metriä ja melko kulmikas. Röykkiön korkeus on noin 25 cm. Röykkiön länsi- ja lounasreunoilla erottuu selvästi isommat reunakivet. Kivet ovat suurimmaksi osaksi sammaleen peitossa.
Röykkiö 4 sijaitsee röykkiöstä 3 noin 12 metriä luoteeseen. Se on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on noin 3 metriä. Röykkiön keskellä on noin 0,8 metriä syvä kuoppa, jonka halkaisija on noin 1,5 metriä. Röykkiön pohjoispuolella on suurehko maakivi. Reunoilla erottuvat kivet ovat sammaleen peitossa.
Muuta: Röykkiö 5. Ei tarkastettu inventoinnissa 2023. Honkasen 1982 kaivama röykkiö ja sen viereistä ladelmaksi tulkittua kivikertymää. Merkitty Museoviraston kuparikyltillä. Tuskin muinaishauta, mahdollisesti myöhempi raivauskivikko liittyen ehkä vieressä olleeseen luonnonluhtaan. Sijainti 1982 tutkimuskertomuksen mukaan (KKJ1, x=6988 920, y= 1542 380 ja z=13.00).

Storhällorna 1-2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Metsä, kallioalue Pundarsista Helsingbyhyn vievän tien itäpuolella, noin 800 metriä tiestä, kivikko. Röykkiöt ovat kahdessa ryhmässä:
Storhällorna 1: 12 röykkiötä, metsässä, röykkiöistä kaksi on tutkittu. Röykkiöt ovat matalia, muutamassa punaisia hiekkakivilaakoja pinnalla. Röykkiöiden läpimitta on noin 3-5 metriä. Röykkiöistä löytyneen keramiikan perusteella ne ajoittuvat esiroomalaiseen aikaan.
Storhällorna 2: 2 röykkiötä, sijaitsevat edellisistä noin 80-90 metriä koilliseen, toinen tutkittu ja löydötön.

Tölby Brännskogen (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Mustasaaren Tölbyssä, Rimalan ja Pundarsin välisessä metsämaastossa, suuren voimalinjan länsipuolella vajaat 200 m linjasta, metsäautotieltä etelään noin 200 m. Paikka on kivikkoista mäkeä, joka on palanut noin 150 vuotta sitten. Mäellä on näkyvissä vanhan metsän ja istutusmetsän raja, jolla vanhan metsän puolella selvä kivivallin reunustama majanpohja ja siitä noin 10 m istutusmetsän puolella soikea painuma. Maanpinta on kivinen, rakenteet ovat lohkareisen kivirakan itäreunalle jäävällä tasaisella alueella, jonka ympärillä on harvakseen siirtolohkareita. Pohjoiseen laskeva rinne on louhikkoa.
Majanpohja on pyöreä, sisähalkaisija noin 4 m ja valli noin 1,5 m leveä. Valli on tehty noin päänkokoisista kivistä, suuaukko koillisessa, lounaisreunasta valli on maanpinnan tasalla ja erottuu kivettynä painumana. Suuaukon sivut jatkuvat noin 1,5-2 m suoran vallin reunustamana ja merkinnevät eteistilaa. Majanpohjasta noin 10 m länteen sijaitseva painauma on kooltaan noin 4 x 2 m.
Inv. 2023: Kohde on muinaisjäännösrekisterin mukainen. Kuvauksessa mainittua majanpohjasta noin 10 m länteen sijaitsevaa painaumaa ei havaittu maastossa.

Storhällorna-norra (Taide)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Mustasaaren ja Laihian rajan tuntumassa, Hälsingbyn kylän rajalla, Storhällorna -nimisen mäki- ja kallioalueen pohjoiskärjessä. Turvettuneella kalliopinnalla on kivirivien muodostama kompassiruusu. Kivirivit on ladottu kalliosta lohjenneista tai lohkaistuista, osaksi suorakaiteen muotoisista kivistä kahtena kerroksena. Rakennelman koko on 2,85 metriä pohjois-eteläsuunnassa ja 2,8 metriä itä-länsisuunnassa.
Latomuksesta kerrotaan, että se olisi tehty aikanaan maanmittaria odoteltaessa.

Rosenlund (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Alue on hakattu ja kohoumalla kasvaa nuori mäntymetsä. Kivirakenteiden koko on läpimitaltaan alle 3 metriä ja ne on tehty maakivien viereen ja/tai päälle. Annetussa koordinaattipisteessä sijaitsee osin suuren maakiven päälle, osin viereen tehty kivilatomus, joka sijaitsee korkeimmalla kohdalla, siitä koilliseen sijaitsee ainakin 7 ihmisen tekemää kivirakennetta ja lounaisrinteessä yksi. Luoteessa on asuinpaikaksi sopivaa tasannetta ja kivirakenteet näyttävät rajautuvan koillisrinteeseen. Koillisrinteessä kohti pohjoista on ehkä enemmänkin kivirakenteita vielä noin 30 m päässä annetusta koordinaattipisteestä, joskin näiden laadusta ei saa selvää ilman turpeen poistoa. Yksi kohteista on tehty asettelemalla yksi kivikerta pienen siirtolohkareen päälle. Pohjanmaalta tunnetaan siirtolohkareen päälle tehtyjä muinaishautoja (mm. Vöyri Vitmossen), mutta tämä rakenne on pieni ja syntynyt ehkä laitumen raivauksessa ellei se ole kalmistoon liittyvä kenotafi. Kohde voi olla moniperiodinen ja sisältää rinnan hautoja sekä myöhempiä metsälaitumen raivauksessa syntyneitä kivikasoja.
Annetusta koordinaattipisteestä 100 m koilliseen (6986 804/1543 094) on kivilatomus, mutta se on vanhalle niitylle johtavan talvitien kiveystä ja sijaitsee selvästi alempana kuin ym. rakenteet.

Korsholma (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Korsholman linna mainitaan ensi kerran Krytzeborgina vuonna 1384. Ilmeisesti Albrekt Mecklenburgilainen perusti linnan jo 1360-luvulla ja linna toimi Norrlannin (Pohjanmaan) hallintokeskuksena. Paikalla lienee sijainnut entuudestaan kirkko ja satama, kun linnaa perustettiin pienen saaren moreenikummulle kaupunginsalmen ääreen.
Tasoitettua noin 50 x 100 metrin suuruista lakea kiersi valli ja tätä matalampi valli sekä vallihauta, joka 1600-luvun lopulla oli vielä veden täyttämä. Vallien päällä oli hirsinen paaluvarustus. Varmuutta rakennusten materiaalista ei ole, mutta asiakirjoissa puhutaan vuodesta 1505 lähtien Korsholman kartanosta, joka oli puinen ja käsitti useita rakennuksia.
Nykyisin siitä on enää jäljellä tasalakinen kumpu.
Valleille alettiin rakentaa vuonna 1748 uutta maaherran virka-asuntoa, ja alkuperäinen rakennuskanta tuhottiin. Valleja tuhottiin vielä vuonna 1851 uuden virka-asunnon tieltä, mutta seuraavan vuoden Vaasan palo esti suunnitelmat. Nykyisin paikalla on nähtävissä rakennuskokonaisuuden ääriviivat ja muistoristi, jossa on teksti "Här restes Kristi kors i hednisk Nord/Tähän pohjan pakanoille Pyhä Risti rakennettihin".

Änkmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Närpiön ja Kristiinankaupungin rajalta 1,2 km pohjoisluoteeseen, Kristiinasta valtatielle vievän tien itäpuolella, valtatien länsipuolella ja teiden risteyksestä noin 600 metriä eteläkaakkoon. Röykkiöt ovat harjun laella ja koillisrinteellä. Maasto on harvaa männiköä ja maaperä kivikkoinen.
Röykkiöiden koko vaihtelee 8 ja 2 metrin välillä. Pienet röykkiöt ovat sammaloituneita, suurempia on kaiveltu ja ne ovat näkyvissä. Kaksi suurinta on merkitty peruskartalle. Röykkiöalueen tarkka laajuus ei ole tiedossa.

Bredmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteet sijaitsevat Närpiön ja Kristiinankaupungin rajalta noin 700 metriä luoteeseen, Bredmossenin kaakkois- ja Svartträsketin koillispuolella kallioisella ja harvapuustoisella mäellä. Vuoden 1972 inventointikertomuksen mukaan alueella on kolme tai neljä "kivettyä kuoppaa" sekä kolme kiviröykkiötä. Kuoppien läpimitta on 4-3 metriä.
Kohteet ovat epävarmoja, osa on mahdollisesti luontaisia. Alueen laajuus ei ole tiedossa.
År 2013 observerades 4 stycken diverse odaterade gropanläggningar. Rapport 2013: "På backen förekommer naturliga steniga arealer/stensamlingar. Inga människogjorda rösen finns på backen. Groparna kan vara t.ex. anskaffningsgropar av sten från historisk tid."

Mannfolk Bergkullen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hautaröykkiöt sijaitsevat Bäcklidenin viljelyaukean länsilaidalla, valtatie 8 länsipuolella, kilometrin tiestä länteen. Röykkiöt ovat kalliolla koillis-lounais-suuntaisen harjanteen korkeimmalla kohdalla ja koillisrinteessä. Paikalla kolme röykkiötä:
1) suurin hautaröykkiö on kallion koillispäässä korkeimmalla kohdalla. Sen koko noin 10x10 m, korkeus 1,5 m. Sen keskellä on laaja kraatterimainen kuoppa, joka kerrotaan kaivetun joskus 1920-luvulla. Eteläreunassa 2-3 m matkalla noin 0,35 cm korkea "reunusmainen" kynnys, jollainen mahdollisesti reunustanut koko röykkiötä. Röykkiössä paljon laakamaisia kiviä. Komea hiidenkiuas.
2) edellisestä noin 109 m lähes pohjoiseen alempana rinteessä on ollut röykkiö kolmen maakiven välissä. Nyt paikalla 2 m läpimittainen kuoppa, joka ehkä avattu 1920-luvulla.
3) suuresta röykkiöstä noin 75 m pohjoisluoteeseen on kahden kallionyppylän sivuilla ja niiden päällä kiveystä noin 7,5 x 2,6 metrin alalla. Kiveyksen korkeus on 40 senttimetriä. Tämä kiveys saattaa olla hajoitetun röykkiön jäänteet.

Tusunkallio/Finnåsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hautaröykkiö sijaitsee valtatie 8:n ja Närpiö-Teuva tien rieteyksestä Kallmossenissa 5,840 km kaakkoon, Viitin viljelysaukean etelälaidalla ja Tusunkallion eli FinnÅsbergetin itäkoillispuolella. Maasto viettää loivasti pohjoiseen. Paikalla on peruskallio paikottain näkyvissä ja rinne on metsäinen.
Röykkiön koko on 12x12 m, korkeus 0,7 m. Röykkiö on laakea ja sen pinnalla on 6-7 epämääräistä kuoppaa. Eteläosasta on poistettu kiviä 2 x 1,5 m laajalta alalta kalliopohjaan asti. Röykkiökivet ovat erikokoisia, joukossa on varsin suuriakin kiviä.

Lillmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Röykiöt sijaitsevat Närpiö-Teuva tiestä 150 metriä pohjoiseen, noin 2,4 km tien ja valtatie 8:n risteyksestä itään ja Lillmossenin länsipuolella, peltoalueelle pistävän metsäniemekkeen länsirinteellä, harvassa kuusimetsässä. Vuoden 1972 inventoinnissa paikalla havaittiin viisi matalaa sammaleen peittämää röykkiötä. Ne ovat läpimitaltaan 4 ja 1,5 metrin välillä, muutamissa on kuoppa ja hajottamisjälkiä. Etenkin pienimmät ovat epämääräisiä. Röykkiöt sijaitsevat lähellä toisiaan vain muutaman metrin välin.
Näistä röykkiöistä 40-50 metriä itään sijaitsee toiset viisi röykkiötä ja noin 26 metriä pitkä kiviaidan pätkä. Idemmät röykkiöt ovat samoin pieniä, matalia, osa epämääräisiä. Ne saattavat liittyä viljelyyn. Röykkiöalueiden tarkka laajuus ei ole tiedossa.

Häggfors/Mjödträsket (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kumpualue sijaitsee Nämpnäsin kylältä vajaat 4 km pohjoiskoilliseen Mjödträsketissä. Paikka on viljelysaukealle eli muinaiseen merenlahteen pistävä harjanne, joka on nykyisin vajaat 10 metriä merenpintaa korkeammalla. Maasto on loivaa itään viettävää laidunmaata, jolla on pieniä maakumpuja. Kummut ovat ruohottuneita ja monista pistää esille kiviä. Kumpujen lukumäärää ei mainita vuoden 1972 inventointikertomuksessa (10 kpl on summittainen arvio). Kumpujen koko vaihtelee 2-2,5 m ja 1-1,5 m välillä, korkeus 0,5 m. Sijoittelu on epäsäännöllistä, samoin kumpujen suunta.
Paikallisen vanhan perimätiedon mukaan kysymyksessä on kalmistoalue. Kumpuja ei ole tutkittu, ne ovat ajoittamattomia. Myöskään kumpualueen laajuus ei ole tiedossa.

Rävliden (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Västra Yttermarkin kylältä noin 5,9 km länsiluoteeseen, Nixmossenin länsipuolella ja Rävliden nimisen niityn luoteispuolella. Maasto on hakkuuaukeaa, jossa on suuria siirtolohkareita. Röykkiöt ovat itärinteellä noin 25 m rantalinjan tuntumassa. Suurin röykkiö on merkitty peruskarttaan.
1) suurin röykkiö, osaksi hajoitettu laajalle alalle, tai mahdollisesti kaksi vierekkäistä röykkiötä. Nykyisin läpimitta on noin 15 metriä. Röykkiön vieressä on suuri siirtolohkare.
2) matala pitkänomainen röykkiö, 5x2x0,5 m. Se sijaitsee 20 metrin päässä röykkiöstä 1.
3) laakea pitkänomainen röykkiö, koko 4x3x0,5 m. Röykkiön päällä on halkaisijaltaan yhden metrin levyinen kuoppa. Röykkiö 3 sijaitsee 11 metrin päässä röykkiöstä 2.
4) röykkiö laakean kivipaaden päällä, mitat 6x5x1,6 m (kivi mukana korkeudessa?), kahden kivikerroksen paksuinen, sammaloitunut. Se sijaitsee 7 metrin päässä röykkiöstä 1.
Näiden röykkiöiden luoteispuolella 25 metrin käyrällä ja noin 100 metriä leveällä ja 400 metriä pitkällä matkalla on lisää röykkiöitä. Röykkiöiden lukumäärä ei ole tarkkaan tiedossa, niitä on tarkastuksen mukaan ainakin 20. Röykkiöt ovat matalia ja sammaloituneita, pääosin pienehköjä, halkaisijaltaan 2-3 metriä. Joukossa on suurempiakin, joiden halakisija on noin 8 metriä. Maasto on kivikkoista ja peitteistä loivaa rinnettä, jossa on paikoin näkyvissä punaisia hiekkakiviä. Röykkiöistä on 1900-luvun alussa ajettu punaisia hiekkakivilaakoja talon perustuksiin. Talo sijaitsee taloryhmässä noin 700 m pohjoiskoilliseen röykkiöstä 1.

Alliden/Vadströms skogsskifte (Hautapaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Västra Yttermarkin kylästä 3,2 km länteen, Västermossenin ja Eiden länsipuolella, 300 metriä Furueidetiin vievän metsätien länsipuolella. Laakealla kaakkoisrinteellä on röykkiöitä, joita Jakob Tegengren kirjasi 1927 kaikkiaan 25 kpl, myöhemmät tiedot kertovat 40 röykkiöstä. Tegengren kutsuu paikkaa nimellä Vadströmin metsäsarka. Röykkiöt pieniä ja pienehköjä, läpimitta tavallisimmin 3-2,5 metriä, korkeus 0,5-0,6 metriä. Röykkiöiden lukumäärä ja alueen laajuus ei ole tarkasti tiedossa.

Edsbacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hautaröykkiöt sijaitsevat Västra Yttermarkin kylästä 2,4 km länteen, Västermossenin viljelysaukean länsipuolella, mäellä ja sen kaakkoisrinteellä. Hautaröykkiöt ovat Stenforsin talon pihamaalla ja metsässä talon pohjoispuolella laajahkolla alueella.
Vuosina 1938-1939 Jakob Tegengren tutki muutamia röykkiöitä (löydöistä päätellen ainakin 9 kpl) ja kartoitti alueen. Löydöt ovat rautakaudelta 300-luvulta 500-luvulle jKr.
Röykkiöistä osa vaurioitunut pihapiirissä, osa pengottu omin luvin jo kauan sitten. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee 9 ja 4 metrin välillä.
Löytöinä mm: rannerenas, keihäänkärkiä, putkikirves, värttinänpyörä, luisen kamman katkelmia, sormuksia, lasia(?), solki (okasasolki), palanutta luuta.

Finby Muliberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n ja Nämpnäs-Perälä -tien (681) risteyksestä n. 2,5 km länsiluoteeseen, Nordströmin tilalla Muliberget- nimisen mäen etelärinteen alaosassa. Paikalla on kivistä kylmämuurattu kehämuuri, jossa on kulkuaukko etelään. Muurilla on yhteensä pituutta noin 50 m, ja sen rajaaman kehän suurin halkaisija on noin 15 m. Muurin korkeus ja leveys vaihtelevat metristä puoleentoista metriin. Mäellä on avokivikkoa, jota on pengottu. Kehämuurin kivet ovatkin todennäköisesti peräisin tästä kivikosta.
Maanomistajan mukaan hänen isoisänsä on viljellyt paikalla humalaa 1800-luvulla, mutta tietoa muurin rakentamisajankohdasta ei hänelläkään ole. Kehämuurin sisällä maaperä on viljelysmaata, joka on lähempänä muuria moreeninsekaista. Muurin alla oleva kallio on paikoin sään ja ilmeisesti tulenpidon rapauttama. Viljelykerroksen alta löydetyistä hiilistä tehdyn radiohiiliajoituksen antama tulos on 1276 AD. Ajoituksen yhteys muuriin on kuitenkin epäselvä.
Vuonna 2001 kaivettiin koekuoppa muurin alle, kohtaan jossa muuri ei ollut suoraan kalliopohjalla. Muurin alla olevan hiekan yhteydestä löytyi liitupiipun varren katkelma. Vaikuttaa ilmeiseltä, ettei fragmentti ole voinut joutua sinne muurin rakentamisen jälkeen. Liitupiipun esiintyminen ajoittaa rakenteen summittaisesti 1600-1800-luvuille ja onkin todennäköistä että se on rakennettu alun perin humalatarhan suojaksi mäellä sijaitsevista kivistä.
Mulibergetin kohteeseen liittyy erilaisia tarinoita ja mm. puolustusvarustus- ja temppeli-teemoja on kerrottu.

Vitmossberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella, sen ja Teuva-Närpiö tien (681) luoteispuolella ja teiden risteyksestä noin 2 km luoteeseen. Paikka on koillis-lounais-suuntaisen moreeniharjanteen laki, jolla on paikoin näkyvissä avokalliota. Alueen yli kulkee Finnvägen/Mjölkvägen, vanha Teuvalle vievä kirkkotie, jonka varrella on useita hautaröykkiöitä. Röykkiö on itä-länsi-suuntainen ja pitkänomainen. Se on kooltaan 12x9 metriä, korkeus 1,3 metriä. Itä-, länsi- ja eteläsivuilla on pienempiä "kylkiäisröykkiöitä" sekä kaakkoisosassa tarhamaisia latomuksia noin 6 metrin matkalla. Tarhojen leveys on noin kolme metriä. Pääröykkiön keskellä on 3x2,4 metriä laaja ja 0,4 m syvä kuoppa. Röykkiö erottuu hyvin kalliomaastossa. Röykkiötä ei ole tutkittu.

Finby Brännskogen 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n ja Teuva-Närpiö tien (MT 681) risteyksestä 2,3 km pohjoiskoilliseen metsämaalla, joka on sora- ja kalliopohjaista. Röykkiöt ovat verrattain pienellä alalla lähekkäin. Useat röykkiöistä ovat muodoltaan pitkänomaisia, niiden koko vaihtelee 5 ja 2 metrin välillä. Pääosa röykkiöistä on hyvin matalia ja monet ovat kalliopohjalla. Röykkiöitä ei ole tutkittu eikä aluetta ole kartoitettu.
Näistä röykkiöistä noin 80 metriä etelälounaaaseen sijaitsee toinen röykkiöryhmä Finby Brännskogen 2 (545010018).

Finby Brännskogen 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n ja Svartbäckenin välillä, Svartlidenin viljelysaukean länsipuolella metsässä, Vargbergetin laelta noin 1500 metriä etelään. Maaperä on soraa ja kalliota. Paikalla on neljä röykkiötä lähellä toisiaan.
1) suurin 7x4,7 m, korkeus 0,5 m
2) röykkiöstä 1 kymmenen metrin päässä ja on kooltaan 5x8 m, korkeus 0,6 m. Röykkiö on kalliopohjalla ja sen juurella on suorakulmainen reunakiveys. Röykkiö on sammaloitunut.
3) röykkiöstä 2 kolmen metrin päässä on pieni röykkiö, kooltaan 3x4 m, korkeus 0,4 m.
4) röykkiöstä 3 kahdentoista metrin päässä on matalaa kiveystä, jonka läpimitta 2,6 m(epämääräinen).
Noin 80 metriä näistä röykkiöistä pohjoiskoilliseen sijaitsee toinen röykkiöryhmä Finby Brännskogen 1 (545010017).

Svartliden (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vargbergetin laelta 1,3 km etelään, Svartbäckenin ja valtatie 8:n välillä, valtatien itäpuolella, Finbyn ja Kåtnäsin kylien rajalla, noin 25 m rajalta etelään. Maasto on loivasti etelään viettävää metsäistä rinnettä, jossa on paikoin avokalliota. Kohteessa on kolme röykkiötä vierekkäin.
1) suurin röykkiö 4,8x3x0,4 m
2) metrin päässä röykkiöstä 1 on toinen röykkiö 4x2,6x0,5 m
3) kahden metrin päässä röykkiöstä 2 on epämääräinen kiveys, jonka koko on 2,5x1x0,4 m.
Kohdetta ei ole tutkittu tai kartoitettu.
Sijainti olisi 1972 inventoinnin perusteella tilalla 2:52 (nykyinen 2:79) eli noin 60 metriä rekisteripisteestä itään noin tilojen 2:79 ja 5:107 ja 21:17 leikkauskohdassa. rekisteripiste tilall 2:54 ja tämä numero ei ole muuttunut sitten 1971 peruskartan! Läpi kulkee peltotie ja kohde on voinut tuhoutua myös metsänkäsittelyssä.

Lassanders (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Svartbäckissä, Svartliden-peltoaukean pohjoispuolella olevassa pitkänomaisessa metsäniemekkeessä, Svartbäckenin tieltä noin 650 metriä länteen.
Maasto on tasaista metsämaata. Kohteessa on kolme erilaista kivirakennelmaa: jatulintarha, kaksi kivivallia tai -aitaa ja matala kiveys.
Jatulintarha on hyväkuntoinen vaikkakin sammaloitunut, sen läpimitta on 7,9x7 m. Se on koottu pienehköistä kivistä. Se sijaitsee tasaisella metsäaukealla. Siitä noin 11 metrin päässä on isoista suorakaiteen muotoista kivistä tehty sammaloitunut vallimainen rakennelma, jossa neljä isoa kiveä päät vastakkain. Samassa rinteessä alempana on epämääräisempi pienemmistä kivistä oleva matala valli, jonka korkeus on 0,4 m. Metsässä seitsemän metrin päässä jatulintarhasta on myös matala 4,5x5,5 m kiveys, mahdollisesti hautaröykkiön pohjakiveys.
Kohteita ei ole tutkittu. Jatulintarha ja röykkiö on mahdollisesti tunnettu aikaisemmin. Vallimuodostumat ovat mahdollisesti viljelykseen liittyviä.

Svartbäck Skog 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n ja Närpiö-Teuva tien risteyksestä 2,5 kilometriä koilliseen. Paikka on koillis-lounais-suuntainen metsäharjanne, jolla kasvaa kuusimetsää. Metsäharjanteen eteläpäässä on kaksi röykkiötä 26 metrin päässä toisistaan.
1) peruskarttaan merkitty röykkiö, jonka mitat ovat 10x8,8x1 m. Se on muodoltaan epäsäännöllinen ja siihen kuuluu suuri maakivi. Kiveyksessä on useita kuoppia, joista yhdessä on näkyvissä kyljellään oleva kivilaaka.
2) edellisestä 26 m pohjoiskoilliseen on toinen röykkiö, joka vaikuttaa ehjältä. Sen mitat ovat 4,4x3,8x0,5 m. Röykkiön pohjoispäässä on kalliota tai iso maakivi.
Röykkiöitä ei ole tutkittu. Molemmat ovat lähes kokonaan sammalen peitossa. Näistä röykkiöistä 120 metriä pohjoiskoilliseen sijaitsee vielä yksi röykkiö Svartbäck Skog 2 (545010022).

Svartbäck Skog 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee valtatie 8:n ja Närpiö-Teuva tien risteyksestä 2,5 kilometriä koilliseen, Karlå-Svartbäcken tien länsipuolella noin 180 m. Metsämaalla on suurehko, pitkänomainen sammaloitunut röykkiö, jonka koko on 8x4,5x0,4 m. Röykkiön pinnalla on kolme pitkänomaista, sammaloitunutta kuoppaa. Vuoden 1972 inventoinnissa oppaana ollut maanomistaja kertoi (1930-luvulla?) löytäneensä eräästä kuopista hapettuneen ohuen renkaan (pronssisormus?), jota ei enää osannut tarkemmin kuvailla. Rengas oli "aikoja sitten rikkoutunut ja hukkaantunut".
Röykkiötä ei ole tutkittu. 120 metriä sen etelälounaispuolella on kaksi muuta röykkiötä, kohde Svartbäck Skog 1 (545010021).

Mjölkvägen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n länsipuolella, valtatien ja Teuva-Närpiö tien pohjoispuolella, teiden risteyksestä 2,8 kilometriä pohjoisluoteeseen. Maasto on kallioinen moreeniharjanne Mjölkvägenin varrella (vanha Närpiön ja Teuvan välinen kirkkotie), jonka laella on kaksi röykkiötä kalliopohjalla noin 22 metrin etäisyydellä toisistaan.
1) eteläisempi hajotettu röykkiö, mitat 4,8x4,6x0,3-0,4 m, kalliopohjalla.
2) pohjoisempi suuri röykkiö kalliolla, mitat 14x13,5x1,7-1,2 m. Röykkiö on koottu suurehkoista kivistä, sen keskellä 1,4 m syvä kuoppa ja siinä kasvaa koivu (v. 1972). Röykkiön itäpäätä hajotettu jonkinverran.
Röykkiöitä ei ole tutkittu. Näistä röykkiöistä 90 metriä pohjoiskoilliseen sijaitsee vielä yksi röykkiö, ks. kohde Mjölkvägen 2 (545010025).

Mjölkvägen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella, valtatien ja Teuva-Närpiö tien risteyksestä 2,9 kilometriä pohjoisluoteeseen, Mjölkvägenin varrella, tien länsipuolella. Maasto on kuivaa kallioista soraharjua. Röykkiö on harjanteella kalliopohjalla. Se on hajoitettu laajalle alueelle. Kivet ovat sekakokoisia. Röykkiön pohja-ala on nykyisin 6x6 metriä.
Röykkiötä ei ole tutkittu. Noin 90 metriä etelälounaaseen siitä sijaitsevat röykkiöt Mjölkvägen 2 (545010024).

Milstolpliden B (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n länsipuolella 150-200 metriä tiestä, Milstolplidenin eteläpuolella olevalla metsäharjanteella, jossa on paikoin kallio näkyvissä. Röykkiöt ovat verrattain tiiviinä ryhmänä. Niiden koko vaihtelee 8 ja 2 metrin välillä. Osa on koottu maakivien viereen tai niissä on iso kivi silmäkivenä. Osa on hajoitettu metsätien teossa tai kaiveltuja. Röykkiöt ovat yleensä matalia, osa pitkänomaisia.
Röykkiöitä ei ole tutkittu tai kartoitettu. Alueen laajuus ei ole tarkasti tiedossa. Näistä röykiöistä noin 300 meriä etelään sijaisee kohde Milstolpliden A (545010016).

Björklund/Vargberget södra (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n itäpuolella, tieltä 60-80 metriä itään, Vargbergetin kallioalueen eteläisimmässä kärjessä. Röykkiöt ovat kalliopohjalla harjanteen lounaispäässä.
1) isompi röykkiö on kooltaan 12,5x9,5x2 metriä. Sen keskellä on kalliopohjaan ulottuva laaja kraatteri, jonka läpimitta on 3 m. Purettujen kivien seassa on runsaasti punaisia hiekkakivilaakoja.
2) edellisen lähellä 13 metrin päässä on pienehkö hajoitettu röykkiö noin 6 m²:n alalla. Vuoden 1972 inventoinnissa sammaloituneesta pohjasta otettiin talteen palanutta luuta.

Vargberget A (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n itäpuolella, Vargbergetin laen kallioalueen eteläkärjessä, laelta noin 900 m etelälounaseen. Maasto on metsäistä ja kallioista harjanteen lounaisrinnettä. Paikalla on kalliopohjalla neljä selvästi erottuvaa röykkiötä sekä joukko epämääräisiä, luonnonkivikossa olevia matalia kiveyksiä tai latomuksia, joiden luonteesta ja lukumäärästä ei ole mahdollista saada selvää ilman tutkimuksia.
Suurin röykkiö on merkitty peruskartalle. Sen koko on 7,5x6 metriä ja keskellä on laaja kuoppa. Muut neljä kalliolla olevaa röykkiötä ovat noin 4-2 metriä läpimitaltaan, enemmän tai vähemmän hajoitettuja.

Lilla Vargberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lilla Vargbergetin lounaisosassa, tieltä noin 70 metriä pohjoiseen kalliolla. Röykkiö on kooltaan 7x6,8 m, sen korkeus on 1,3 m. Röykkiön keskellä on laajahko kuoppa. Samalla kallioalueella koilliseen röykkiöstä on kiveystä, josta osa on luontaista, mutta osa ilmeisesti myös ihmisen tekemiä latomuksia ja röykkiöitä. Viimeksimainituista jotkut voivat olla itseasiassa luonnonkivikkoon tehtyjen kuoppien (rakkakuopat) reunavallia. Kohdetta ei ole tutkittu tai kartoitettu.

Yttermark Forsell (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella, Östra Yttermarkin eteläosassa olevan Gärdsbackenin ja Bengtsbackenin asutusten välillä, paikan pohjoispuollella ollut Petter Håkanin torppa. Röykkiö on metsämaalla loivalla pohjoisrinteellä, lähellä pientä metsätietä. Maaperä on soraa. Lähistöllä on sorakuoppia. Röykkiö on pitkänomainen, mitoiltaan 15,5x8 m, korkeus noin 1 m. Röykkiössä on neljä kuoppaa tai painaumaa, joiden läpimitta vaihtelee 1-2,7 metrin välillä. Kysymys on mahdollisesti pitkästä röykkiöstä tai neljästä vierekkäisestä röykkiöstä, jotka on rakennettu yhteen. Röykkiötä ei ole tutkittu.
Vielä 1971 peruskartassa nykyinen RN:o 2:9 röykkiön pohjoispuolella on viljelys.

Vargberget B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiveykset sijaitsevat valtatie 8:n itäpuolella olevan Vagrbergetin pitkällä itärinteellä lähes kilometrin matkalla. Vargbergetin loivempi itärinne on kivistä moreenia, jossa on laajalla alueella kasvillisuuden peittämää alkujaan luontaista kiveystä. Siinä on kuitenkin myös ihmisen tekemiä latomuksia, mm. muutamia röykkiön tapaisia, joissa näkyvissä myös punaista hiekkakiveä.
Koekaivauksessa vuonna 1982 tutkitut kaksi pientä latomusta olivat luontaiseen kivikkoon kuuluvia muodostumia. Ne sijaitsevat vuorella olevan urheilumajan eteläpuolella. Vuonna 1983 aluetta tarkastettiin lisää, mutta selkeitä röykkiöitä ei kotiseutuyhdistyksen ilmoituksesta huolimatta löytynyt. Alueen selvät röykkiöt ovat tarkemmin kartoittamatta.

Skrabbåsen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivirakennelmat sijaitsevat Norrnäsin kylästä 1,6 kilometriä itään, Skrabbåsenin kivikko- ja kallioharjanteen lounaisosassa, Nygårdin rakennusten länsipuolella. Kallion lähelle on tehty kaksi toisistaan noin 38 metrin päässä olevaa, kivistä ladottua "huonemaista" rakennelmaa, joista yksi seinä kuitenkin puuttuu. Rakennelmien tai latomusten koko on 4,6x4,4 m, korkeus 2,5 m. Alempi ei ole yhtä selvä kuin sen itäpuolella oleva ylempi rakennelma, mutta muuten samanlainen.
Rinteessä alempana on maakivien varaan rakennetut noin 110 asteen kulmassa toisiinsa olevat kivivallinpätkät, joiden pituudet ovat 3 ja 4 m. Rinne on silokalliota ja kohtalaisen jyrkkä, ei vaikeakulkuinen. Paikalla on ollut jyrkähkö ranta, joka on voinut olla hyvä satamapaikka (rautakauden lopulla tai keskiajalla?).

Kvelvermossen (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Västra Yttermarkin kylästä koilliseen, Kvelvermossenin ja Rotmossenin itäpuolella, metsäharjanteen kaakkoisrinteellä. Alueella on kahdeksan pientä ja pienehköä röykkiötä sekä kivikehä. Röykkiöiden koko vaihtelee 4 ja 0,6 metrin välillä. Ne ovat matalia. Osa pienistä röykkiöistä ovat epävarmoja. Suurin (n:o 1) on merkitty peruskartttaan. Röykkiöaluetta ei ole kartoitettu ja sen laajuutta ei tiedetä tarkasti.

Ängsby Pellfolk (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Västra Yttermarkin Rotmossenin koillispuolella, Rangsby-Ylimarkku tien eteläpuolella metsässä. Röykkiö on suohon pistävällä metsäniemekkeellä, kivikossa. Röykkiö on pitkänomainen, sammaloitunut. Sen koko on 5x4,5 metriä ja korkeus noin 0,6 metriä. Röykkiö on kasattu suurehkoista kivistä, sen keskellä on pitkänomainen kuoppa.
Jakob Tegengren mainitsee röykkiön 1928. Röykkiötä ei ole tutkittu.

Jättehöjden (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rangsbystä 2,5 km itäkoilliseen, Närpiö-Träskböle tieltä Ömosseniin vievän tien haarasta noin kilometri itään, Starrmossenin luoteispuolisen ylängön itäosassa, jota kutsutaan nimellä Jättehöjden. Maasto on metsää, rinne viettää loivasti itään ja kaakkoon. Alueella on kuusi röykkiötä, joiden läpimitta vaihtelee 7 ja 2 metrin välillä. Röykkiöt ovat matalia, useassa on keskellä kuoppa.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan röykkiöt sijaitsevat matalan ja melko kapean, vallimaisen harjanteen laella, sen itäpäässä. Maaperä röykkiöiden lähialueella on kivikkoinen hiekkamoreeni. Lähistölle tehdyissä koekuopissa ei ole havaittu merkkejä asuinpaikasta. Asuinpaikka voisi sijaita röykkiöiden etelä- tai länsipuolella, topografian ja maaperän perusteella arvioituna. Röykkiötä nro 6 ei havaittu - maasto on kyseisellä alueella luontaisesti melko kivinen.

Grytskäret W (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarha sijaitsee Grytskäretin länsirannalla, Söderhamnin eteläpuolella ja Storträsketin pohjoispuolella kalliolla noin 100 metriä rannasta. Säilyneisyys tai koko ei ole tiedossa. Kohde on merkitty peruskarttaan.

Grytskäret N (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarha sijaitsee Grytskäretin luoteisosassa, Högskäretin koillispäässä, kallioalueen itä-koillispuolella olevalla laajahkolla luontaisella kivikolla tai pirunpellolla noin 7,5 metriä nykyistä merenpintaa korkeammalla. Paikka on luonnonsuojelualueella. Jatulintarha on ladottu kivikolle, se on verrattain hyväkuntoinen, näkyvissä olevan osan läpimitta on 4-5 metriä.

Norrnäs Österbyn (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakenteet sijaitsevat Norrnäsin nuorisoseurantalon (Föreningshus) eteläpuolella, rehutehdasrakennusten itäpuolella, vanhan viljelysmaan eteläpuolella. Kallioisessa rinteessä ja osaksi kalliolla on kiviaitaa, kivikasoja, röykkiöntapaisia rakennelmia ja kivivallia. Paikka on tarkastettu vuonna 1980. Rakennelmat eivät vaikuta asumusten perustuksilta, mutta eivät luultavasti liity myöskään viljelyyn. Maastosuhteista ja tyypistä päätellen rakennelmat ovat verrattain myöhäisiä. Peruskartassa on muinaisjäännösmerkki tällä kohtaa.
2021. Kivirakenteet jatkuvat tilan 11:79 Träskhagen (niittyhaka) pohjoisrajalla, jossa on mm. iso kivimuuri ja heittokivivallia sekä kivinen karjasuoja tai kellari sähkölinjan paikkeilla rajaa. Rakenteet ovat arviolta noin 1800-luvun puolivälistä tai nuorempia. Tilan kivirakenteet liittyvät todennäköisesti tavalla tai toisella lähihistoriassa harjoitettuun maatalouteen oli sitten kyse kesälaitumista tai viljelystä.

Sofimyrsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Öster Yttermarkissa, valtatie 8:n itäpuolella, Svinbäcksmyranin hiekkakuoppa-alueen pohjoispuolella, Bredåsenin ja valtatien välissä. Paikka on kallioalueen eteläpäässä, länsirinteellä. Röykkiö on kalliopohjalla, sen läpimitta on 7 metriä, itäreuna on hajoitettu. Röykkiön keskellä on kaiveltu kuoppa, reunoilla kasvaa kaksi mäntyä.

Svinberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; 1978. Röykkiö sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella, Bredåsenilta koilliseen. Metsäautotien pohjoispuolella on Svinberget niminen kallioalue, jonka laki on noin 55 m merenpinnasta. Kalliolla, mäen pohjoisrinteellä, noin 100 metriä länteen laella olevasta sorakuopasta on kiviröykkiö. Röykkiö on hyvin huonokuntoinen, sen läpimitta on 6-8 metriä. Se on keskeltä kuopalle kaiveltu ja hajoitettu. Röykkiökivien joukossa on punaisia hiekkakivilaakoja.
2020. Kohde oli ennallaan. Röykkiö on matala ja siinä oleva kuoppa n. 1,5 metriä halkaisijaltaan ja n. 30-40 cm syvä, pinnalla kasvaa sammalta, jäkäliä ja varpuja, punaista hiekkakiveä ei nyt ollut näkyvillä. Röykkiö sijaitsee ohuen pintakasvillisuuden peittämien kallioiden välissä suojaisessa kohdassa, joten se ei erotu helposti ympäristöstään. Svinbergetin laella on runsaasti soranotossa syntyneitä kuoppia, ei kuitenkaan röykkiön välittömässä läheisyydessä (50 metriä kaakkoon on vanha soranoton koekuoppa).

Myran NW (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee Norrnäsin länsipuolella, Norra bystä Verkanin venerantaan vievän tien pohjoispuolella, Myran-nimisen vilejlysaukean länsipuolella, 750 metriä tieltä pohjoiseen. Maasto on loivasti itään ja etelään laskeva kalliomaasto, joka kasvaa harvaa männikköä. Sen itäosassa olevan korkeamman kohdan laella on pienialainen pirunpelto, joka on pääosin kasvillisuuden peittämä. Sen reunalla on säännöllisen pyöreä, noin 6 metrin läpimittainen ja 0,5-0,7 metrin korkuinen kiviröykkiö, jossa on toista metriä laaja kuoppa keskellä. Röykkiö on hyväkuntoinen ja selvärajainen, joskin sammalen ja jäkälän peittämä. Lähellä, muutaman metrin päässä on sammaleen alla matalia kivikasautumia, jotka voivat olla Hembygdsföreningenin tarkoittamia epämääräisiä röykkiöitä, tai voivat olla myös pirunpellon kivikossa tehtyjen kaivelujen jälkiä. Tuoreita kaivelujälkiä ei kuitenkaan ollut näkyvissä.
Röykkiö on "pronssikautistyyppinen", mutta sijaintinsa perusteella se voi olla peräisin aikaisintaan esihistoriallisen ajan lopulta tai keskiajalta. Kysymys voi myös olla esimerkiksi merimerkistä tai jopa rajaröykkiöstä. Asia tulisi selvittää historiallisista lähteistä.

Lappnäsberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat 3 km luoteeseen Närpiönjoesta Näveråsenin kohdalta, noin 600 m Lappnäsin taloista länteen, metsämaastossa, maantien länsipuolella. Lappnäsbergetin laella, korkeimman kohdan lounaispuolella rinteellä, verrattain tasaisella alueella on taimikossa 3-4 selvästi erottuvaa matalaa, läpimitaltaan noin 3-4 metriä olevaa röykkiötä. Niistä pari on tehty suurten siirtolohkareiden vierelle. Paikallisten oppaiden mukaan röykkiöitä on viereisellä hakkuuaukealla enemmänkin, mutta niitä ei äestykseltä ja hakkuujätteiltä pystynyt erottamaan. Taimikossa, jossa röykkiöt ovat, on lisäksi havaittavissa tasaisia, kivettömän näköisiä, ympäristöstä poikkeavia alueita, jotka saattavat liittyä röykkiöihin tai mahdolliseen muuhun muinaiseen ihmistoimintaan. Kohdetta ei ole kartoitettu tai rajattu tarkasti.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan alue sijaitsee kallioilla, ja sieltä ei löytynyt aiemman kuvauksen mukaisia röykkiöitä. Ilmoitetun koordinaattipisteen kohdalla on luontaista karkeaa kivikkoa. Aiempi kuvaus sopisi paremmin n. 50-100 m luoteeseen sijaitsevaan mäntytaimikoita/nuorta metsää kasvavaan tai hakattuun alueeseen, mistä röykkiöitä etsittiinkin, tosin tuloksetta. Maanpinta on siellä epätasainen metsänaurausten jäljiltä ja heinittynyt, maasto kivistä ja myös isoja
maakiviä esiintyy. Kallioista itään ja kaakkoon on rämeistä maastoa ja kuusivaltaista metsää ja hieman yli 100 m etelään hiljattain hakattu metsäpalsta, joita alueita ei tarkastettu.
Kallion laella on kolmiomittaustornin 4 tukiröykkiötä alle 10:n metrin etäisyydellä toisistaan. Yksi röykkiöistä on hajonnut. Ympärillä on kasvillisuuden peittämiä kuoppia, joista kivet on otettu röykkiöihin. Kolmiomittaustorni on merkitty vuoden 1971 peruskartalle. Röykkiöt eivät ole muinaisjäännöksiä.

Norrskogens Fäbobacke (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Nixmossenin tieltä 1,5 km pohjoiseen. Maasto on metsää laakealla mäellä, jonka laella ja rinteillä on noin 200x200 metrin suuruisella alueella suuri määrä matalia ruohoturpeen peittämiä röykkiöitä. Närpes Hembygdsföreningenin laskujen mukaan röykkiöitä on yli 90.
Pääosa röykkiöistä on matalia, noin 2-4 m läpimittaisia ja vaikuttavat pinnalta katsoen rakenteettomilta. Osa on tehty isojen maakivien viereen tai ympärille. Yhdessä röykkiöistä mäen etelä-lounaisrinteessä on pinnalla näkyvissä hiekkakivilaakoja. Ryhmän suurin röykkiö sijaitsee alueen pohjoisreunalla rinteessä ja sen koko on 14x9 metriä. Röykkiö on turpeen ja kasvillisuuden peittämä, mutta pinnalla on näkyvissä runsaasti punaisia hiekkakivilaakoja. Röykkiö tutkittiin 1987-1988, jolloin löytöinä oli hiukan palanutta ja palamatonta luuta. Röykkiöön on tehty ilmeisesti useita eriaikaisia hautauksia, osa polttohautauksia, osa polttamatta. Viimeksimainittuun hautaustapaan viittaa länsipäässä ollut hiekkakivilaatoista tehty ihmisenmittainen, metsätöissä pahasti vaurioitunut paasiarkku.
Osa mäen pienistä röykkiöistä on mahdollisesti viljelysmuistoja, kenties esihistorilalliselta ajalta. Maaperässä on merkkejä mahdollisesta kaskeamisesta tai polttamalla raivaamisesta. Paikoin mäellä on pienialaisia tasaisia ja kivettömiltä vaikuttavia raivattuja alueita. Hembygdsföreningenin mainitsemia rakennuksenperustuksia ei tutkimusten aikana mäellä havaittu. Ne sijaitsevat mahdollisesti tien lähellä. Tarkka kartoitus on tekemättä koko alueella.
Vuoden 2013 inventoinnissa pyrittiin selvittämään jatkuuko muinaisjäännösalue aiemmin rajatusta etelämmäksi. Muinaisjäännösalue vaikutti olevan entisellään lukuun ottamatta useita tuulenkaatoja. Ilmoitettu määrä n. 90-120 röykkiötä vaikutti suurelta siihen nähden, kuinka paljon niitä kursorisesti havaittiin. Rakenteiltaan selvimmät, suurimmat ja kompakteilta vaikuttavat röykkiöt sijaitsevat mäen keskiosassa korkeimman alueen tuntumassa. Tutkittujen röykkiöiden läheisyydessä oli useita tuulenkaatoja sekä muuallakin pohjoisrinteellä. Niiden kohdilla havaittiin runsaasti punaista hiekkakiveä ja yhdessä puun juuristossa heikosti hiiltä.

Linjebacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Närpiön Öster Yttermarkissa, valtatie 8:n itäpuolella, Risåsenilta itään vievää metsäautotietä noin 4 km valtatieltä. Laakean, osaksi kallioisen mäenharjanteen itäpuolella on hiekkakuoppia, joista eteläisemmän reunassa oli näkyvissä liesi. Kuopan reunasta löytyi kvartsia lieden itä- ja länsipuolelta. Asuipaikka sijaitsee noin 65 m korkeuskäyrän muodostaman pienen saaren suojan eli idän puolella. Sijainti on useille kivikautisille pohjalaisasuinpaikoille tyypillinen.
Asuinpaikasta noin 180 metriä lounaaseen on metsässä sammaloitunut matala kivikasa. Se on tuskin kuitenkaan hautaröykkiö, pikemminkin rajaröykkiö.

Ömossa (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Närpiön pohjoisosassa, entisen Ylimarkun rajalta etelään, Hinjärven eteläpuolella, matalassa metsä- ja suomaastossa, metsäautotien vierellä. Paikalla on kolme röykkiöryhmää, joissa on yhteensä 19 röykkiötä. Katso erilliskohteet a, b ja c. Aluetta ei ole kartoitettu, koko alueen laajuus on 800x400 metriä.

Uggelliden (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Västra Kompassbergetille vievän metsäautotien vieressä. Alue on osittain metsää ja osittain hakkuuaukeaa. Paikalla on havaittu vuoden 1988 tarkastuksen yhteydessä kiviröykkiöitä kahdessa eri kohdassa. Pohjoisempana on ollut tielinjan ojaleikkauksessa pahoin rikkoontunut röykkiö. Sen itäpuolella on metsässä kaksi röykkiötä, jotka ovat myös osittain hajonneita. Etelämpänä tielinjan mutkassa on vielä yksi osin hajonnut röykkiö.

Västerberg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Västra Yttermartkista länteen, Pålåsenilta noin 700 metriä itäkaakkoon metsäisellä laakealla mäellä. Mäen eteläosassa on matala, noin 8-9 metrin läpimittainen röykkiö, jossa keskellä kaivelun jäljiltä vanha kuoppa. Röykkiö on sammaloitunut. Samalla mäellä, isosta röykkiöstä etelään on ainakin 5 pientä matalaa kivikasaa, joista yksi ison maakiven vierellä. Vahva heinäkasvullisuus esti 1988 pienten röykkiöiden tarkan lukumäärän laskemisen, mutta niitä on paikallisten mukaan alueella enemmän. Aluetta ei ole kartoitettu.
Vuoden 2013 inventoinnissa paikannettiin yksi röykkiö, joka on vuonna 1989 löytynyt suurin röykkiö.
Lisähavaintona aikaisempaan tuli se, että röykkiö on koottu ison matalan maakiven viereen. Röykkiön funktio ei selvinnyt. Eteläpuolinen mäen kärki tarkastettiin, mutta muita röykkiöitä ei löytynyt. Alueella oli tehty hiljattain metsänharvennusta, ja jonkin verran hakkuujäte vaikeutti näkyvyyttä, mutta mahdolliset röykkiöt olisi ollut mahdollista havaita, jos niitä paikalla olisi. On
mahdollista, että ne ovat hävinneet aiemmissa metsätöissä.

Bastubacken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Väster Yttermarkin länsipuolella, Pålåsenilta noin 1 km kaakkoon, metsämaalla. Paikalla on kaksi ryhmää röykkiöitä 200 metrin päässä toisistaan, yhteensä röykkiötä on seitsemän tai kahdeksan. Aluetta ei ole kartoitettu. Katso erilliskohteet.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan alue oli hakkuiden jälkeen tiheän koivupusikon valtaama, jossa kulkeminen oli mahdotonta ja kohteiden etsiminen ei juurikaan onnistunut. Maan pintakerrokset ovat tuhoutuneet metsänaurauksessa. Vain yksi röykkiö voitiin paikantaa, noin 50 m luoteeseen ilmoitetusta koordinaattipisteestä. Se on jonkin verran tuhoutunut, ilmeisestikin metsätöissä. Röykkiön mitat: noin 4 x 2 m, korkeus noin 30 cm, kivet keskimäärin noin 30 cm halkaisijoiltaan, mutta useita isompiakin kiviä. Rakenteen pinta oli auki ja hautaukseen viittaavaa, kuten palanutta luuta tms. ei havaittu. Vuoden 1971 peruskartalle on merkitty pelto noin 400 m kaakkoon.
Noin 300 metriä lounaaseen paikalta on Bastuback, joka tarkoittanee ns. metsäsaunaa eli tilapäistä oleskelua (tervan- tai hiilenpoltto) varten. Paikalla ei ole käyty, mutta oppaiden mukaan rakennuksesta ei ole merkkejä näkyvissä.

Storskatan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Storskatanniemen kaakkoisrannalla, kivisessä ja kallioisessa maastossa, metsäisellä rannalla, rantahuviloiden yläpuolella ja pihoilla on noin 300 metrin matkalla kaikkiaan 32 kivistä tehtyä rakennelmaa, joista pääosa on ryssänuuneja, osa röykkiöitä. Yksi uuneista on lähes ehjä ja hyväkuntoinen, muut hajonneita ja hajoitettuja, osa aivan tunnistamattomiksi maatuneita ja sammalen peittämiä kivikasoja. Lukumäärä perustuu Närpes Hembygdsförningenin tietoihin. Selvästi maastossa erottuvia, uuneiksi luokiteltavia rakennelmia oli vuonna 1988 tehdyssä tarkastuksessa 10.
Ryhmässä A on 19 kpl, ryhmässä B 13 kpl. Ryhmän B kohteista osa on karttalehden 1241 01 Kaldonskär puolella. Aluetta ei ole kartoitettu tarkasti.

Brännmossen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten itä-kaakkoisosassa, Komossan asutuksen länsi-luoteispuolella, Röukasträsketin (Röykäsjärvi) pohjoispäästä noin 2 km pohjoiseen. Brännmossenin itälaidalla olevilla kalliosaarekkeilla on kaikkiaan viisi hautaröykkiöitä, kohteet 559 01 0001-559 01 0004.
Keskimmäisessä, luode-kaakko suuntaisessa saarekkeessa on luoteisreunalla kalliopohjalla röykkiö, läpimitta noin 3-5 m.
Merkitty peruskarttaan 1968 täydennyskartoituksen yhteydessä.

Brännmossen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten itä-kaakkoisosassa, Komossan asutuksen länsi-luoteispuolella, Röukasträsketin (Röykäsjärvi) pohjoispäästä noin 2 km pohjoiseen. Brännmossenin itälaidalla olevilla kalliosaarekkeilla on kaikkiaan viisi hautaröykkiöitä, kohteet 559 01 0001-559 01 0004.
Röykkiö sijaitsee keskimmäisen saarekkeen kaakkoisosassa kalliolla, läpimitta noin 3-5 m.

Brännmossen 4 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten itä-kaakkoisosassa, Komossan asutuksen länsi-luoteispuolella, Röukasträsketin (Röykäsjärvi) pohjoispäästä noin 2 km pohjoiseen. Brännmossenin itälaidalla olevilla kalliosaarekkeilla on kaikkiaan viisi hautaröykkiöitä, kohteet 559 01 0001-559 01 0004.
Brännmossenin pohjoisimmat röykkiöt sijaitsevat pienehköllä saarekkeella, toinen ylempänä kalliolla, toinen lounaisrinteellä. Röykkiöiden läpimitta on 3-5 m.

Björnkärret (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kimonjoen viljelysaukean itäpuolella, Björnkärretin luoteispuolella on kalliolla kaksi hautaröykkiötä, joiden läpimitat ovat noin 6 ja 4 metriä.

Jätteberget 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten ja Munsalan/nykyisen Uusikaarlepyyn rajan lähellä, runsas kilometri rajalta länteen, Jättebergetin pohjoispuolella olevalla kallioisella erillisellä saarekkeella, Österbyn asutuksesta runsaat 2 km eteläkaakkoon. Kalliopohjalla on noin 14 metrin läpimittainen kiviröykkiö, joka on keskeltä pengottu. Röykkiötä ei ole tutkittu.
Kohde on merkitty kartalle täydennyskartoituksessa 1968.
Inv. 2013. Kohteen kuvaus vastaa aiempaa. Röykkiö erottuu selkeänä rakenteena avokalliolla. Keskellä näkyvä kuoppa saattaa kuulua röykki-ön alkuperäiseen rakenteeseen, eli kyse ei olisi myöhemmästä penkomisesta. Kohteen läheisyydessä kulkee metsäkoneen ajoura ja läheisellä metsäalueella on suoritettu kunnostustoimenpiteitä.

Jätteberget 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Oravaisten ja Munsalan/Uusikaarlepyyn rajalta noin 1,2 km länteen, Jättebergetin kallioalueen länsiosassa, kallioisella niemekkeellä on kalliopohjalla pitkänomainen hautaröykkiö tai mahdollisesti kaksi vierekkäistä ja pengottua röykkiötä. Rakennelman koko on kaikkiaan noin 30 x 14 metriä.
Ei tutkittu.
Inv. 2013. Aiemman kuvauksen mukainen. Kohde näyttää laajalta kallion korkeim-malla kohdalla sijaitsevalta kivikolta, jossa useita kraatterimaisia muodostelmia. Paikalla tuli vaikutelma useasta kivirakennelmasta koostuvasta kokonaisuudesta.

Björnstensberget 1 (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Oravaisten ja Munsalan/Uudenkaarlepyyn rajalta länteen noin 1 km, Jättebergetin-Björnstensbergetin kalliomaastossa. Björnstensbergetin laella kalliolla on kolme hautaröykkiötä, joiden läpimitta on 2-6 metriä. Kaikkia on pengottu ja ne ovat tutkimattomia.
Vuoden 1948 raportissaan Jacob Tegengren mainitsee paikalta kaksi röykkiötä, kooltaan 3,5 x 4 m ja 4,2 x 3 m, molemmat ovat keskeltä pengottuja.
Röykkiöt ovat noin 80 m länteen Björnsteniksi kutsutusta siirtolohkareesta (peruskartalla).
Inv. 2013: Paikalla havaittiin vain kaksi röykkiötä, jotka sopivat mittojensa puolesta Jacob Tegengrenin kuvaukseen. Kolmatta röykkiötä ei havaittu. Kolmas röykkiöksi tulkittu kohde saattaa olla röykkiöstä 1 noin 75 m lounaaseen sijaitseva rajamerkki. Röykkiöt sijaitsevat harvaa mäntymetsää kasvavalla avokalliolla.

Hyphällorna (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten koillisosassa, Oravaisten ja Vöyrin rajalta noin 260 m koilliseen, noin 3 km Kimon tehtaalta lounaaseen, Kuckusmossenin viljelysaukean länsireunalla. Kohde on metsäinen laaja kallioalue. Loivalla itärinteellä metsikössä on lähekkäin kaksi suurta röykkiötä kalliopohjalla, muodoltaan pyöreitä, läpimitta noin 6-10 m. Kummassakin on keskellä kuoppa, mutta muuten hyväkuntoisia.

Fallback (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kimonjokilaaksossa, noin 660 m itään maantieltä ja 820 m itään Kimonjoesta, Kimon tehtailta noin 1800 m pohjoiseen. Alueella on viljelysaukean itälaidalla avokallioita, joista eteläisin alue on nimeltään Fallback. Pitkänomaisella, pohjois-eteläsuuntaisen kallion laella on lähekkäin neljä röykkiötä, joista kolme on hyvin maastossa erottuvia, neljäs on kokonaan hajoitettu. Edellisten läpimitat ovat noin 12 - 6 m välillä, jokaisessa on aarteenkaivajien kuoppia.
Röykkiöiden sijainti on komea ja pronssikauden hautaröykkiöille tyypillinen.

Rimsberget/Högbergskärr (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kimonjoen laakson itäreunalla, joesta noin 1 km itään, Kimon tehtaalta noin 2,6 km pohjoiseen, kallioalueella, Bäckeshällorna ja Fallback röykkiöryhmien välissä.
Kalliolla, joka on tunnettu nimellä Rimsberget on kaksi kiviröykkiötä:
1) pyöreä, noin 8 m läpimittainen, matala, hajoitettu röykkiö kalliopohjalla
2) noin 8 m edellisestä itään röykkiö, pyöreä, läpimitaltaan noin 14 m, verrattain hyväkuntoinen (tiedot 1921).
Röykkiö on merkitty peruskartalle 1968.

Bäckeshällorna S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kimo-Oravainen maantieltä noin 1400 m itään, Kimonjokilaakson itäpuolella olevan kallioselänteen pohjoisosassa, noin 3 km Kimon tehtaalta pohjoiseen. Laajan ja laakean kallioalueen laella, länsi-lounaisrinteellä on kolme hautaröykkiötä, joista ilmeisesti suurin on merkitty peruskartalle.
Röykkiöiden mitat (1921 tarkastuksen tietojen mukaan):
1) läpimitta 10 m, pyöreä, matala, verrattain hyväkuntoinen, kalliopohjalla
2) pyöreä, läpimitta noin 4 m, lähes kokonaan hajoitettu
3) pyöreä, läpimitta noin 6 m, melkein koskematon

Bäckeshällorna N (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kimonjokilaakson itäreunalla kalliomaastossa, Bäckeshällorna (Bäckishällorna) kallioalueen luoteis- ja eteläreunassa:
A) Kallion luoteisosassa on jo vuoden 1902 luettelossa mainitut viisi röykkiötä, joista kaksi on suurta, läpimitaltaan noin 12 ja 17-15 metriä, molemmat yli 1 metrin korkuisia. Lisäksi mainitaan kolme muuta röykkiötä lähistöllä, kooltaan noin 8 ja 6 metriä läpimitaten. Kalliolla on vuonna 1976 tutkittu ja entistetty matala, pieni kokonaan hajotettu röykkiö.
B) Alueen etelä-lounaisrinteessä, röykkiöistä noin 170 metriä eteläkaakkoon osaksi luontaisessa rantakivikossa on kasvillisuuden osaksi peittämiä vallimuodostumia. Niistä osa kuuluu vuoden 1993 ja 1999 tutkimuksissa todettuihin jätinkirkkotyyppisiin asumusjäänteisiin, osa on rakkakuoppatyyppisiä, kivikkoon tehtyjä kehävallin ympäröimiä muodostelmia. Osa vallituksista ja kuopista on mahdollisesti luontaisia, osa selvästi ihmisen tekemiä ja käyttämiä. Löydöt viittaavat pyyntileiriin ja todennäköinen käyttöaika on pronssikauden alkupuoli.
Alueen kohteista puuttuu tarkempi yleiskartta.

Gamla-Paljak (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten ja Alahärmän rajan tuntumassa, Paljakan kylässä, Paljakan taloista (vanha Kihlin torppa ym.) noin 600 m länteen. Asuinpaikka sijaitsee viljelysmaalla peltojen läpi luode-kaakko suunnassa laskevan Skatabäckenin yläjuoksun varressa, lounaaseen viettävällä hiekkaisella rinteellä, jossa on heikosti erottuvaa törmää. Peltoalueelta on otettu aikaisemmin talteen kiviesineitä. Koekaivauksessa 1977 ei todettu ehjää kulttuurikerrosta tai rakenteita. Löydöt olivat ruokamultakerroksessa.

Lund (559010017) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Oravaisten kirkolta Kimoon vievän maantien varressa, mäenkumpareella tien pohjoispuolella. Moreenimäellä kivikossa, harvassa metsässä on pyöreähkö, noin 5-7 m läpimittainen, verrattain selvärajainen kivikasa. Tien ojasta on nostettu maata röykkiön reunan päälle, muualla myös varvukko peittää sitä. Keskellä kaivelun jälkiä.
Röykkiöstä ei ole aikaisempia tietoja. Lähimmät viljelykset ovat nykyisin noin 150 m päässä.
Mahdollinen hautaröykkiö, mutta myös myöhemmän viljely- tms. toiminnan tulosta.

Fårmossen 1-2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten ja Alahärmän rajan tuntumassa, Paljakannevan/Paljakmossenin länsipuolella, Paljakan asutuksen länsiosassa.
Fårmossen 1, löydöt pellosta. Koekaivaukset 1980, 1981.
Fårmossen 2, kaivaus metsätien ja pellon välissä edellisestä paikasta noin 200 m etelään. Maasto on hienoa, verrattain tasaista hiekkakangasta. Koekaivaukset 1985 ja 1986.
Fårmossen asuinpaikka näyttää sijoittuvan 1 ja 2 väliselle alueelle. Löydöt sekä nuorakeramiikkaa että Kiukaisten keramiikkaa.
Lähilalueelta on asuinpaikkalöytöjä lisäksi noin 700 m länteen olevalta Gamla-Paljak -nimiseltä peltoalueelta (kohde Oravainen 15, MJR 559 01 0015) sekä noin 800 m luoteeseen Torplindorna-peltoalueen reunalta ja mäkirinteen alaosasta (kohde Oravainen 22, MJR 559 01 0022).

Storbacken (559010020) (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten tehtailta noin 2,6 km kaakkoon, Kimonjoen itäpuolella, harvassa, 1980-luvun keskivaiheilla hakatussa metsässä. Maastossa on korkeampi, länteen pistävä niemeke, jonka länsi- ja itäpuolella on suota. Paikka on metsäautotieltä noin 200 m länteen.
Kalliopohjalla laajalla alalla on pahasti hajotettu röykkiö, jonka läpimitta nykyisin on noin 9-10 m. Sen keskellä on useita pengottuja kuoppia, joissa kasvaa koivuja. Kivet ovat keskikokoisia; joukossa muutamia hiekkakivilaakoja.

Torplindorna S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten itäosassa, Paljakan entisestä asutuksesta noin 800 m luoteeseen. Pitkän ja kapean peltoalueen/Torplindorna kapeikkokohdalta löytyi keväällä 1986 kyntötöissä muutama pala Kiukaistentyypin keramiikkaa. Pelto on ollut kesantona pitempään ennen edellä mainittua kyntämistä. Koillispuolelle metsään tehdyissä koepistoissa löytöinä kvartsia ja palanutta luuta, samoin ojaleikkauksesta.
Paikalla on ilmeinen asuinpaikka, jonka laajuus on tarkemmin määrittämättä. Maaperä on hienoa, kivetöntä hiekkaa.

Kimoängarna (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Oravaisten tehtailta noin 2,4 km eteläkaakkoon, Kimonjoen itäpuolella. Kivikkoisen mäen laella on ainakin kolme tai neljä kivikasaa, kooltaan noin 2-4 m läpimitaten, matalia, muutamat ison kiven viereen koottuja. Alempana länsirinteellä on vanhaa raivattua ja vieläkin maastossa erottuvaa viljelysmaata.
Kysymys voi olla kaski- ja hakamaasta, ja röykkiöt saattavat olla historiallisen ajan viljelysmuistoja.

Torplindorna N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten ja Alahärmän rajalta noin 1400 m länteen, Paljakan taloista noin 1 km luoteeseen, Torplindorna -nimisen pitkän ja kapean viljelysmaan luoteispuolella, lounaaseen viettävällä kivikkoisella rinteellä. Rinne on hakattu aukeaksi ja äestetty vuonna 1986 tai 1987. Rinteen alaosassa, joka yläosa on jonkin verran vähäkivisempää, on hiesu- ja hiekkamaata. Asuinpaikkalöydöt ovat keramiikkaa, palanutta luuta, kvartsia, muutama hiotun kiviesineen sirpale. Myös ruskeaa kulttuurimaata on näkyvissä äestysurissa. Löydöt näyttävät alhaalla rajautuvan rinteen alla kulkevaan traktoriuraan, jonka alapuolella on soistunut notkelma.
Löytöalueen pituus rinteen suunnassa on arviolta noin 80-100 m (koekaivaus tarpeen), leveys enintään muutama kymmenen metriä. Ylärinteen puolella on kivikkoa, joka on liian kivistä asumiseen.
Kohde on mahdollisesti samaa asuinpaikkaa kuin kohde Oravainen 22 Torplindorna S, joka sijaitsee hienohiekkaisella viljelysmaalla, samalla lounaisrinteellä paikalta noin 200 m kaakkoon.
Paikalta noin 600-700 m pohjoiseen on uusi metsäautotie.

Lågtöuren (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten kaakoisosassa, Komossan ja Paljakan välillä, Härmän maantien varressa olevalta Lågbergetin kallioalueelta noin 500 m lounaaseen, viljelusaukealla nimeltä Lågtöuren. Toukokuussa 1987 kynnöspellosta, hienosta, kivettömästä hiesumaasta löytyi kvartseja maan pinnalta muutaman kymmenen metrin säteellä. Maasto on tuskin havaittavasti lounaaseen laskevaa peltoa.
Kohteen laajuus, luonne ja säilymisaste edellyttävät koekaivauksia.

Kimon ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Röykasjärvestä laskevan Kimojoen varrella on noin viiden kilometrin matkalla useita peräkkäisiä koskia, joiden kaikkien rannoilla on ollut Kimon ruukkiin liittyviä tuotantorakennuksia, myllyjä, sahoja ja erityyppisiä rakenteita. Alimmasta vasarapajasta on noin kahdeksan kilometrin matka Oravaisten ruukille. Kimon ruukki sai perustamisprivilegion vuonna 1703. Masuuni rakennettiin melkein kymmenen kilometriä lähemmäksi merta, Oravaisiin. Rautamalmi saatiin Utöstä, Pohjanmeren eteläsaaristosta ja Herrängin kaivokselta Roslagenissa. Masuunilta harkkorauta kuljetettiin jokea pitkin Kimoon, jossa se taottiin kankiraudaksi.
Kimon rautaruukin toiminta on jakautunut kolmeen erilliseen yksikköön saman joen rannoilla (Alaruukki/Nedre hammaren, Keskiruukki/Mellanbruket ja Yliruukki/Övre hammaren). Niiden vesivoimaa säädellyt Röykasjärven rannalla oleva pato on yksi Suomen vanhimmista ja kookkaimmista.
Yläruukilla (Övre hammaren) on pato ja hyvin säilynyt 1784 rakennettu, myllyksi muutettu vasarapaja. Ruukinpaikan yläpuolella on käytöstä jäänyt tielinja ja komea kivisilta. Nykyisin alueella toimii Oravaisten teatteri. Keskiruukki/Mellanbruket eli Nyhammare on nuorin Kimon kolmesta kankivasarapajasta Mutta-nimisen kosken varrella.
Alaruukki/Nedre hammaren, Kimon ruukin varsinainen ydinosa, on sijainnut alimman kaksiosaisen kosken varrella. Siellä ruukkimaisema patoineen, patoaltaineen, ruukinkatuineen ja monine tuotantorakennuksineen on säilyttänyt hyvin 1700-luvun luonteensa. Ruukin päärakennuksen lisäksi siellä on käsipaja, mekaaninen verstas, joka rakennettiin nippupajan paikalle ja vasarapajan rauniot. Vasarapajasta on jäljellä noin puolitoista metriä paksut harmaakiviseinät ja niiden sisäpuolella voimakanavan rauniot sekä ahjojen pohjia. Pajan pohja-ala on neliömäinen ja se on kooltaan n. 20 m x 20 m. Etelä-, pohjois- ja länsiseinässä (seinät n. 3-4 m korkeat) on pyörökaarinen oviaukko. Itäseinää on revitty matalammaksi, kiviä on mahdollisesti käytetty sillan ja padon tarpeisiin. Läntisen oven päällä on luku 1791 ja kirjaimet BMB. Pohjoismuuri on kallellaan, ja länsiseinässä on halkeamia.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta (vasarapajan paikka Alaruukilla) ja esitetty pistemäisenä. Mahdollisia ruukkiin ja sen varhaisvaiheisiin liittyviä rakenteita on voinut säilyä laajemmallakin alueella myös Keski- ja Yläruukin alueella. 1980-luvulta lähtien Kimon ruukki on toiminut museona, jota hoitaa Oravaisten kotiseutuyhdistys.

Petalax-Rimossbacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahden eteläosassa, Rimossenin länsipuolella, Flatbergetistä lounaaseen. Rimossbacken on pitkä noin kaakko-luode –suuntainen moreeniharjanne, joka kasvaa lähinnä mäntyä. Kohteen pohjoisosaa halkoo metsäautotie.
Kyseessä on Maalahden laajin ja röykkiömäärältään suurin kohde. Röykkiöitä on noin pitkin harjannetta noin kilometrin matkalla, leveyttä kohteella on parhaimmillaan lähes 300 metriä. Röykkiöalue on kartoitettu vuonna 1974, mutta vuoden 2008 inventoinnissa tehtyjen havaintojen perusteella kohde ulottuu hieman pohjoisempaan kuin aiemmin dokumentoitu.
Vuoden 1974 kartoituksessa laskettiin ainakin 222 röykkiötä. Pääosa röykkiöistä on pieniä, läpimitaltaan noin 2 – 4 metriä, lisäksi on halkaisijaltaan 5 – 8 metrisiä sekä kolme yli 10 metristä röykkiötä. Gps-koordinaatteja ei mitattu röykkiöiden suuren lukumäärän ja ajan puutteen vuoksi, alue kierrettiin aluerajauksen saamiseksi.
Röykkiöistä tutkittiin 1974 – 75 kolme. Ne ajoittuvat paikan korkeuden ja
röykkiötyypin perusteella lähinnä esiroomalaiseen rautakauteen ja
aivan ajanlaskun vaihteeseen. Ajoittavaa esineistöä tai absoluuttisia ajoituksia kohteesta ei ole.
Vuoden 2013 inventoinnissa kartoitettiin voimajohtolinjauksen molemmilla puolilla röykkiöitä noin 450 m leveällä vyöhykkeellä. Metsätien eteläpuolella on tehty avohakkuu ja metsänauraus, ja tiheä pusikoitunut alue yltää tiestä lähes 100 m etelään. Röykkiöt sijoittuvat lähinnä mäentönkille, niiden välisistä notkelmista havaittiin joitakin röykkiöitä. Tien eteläpuolelta havaittiin joitakin metsänaurauksessa hajonneita röykkiöitä.
Osa röykkiöistä voi olla kaskiröykkiöitä. Kaskipeltoja on voitu perustaa entisille metsäpaloalueille.
Inv. 2023: Inventoinnissa tarkasteltiin muinaisjäännösalueen rajaa, jonka yhteydessä havaittiin 21 röykkiötä, jotka mitattiin GPS-paikantimella. Röykkiöiden koko vaihteli 2-6 metrin välillä. Alueen röykkiöitä ei kartoitettu tarkemmin. Tämä vaatisi kohdennetumman tutkimuksen. Muinaisjäännösalueen pohjoisosan läpi kulkee Flatbergsvägen-niminen metsäautotie. Sen pohjoispuolelta havaittiin kolme röykkiöitä noin 20–40 metrin päästä tiestä. Tämän kauempaa röykkiöitä ei havaittu. Inventoinnin aikaan ko. alueen havainnointimahdollisuudet olivat heinikosta ja hakkuutähteistä johtuen lähes olemattomat. Tien eteläpuolelta havaittiin 17 röykkiötä muinaisjäännösalueen reunojen läheisyydestä. Tiestä noin 70–90 metriä eteläkaakkoon havaittiin alueen isoimmat ja näyttävimmät röykkiöt. Yksi suunnitelluista tuulivoimaloista (nro 6) sijoittuisi muinaisjäännösalueelle sen länsiosaan.

Petalax-Lill-Tallmossen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden eteläosassa, Nybystä itään. Ryhmät a ja b sijaitsevat Petolahdelta valtatielle 8 johtavan tien varrella, sen pohjoispuolella, Trodamossenista itään, noin 230 metrin etäisyydellä toisistaan. Ryhmä c sijaitsee Holmströmasbackenilla, em. tieltä ampumaradalle erkanevan tien itäpuolella noin 700 metriä ryhmästä 1 itäkaakkoon. Ryhmät sijaitsevat moreenipohjaisilla mäntykankailla.
Ryhmässä a on 13 ja ryhmässä b 8 röykkiötä. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee 2 ja 6 metrin välillä, ne ovat enimmäkseen sammaloituneita, joissakin on kaivelun merkkejä. Röykkiöitä on luultavasti tuhoutunut tietä uusittaessa. Ryhmän c röykkiöistä ei löydetty kuin yksi. Se on L-kirjaimen muotoinen, pitkän sivun pituus on noin viisi metriä ja leveys noin puolitoista metriä, korkeus on noin puoli metriä. Kivirakennelma ei vaikuta esihistorialliselta.
Inv. 2023: Ryhmä c tarkastettiin inventoinnin yhteydessä. Alueen länsiosasta löydettiin yksi röykkiö, jonka koko oli noin 3,5 x 2 metriä ja sillä on korkeutta noin 0,7 metriä. Röykkiön kivet ovat suurimmaksi osaksi sammaleen peitossa. Ryhmän c itäpuolelta Holmströmasbackenin alueelta löydettiin kuusi uutta röykkiötä. Läpimitaltaan röykkiöt ovat noin 2,5–4,5 metriä, muodoltaan ne ovat pääosin pyöreitä. Yksi röykkiöistä on kranssimainen. Röykkiöt ovat voimakkaasti sammaleen peitossa, ja niiden korkeus vaihtelee 0,3–0,5 metrin välillä. Ulkomuodoltaan ne muistuttavat hautaröykkiöitä. Röykkiöt sijaitsevat kivikkoisella harjanteella noin 27 metrin korkeuskäyrällä. Etäisyys nykyisen muinaisjäännösalueen rajalta läntisimmälle röykkiölle on noin 19 metriä ja itäisimmälle noin 53 metriä. Petolahden ampumaradalle kulkevalle metsäautotielle etäisyyttä on noin 160 metriä. Kohteen aluerajausta laajennettiin itään kattamaan inventoinnissa löydettyjen röykkiöiden alue.

Petalax-Högbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohdetta ei löytynyt vuoden 2008 inventoinnissa. Koordinaattipisteen ympäristöä käytiin läpi, mutta röykkiöitä ei löytynyt. Seuraavassa on Mirja Miettisen kuvaus kohteesta vuonna 1974: ”Runsaat 2 km itään Lolaxin taloista, metsäalueella, pitkän luode-kaakko suuntaisen moreeniharjanteen koillisrinteellä on röykkiöitä kahdessa kohdassa. Koordinaattien osoittamassa paikassa on kymmenen matalaa, kasvillisuuden peittämää pientä röykkiötä. Niistä n 300 m kaakkoon kolme samanlaista röykkiötä. Röykkiöistä n 700 m itäkaakkoon on metsäsaarekkeilla Högmossenissa painanteita, jotka muistuttavat pyöreitä majan asumuksenpohjia. Koepistoissa ei löytynyt mitään , mutta maannos muistutti asuinpainanteissa Tallmosenissa (kohde Petolahti 16) ja Brännskogenissa (Petolahti 10) todettuja maannoksia.”

Petalax-Viitala Brännskogen (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden lounaisosassa Bjurnäs-Viitala maantien varrella, noin 200 m tieltä länteen, Brännskogen nimisellä paikoin louhikkoisella hiekkaisella moreeniharjanteella. Alue on mäntykangasta.
Miettisen aiempi kuvaus kohteesta kuuluu seuraavasti: ”Laakean mäkimaan korkein kohta on 26,3 m mpy ja sillä on pienialainen nyt osaksi kasvillisuuden peittämä luonnonkivikko ja siitä 200-300 m koilliseen on isompi luonnonkivikko. Pienemmän kivikon reunassa on pyöreä, kooltaan 7 x 8 m pinnalta kivetön alue, jonka keskellä on 1,5 x 2 m matala painanne. Kysymyksessä on ilmeinen asumuksenpohja, josta osa tutkittiin 1975-1976. Löytöinä paikalta on varhaisen metallikauden Morby-tyypin keramiikkaa. Punaruskeaksi värjäytyneessä kulttuurimaassa runsaasti hiiltä, palomaata ja palaneita ja rapautuneita kiviä.
Mäellä asumuspainanteen lounais- ja kaakkoispuolella on yli 90 erikokoista kiviröykkiötä, joista tutkittiin kaikkiaan neljä vuosina 1976 ja 1978. Röykkiöt olivat löydöttömiä, mutta osassa oli todettavissa rakenteita.”
Vuoden 2008 inventoinnissa asumuspainannetta ei onnistuttu paikallistamaan. Mäen päällä olevat kivikasat eivät vaikuttaneet röykkiöiltä vaan hiekanotossa syntyneiltä, joukossa voi tosin olla hautaröykkiöitäkin, mutta niitä on mahdoton erottaa joukosta ainakaan tarkemmin tutkimatta. Aiemmat löydöt kuitenkin todistavat, että alueella on ainakin asuinpaikka. Kohde vaatisi tarkkuusinventoinnin tarkkojen rajojen löytämiseksi.
Peter Holmbladin tarkastus 2009:
Pienien röykkiöiden muodostaman suuren ryhmän lisäksi Holmblad löysi Miettisen tutkiman asuinpaikka-/toimintakohteen. Viimeksi mainittu erottui lähinnä banaanin muotoisena palokivikumpuna tai vallina. Tätä rakennetta Holmblad vertaa lähinnä suuriin keittokuoppiin. Palokivien ja nokimaan muodostama korkea valli ei sovi muinaisen saariston kodanpohjalle tai vastaavalle, mutta suurista keittokuopista se ei eroaisi kovinkaan paljon.
Vuoden 2013 inventointi kohdistettiin muinaisjäännösalueen ja suunnitellun voimajohtolinjauksen väliselle alueelle. Inventoinnissa paikannettiin lisää röykkiöitä aiemmin rajatun muinaisjäännösalueen eteläpuolelta ja johtolinjauksen tuntumasta yksi peltoaita läheltä nykyisiä viljelyksiä.
Osa kartoitetuista röykkiöistä on kompakteja, osa epämääräisempiä. Kankaan kaakkoisreunalla toisen peruskartalle merkityn muinaisjäännösmerkin kohdalla on joitakin kuoppia, kivistä koostuvia vallimaisia ja röykkiömäisiä muodostelmia ja niiden välissä tasaisempia alueita. Joidenkin kuoppien epäsäännöllisen muodon ja jyrkkien reunojen perusteella paikalta on otettu lähihistoriassa maa-aineksia, myös osa röykkiömäisistä kivikasoista on selvästi resenttejä. Muinaisjäännösalueen kohdekoordinaattien paikkeilla on sijainnut vuoden 1970 peruskartan mukaan kolmiomittaustorni, ja voi olla, että jokunen alueen muodostelma liittyisi siihenkin. Vuoden 1974 inventointiraportissa mainitaan, että röykkiöitä on kaiveltu mahdollisesti jo vuosisadan alussa ja tämän jälkeenkin.

Petalax-Holmströms myran (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Rainemossenin pohjoispäässä Petolahti-Pirttikylä -maantiestä 400 m etelään. Paikka on metsäistä paikoin hiukan suoperäistä maastoa, jossa matalilla kumpareilla on ainakin 17 röykkiötä. Röykkiöt ovat pieniä ja matalia ja muutamissa on kaivelujen jäljiltä keskellä kuoppa.
Vuoden 2008 täydennysinventoinnissa todettiin 24 röykkiötä.
Inv. 2023. Tarkastus rajoittui aurinkovoiman hanke-alueelle eli muinaisjäännösalueen länsireunaan röykkiöiden 2 ja 24 muodostaman pohjois-etelä-suuntaisen linjan länsipuolelle, jossa ei kuitenkaan todettu röykkiöitä.

Petalax-Kallkärr/Skarpback (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohdetta ei löytynyt vuoden 2008 inventoinnissa koordinaattien osoittamalta paikalta eikä siitä noin 50 metrin säteellä. Alue kasvaa tiheää taimikkoa, joten havaintojen teko oli vaikeaa. Miettinen kuvailee kohdetta inventointikertomuksessaan seuraavasti: ”Kallkörretin taloista n 900 m etelään, matalan metsäisen mäenkumpareen pohjoisrinteellä kivikasa, n 10 x 12 m. Kiven hajanaisena, matalana kehänä, jonka sisällä muutama hyvin iso kivi. Röykkiötä pengottu useaan kertaan eikä alkuperäisestä muodosta ja koosta ole selvyyttä. Röykkiö on mahdollisesti sama, jonka sijainnista Chydenius mainitsee 1883 Korsholman kihlakunnan kertomuksessa : "…ett par ryska verst on kyrkan i Kalltjerrskogen".”

Petalax-Ribäcksbergen/Flatbergen (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Ribäckenin laakson länsipuolella, Flatbergenin eteläpuolella, 50 m metsäautotien pohjoispuolella. Kivikkoisella, aukeaksi hakatulla kangasmaalla, kallioiden juurella on kaksi painannetta, joista molempia koekaivettiin 1978.
Pohjoisemmassa painanteessa oli keskustan syvennyksessä palaneita kiviä ja hiiltä, ja kysymys lienee isosta kuoppaliedestä, ei asumuksenpohjasta. Eteläisemmässä oli hiilensekaista rikastunutta maakerrosta/likamaata, mutta ei palaneita kiviä tai muuta lieteen viittaavaa. Painanteet ovat ihmisen muovaamia ja liittynevät rannikon varhaiseen pyyntiasutukseen.
Inv. 2008. Tiheä mäntytaimikko, kohdetta ei löytynyt.
Inv. 2012: Nuorta havumetsää. Havaittu yksi laakea kuoppa. Maapohjaa ei ole muokattu, joten lähiympäristö ilmeisesti säilynyt ennallaan vuoden 1978 kaivauksen jälkeen.

Petalax-Långjuth (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Talon pihanurmikolla on suurehko laakea kivi, jossa on 3-4 kuppimaista, pyöreää syvennystä. Yksi kupeista on selvä, läpimitaltaan 3-4 cm ja toinen suunnilleen samankokoinen joskin hiukan epäselvempi. Loput syvennyksistä voivat olla osin luontaisia.

Näsiskatan (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Fäbodassa, Näsiskatanille vievän tien varressa, "Kaffestuganista" muutama kymmenen metriä länteen, Holmenin asutusalueelle luoteeseen vievän tien ja Näsiskatan tien risteyksen länsipuolella. Paikalla on ruohottuneet ja kasvillisuuden peittämät, saadun tiedon mukaan 1700-luvun rakennuksenpohjat (navetta ym.), joiden vierellä on kaksi pienehköä, matalaa maakiveä. Lähinnä rakennuksenperustusta olevassa kivessä on 6-7 kuppia. Edellisestä noin 6-7 m pohjoiseen on toinen kivi, jossa on näkyvissä yksi kuppimainen syvennys.
Paikan korkeuden perusteella kuppikivet ovat historialliselta ajalta. Paikkaan liittyvä tieto 1700-luvun asumuksista sekä jäänteet tukevat käsitystä, että kuppikivet kuuluvat samaan yhteyteen. Vuoden 2012 inventoinnissa ei asumusjäännöksiä todettu.

Pedersöre-Storback (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ähtävänjoen eteläpuolella, metsä ja suomaastossa, Tallmossenin etelälaidalla, Storbackenin kallioisen mäkialueen pohjoisreunassa, Åmanin päärakennuksesta noin 740 metriä koilliseen ja Ähtävän pitäjänrajasta noin 340 metriä länteen. Laakealla jäkäläisellä kalliolla harvassa männikössä on pieni säännöllisen muotoinen uunilatomus, jonka syvyys on 1 metriä, leveys noin 0,8 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Uuni on päältä avoin.
Perimätiedon mukaan uuni olisi isonvihan ajalta; lähistöltä on paikallisen tiedon mukaan löytynyt plooturahoja.

Pedersöre-Högbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pännäisten ja Forsbyn välillä, Purmonjokisuun eteläpuolella, Pännäinen -Purmo maantien eteläpuolella. Högbackan talosta noin 100 metriä lounaaseen on loivalla koillisrinteellä mustikkatyypin metsässä viisi matalaa röykkiötä noin 50 metrin säteellä. Röykkiöiden läpimitta on keskimäärin 4 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Yhdestä röykkiöstä oli turvetta poistettu; se oli selvärajainen ja sen keskellä olevaa kuoppaa oli turpeenpoiston yhteydessä syvennetty.
Mahdollisesti viljelys- tai raivausröykkiöitä?

Pedersöre-Gåsmossbacken 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Purmonjoen pohjoispuolella, Pedersören ja Purmon rajan tuntumassa, Stormyranin eteläpuolella olevalla Gåsmossbackenilla. Puolukkatyypin metsässä, loivalla koillisrinteellä, noin 15 metriä metsäautotieltä koilliseen on matala röykkiö, jonka läpimitta on noin 4 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiö on sammaloitunut ja sen keskellä on kuoppa. Hyväkuntoinen.

Pedersöre-Gåsmossbacken 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Purmonjoen pohjoispuolella, Hundrabergetiltä luoteeseen, Gåsmossbackenin etelälaidalla, metsäautotien lounaispuolella. Etelä-lounaisrinteessä sekametsässä on viisi matalaa röykkiötä. Ne ovat kasvillisuuden peittämiä, joten muotoa on vaikea määrittää. Mahdollisesti alueella on useampiakin samanlaisia röykkiöitä.
V. 1987 tarkastuksessa alue oli metsänuudistamisen yhteydessä äestetty ja röykkiöitä vaurioitettu.

Pedersöre-Hundraberget I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Purmonjoen pohjoispuolella, entisen Pedersören ja Purmon pitäjänrajan tuntumassa on Hundrabergetillä kaksi ryhmää suuria, tyypiltään pronssikautisia hautaröykkiöitä.
Pohjoisenpi ryhmä, Hundraberget I on Stormyranin kaakkoispuolella, kallioisella luoteisrinteellä, joka rajoittuu suohon lännessä. Noin 100 x 50 metrin laajuisella alueella on kaikkiaan 11 kivistä koottua hautaröykkiötä, joista kaksi on pitkänomaista. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee 3-10 metrin välillä, pitkänomaiset ovat jopa 15 metriä. Röykkiöiden korkeus vaihtelee 0,5-1,5 metrin välillä. Röykkiöt on koottu sekakokoisista vierinkivistä ja useissa on eri-ikäisiä penkomisjälkiä.

Pedersöre-Hundraberget II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Purmonjoen pohjoispuolella, vanhan Pedersören maalaiskunnan ja Purmon pitäjänrajan tuntumassa. Kysymyksessä on Hundrabergetillä olevista kahdesta röykkiöryhmästä eteläisempi.
Ryhmään kuuluu harvassa männikössä kalliopohjalla olevia röykkiöitä yhteensä 7 kpl. Ne sijaitsevat noin 170 x 60 metrin laajuisella alueella. Röykkiöistä yksi on pitkänomainen, kooltaan 12 x 6 metriä ja korkeudeltaan noin 1 metri. Muut ovat pyöreitä tai pyöreähköjä, läpimitaltaan 5-11 metriä, keskikoon ollessa noin 9 metriä ja keskimääräisen korkeuden noin 1 metri. Röykkiöt on koottu sekakokoisista vierinkivistä ja kaikissa on penkomisjälkiä. Siitä huolimatta ne ovat komeita ja useimmat ovat hyväkuntoisia.

Pedersöre-Himmelskullen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Himmelskullenin itärinteellä on komeat muinaiset huuhtoutuneet rantakivikot. Mäen laella on kaksi kivikkoon tehtyä, selvää asumuspainannetta muistuttavaa laajahkoa, pyöreää ja vallin ympäröimää kuoppaa, joiden keskellä kasvaa puu.
Painanteiden läpimitta valli mukaanlukien on noin 6 metriä. Alempana rinteessä on kivikossa 6 kpl edellisiä pienempiä kuoppia, joiden läpimitta on noin 3,5 - 4 metriä ja syvyys noin 0,6 - 1,2 metriä. Viimeksimainitut ovat vierekkäin ja niillä on ikään kuin yhteisiä väliseiniä. Mahdollisia pyyntiasumusten pohjia ja säilytyskuoppia?
Lidar 5p -korkekeusmallissa näkyy yllä mainittujen rakenteiden länsi-, luoteis- ja lounaispuolella hajallaan rinteessä ainakin seitsemän muuta kuoppaa ja lisäksi yksi mäen kaakkoisjuurella. Nämä näyttäisivät olevan samaa kokoluokkaa kuin maastossa havaitut kuopat, mutta syvemmän oloisia.

Pedersöre-Hundraberget III (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Purmonjoen pohjoispuolella, Hundrabergetille vievän tien länsipuolella, Pertar -nimisen viljelysaukean pohjoispuolella, loivalla länsirinteellä metsässä on matala, hajoitettu röykkiö. Röykkiön koko on noin 4 x 6 m ja korkeus 0,6 m. Se on kasattu sekakoisista vierinkivistä.

Pedersöre-Storkullan (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Purmonjoen lounaispuolella, Nåpjärvbäckenin ja Hömossenin viljelysalueen länsipuolella ja Lammossenin niitty- ja suoalueen pohjois-koillispuolella. Noin 300 metriä lounaaseen Järnin tilan päärakennuksesta kuusimetsässä on pienehköllä, tasaisella alueella noin 20 metriä tieltä kolme röykkiötä. Ne ovat "kranssimaisia", selvärajaisia, sammaloituneita ja melko isoista kivistä koottuja. Röykkiöiden läpimitta on keskimäärin noin 6 m ja korkeus noin 0,4-0,7 m. Kaikissa röykkiöissä on syvennys keskellä. Kahden röykkiön välissä on lisäksi epämääräistä kiveystä, joka voi kuulua röykkiörakennelmiin.

Pedersöre-Vistbacken 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Purmonjoen pohjoispuolella, Vistbackenin länsiosassa, jokivarressa olevan Lindin tilan rakennuksista koilliseen, viljelysaukean luoteiskulmassa. Hakkuualueen laidassa (vuonna 1974) tiheässä mäntytaimikossa lounaisrinteellä on kasvillisuuden peittämä ja vaikeasti havaittava matala, ilmeisesti hajoitettu ja levitetty röykkiö. Röykkiön läpimitta on noin 5 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Sen keskeltä on kiviä poistettu maanpintaan saakka.

Pedersöre-Vistbacken 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Paikka on moreenimäki viljelysten keskellä, Purmonjoen haarajokien (Purmo norra å ja Purmo södra å) välisellä niemekkeellä, maantien 741 itäpuolella. Taimikossa mäen laella ja ylärinteellä on 32 röykkiötä, joiden läpimitta on keskimäärin 4 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Useissa on keskellä kuoppa.
Pääosa röykkiöistä on yhteismaalla.

Pedersöre-Namnlösabacken 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kovjoen itäpuolella olevan Namnlösabacken -nimisen kallioalueen itäreunalla, tieltä noin 5 metriä luoteeseen. Metsässä on ehjä noin 4 metrin läpimittainen, sammaloitunut röykkiö, jonka korkeus on noin 0,6-0,5 metriä.

Pedersöre-Tegelstensbacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella, Lövöstä etelään Sandåsenille vievän kylätien länsipuolella, Tegelstensbacken -nimisellä mäen lounaisrinteellä, tieltä noin 70 metriä luoteeseen. Metsässä on iso röykkiö, joka on koottu sekakokoisista kivistä. Röykkiön läpimitta on noin 15 m ja sen keskellä on iso kuoppa (koko noin 10 x 4 m ja syvyys noin 2 m), jossa kasvaa mm. kaksi petäjää. Röykkiö on melko huonokuntoinen ja pengottu.

Pedersöre-Gjubbaskärr (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kovjoen itäpuolella, suon ja joen välissä olevalla pitkällä kallioharjanteella, noin 230 metriä tieltä etelään. Metsäisen kallioalueen pohjoispäässä on matala röykkiön pohjakiveys.

Pedersöre-Fräkmossbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pedersören ja Purmon entisestä pitäjänrajasta noin 1 km länteen, Kovjoen itäpuolella, kalliomaastossa, kallion korkeimmalla kohdalla on epämääräinen kivilatomus, jonka läpimitta on noin 8 metriä. Mahdollinen hautaröykkiö?

Pedersöre-Grävlandsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pedersören itä-kaakkoisosassa, noin 700 metriä Uudenkaarlepyyn rajalta itään ja 1,9 km Purmon entiseltä pitäjänrajalta länteen, Kovjoesta noin 900 metriä länteen. Kallioisen mäen kaakkoispäässä on hautaröykkiö, jonka läpimitta on noin 8 m ja korkeus noin 1 metriä. Röykkiön keskellä on kuopanne, jonka seinämissä näkyy paikoin selvää latomusta. Hyväkuntoinen.

Pedersöre-Spangarbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pietarsaaren kaupungin keskustasta kaakkoon, kaupungin kaatopaikan eteläpuolella, metsässä kallioilla on kahdessa ryhmässä yhteensä seitsemän röykkiötä, joista kaksi on tutkittu vuonna 1987. Eteläisen ryhmän tutkittu röykkiö on matala, 4 x 3 metrin kokoinen, silmäkivellinen röykkiö. Kivien lomassa oli hiekkaa ja jonkin verran hiiltä, osa kivistä oli palaneita. Pohjoisen ryhmän tutkittu röykkiö oli edellisen kokoinen, kivet olivat tasakokoisia ja yhdessä kerroksessa. Ainoa löytö oli pii-iskos.
Röykkiöiden ikä ja funktio jäivät tutkimuksissa tarkemmin selvittämättä. Ulkoisesti ne muistuttavat varhaisen metallikauden/pronssikauden hautaröykkiöitä, mutta sijainnin perusteella (vain noin 10 metriä merenpintaa ylempänä) ne ajoittuvat aikaisintaan rautakauden lopulle/keskiajan alkupuolelle?

Pörtom-Raineåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikan sijaintipaikka on Pirttikylän länsiosassa metsämaastossa oleva hiekkainen matala harjanne, jonka eteläpäässä on vanha pieni hiekkakuoppa. Hiekkakuopasta ensimmäiset saviastianpalat on saatu museoon jo 1904 ja 1912. Paikalla on tehty pienialaisia kaivauksia vuosina 1949 ja 1950 ja koekaivaus 1975. Ilmeisesti pääosa suhteellisen pienialaisesta asuinpaikasta säilynyt on metsämaalla. Asuinpaikka ajoittuu paikan korkeuden ja keramiikkatyypin perusteella kivikauden lopulle Kiukaisten kulttuurin aikaan. Liittyy maastollisesti ja myös ajallisesti noin 100 metrin päässä metsätien itäpuolella oleviin komeisiin pronssikauden hautaröykkiöihin (Småstenrösbacken 605010005).
Vuonna 1998 ympäristön metsä on hakattu aukeaksi. Asuinpaikka lähiympäristöineen on jätetty kuitenkin äestämättä. Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että alue kasvaa mäntytaimikkoa. Alue on rajattu kaivaustutkimuksisssa tehtyjen havaintojen perusteella.

Pörtom-Storstenrösbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Maalahteen liitetyssä Pirttikylän (Pörtom) kunnan pohjoisosassa, aivan nykyisen Maalahden eteläosassa, lähellä Närpiön rajaa. Pirttikylä-Petolahti maantie kulkee noin 1,3 km kohteen pohjoispuolella.
Selvästi erottuvalla moreenimäkiharjanteella on kaikkiaan 17 kiviröykkiötä. Röykkiöt sijaitsevat mäen pohjois- ja länsireunoilla osittain melkein rivissä. Röykkiöistä kuusi on hyvin suuria, läpimitaltaan 10-20 metriä. Näitä on jonkin verran kaiveltu. Muiden röykkiöiden läpimitta on 3-9 metriä ja ne ovat matalampia.
Storstenrösbacken on eräs komeimpia ja parhaiten säilyneitä röykkiökokonaisuuksia Pohjanmaan rannikolla. Röykkiöt mainitaan jo 1600-luvun lopun ja 1700-luvun lähteissä.
Pörtom hembygdsföreningenin opasteet tien vierellä ja paikalla.

Pörtom-Grässmossback-Krusaback (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Pörtomin Velkmossenissa, Maalahden rajan lähellä, Nojärvestä noin 1,6 km kaakkoon, maanteiden risteyksessä olevasta entisestä Pörtom Andelshandelnin filiaalista noin 100-150 m koilliseen.
Miettinen: Metsässä, mäenkumpareella, tasaisella kaakkoisrinteellä on ainakin 10 röykkiötä, jotka erottuivat vanhassa kuusimetsässä vuonna 1975 hyvin. Röykkiöt ovat läpimitaltaan noin 4-8 m, matalia, osassa on keskellä painanne. Alueella saattaa lisäksi olla pieniä ja vielä matalampia röykkiöitä. Opettaja Eino Ketolan tietojen mukaan 1959 alueella olisi noin 1 ha alalla ollut näkyvillä jopa 45 röykkiötä.
Tarkastus 2006: Avohakatulla alueella havaittiin kaikkiaan ainakin nelisenkymmentä pientä röykkiötä (otettu GPS-pisteet), joista osa oli rakennettu ison maakiven ympärille. Röykkiöt sijaitsivat noin 180 x 100 metrin laajuisella alueella. Pienempien röykkiöiden erottaminen tavallisesta metsäkivikosta oli varsin vaikeaa ja osaa onkin pidettävä jonkin verran epävarmoina, mutta osa röykkiöistä oli aivan selviä ja komeitakin. Komeimmat röykkiöt sijaitsivat tasaisesta metsämaastosta erottuvalla matalalla kumpareella, noin 70 m tiestä itäkaakkoon (koordinaattipiste).
Lisäksi röykkiöalueen pohjoispäässä oli ikään kuin kivirivejä ja kivettömämpiä alueita; ilmeisesti paikalla on myös vanhoja peltoraivioita.
Vuoden 2009 inventoinnissa tarkastettiin vielä Ribackvägenin länsipuolinen alue, josta löytyi vielä yksi röykkiö.

Pörtom-Kyrkskogen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Miettisen aiempi kuvaus; Röykkiöt sijaitsevat Pirttikylän Velkmossenissa, noin 2,3 km kaakkoon Velkmossenin tienristeyksestä, seurakunnan metsämaalla, Sturiksback-torpetin/Kyrktorpetin ympäristössä. Metsässä on kolmessa kohdassa röykkiöitä, niistä osa on ilmeisiä hautaröykkiöitä, osa luultavasti viljelys- tai raivauskivikasoja verrattain myöhäiseltä ajalta. Ne liittyvät ehkä Kyrktorpetin asutukseen. Paikasta käytetty myös nimeä Lisasback (torpan mukaan?).
Vuoden 1975 inventoinnin aikana metsä oli noin 15 vuoden ikäistä taimikkoa. Kun aluskasvillisuus ja risut oli aikanaan poltettu, olivat suurimmat röykkiöistä paikoin hyvin näkyvillä. Röykkiöitä on kolme ryhmää(ks. erilliskohteet). Ryhmä a on eteläisin (merkki peruskartalla), siitä 400 metriä luoteeseen sijaitsee ryhmä b ja tästä taas 400 metriä pohjoiseen sijaitsee ryhmä c.
Vuoden 2009 inventointi: Inventoinnissa ryhmistä a-c muodostettiin kustakin oma muinaisjäännöksensä. Ryhmä a = Pörtom Kyrkskogen, ryhmä b = Kyrkskogen 2 ja ryhmä c = Kyrkskogen 3.
Kohteessa on Pörtom Hembygsföreningenin 1970-luvulla tekemä kartoituksen mukaan useita kymmeniä röykkiöitä ja satamaksi arveltu kivirakennelma. Kartoitus ole tehty alueen kulotuksen jälkeen, jolloin röykkiöt ovat näkyneet hyvin. Kyseessä on enimmäkseen melko matalia ja pienehkö röykkiöitä, mutta joukossa muutamia hieman suurempiakin, joista kaksi isointa halkaisijaltaan noin 6 metriä ja korkeudeltaan puoli metriä ovat ns. sataman tuntumassa. Röykkiö ovat muutaman metrin etäisyydellä toisistaan ja niiden välissä on kuoppa. Satamaksi määritelty rakenne muodostuu kivivallista, jonka päissä on "siivekkeet" ulospäin. Vallilla on pituutta noin 12 metriä ja siivekkeillä 5-6 metriä. Arkeologi Peter Holmbladin arvion mukaan kyseessä voisi olla myös asumuksenpohja.
Inventoinnissa alueelta havaittiin parikymmentä röykkiötä, kivivalli mukaanluettuna. Inventoinnissa ei kyetty havaitsemaan kaikkia aikoinaan kartoituksessa havaittuja, koska alue kasvaa nykyisin noin 30-vuotiasta männikköä ja kenttäkasvusto on varvukkoa. Röykkiöitä paikannettiin siinä määrin, että alueen rajat saatiin määritettyä.

Pörtom-Pörtbäcken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat 700 metriä koilliseen vanhasta Pirttikylän ja Ylimarkun rajasta, Närpiönjoesta 200 metriä luoteeseen ja 300 metriä itään vanhalta maantieltä (Strandvägen). Viljelysten keskellä, talon koillispuolella jokivarressa on mäenkumpare, joka on 1970-luvulla paljaaksi hakattu. Maaperä on kivistä moreenia. Kumpareen laella on 48 kiviröykkiötä, jotka ovat läpimitaltaan 3-7 metriä. Röykkiöt ovat matalia ja tarkastuksen aikaan hakkuujätteiden vuoksi osittain vaikeita todeta. Isommissa on näkyvissä keskellä pengottu kuoppa. Röykkiöistä on tutkittu vuonna 1954 yksi ja 1976 yksi. Löytöinä oli Morby-tyypin keramiikkaa.
Mäellä on mahdollisesti myös asuinpaikka, vaikka sitä ei 1976 fosfaattikartoituksella voitu tarkemmin rajata.
Kohdetta ei tarkastettu vuoden 2009 inventoinnissa.

Pörtom-Karkåsback (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohteet sijaitsevat valtatie 8:n itäpuolella, Närpiönjokilaakson viljelysaukean reunalla, joen Pirttikylän kohdalla tekemästä mutkasta vajaat 3 km etelään. Viljelysaukealta kohoaa koillinen-lounainen-suuntainen korkeahko moreenimäki, joka on 400 m pitkä ja 200-300 m leveä. Mäen laella on muinaishautoja, eteläpäässä ja laella myös merkkejä asuinpaikasta.
Röykkiöistä osa on suuria, yksi pitkänomainen ja vallimainen (mahdollisesti luontainen). Selvien isojen hautaröykkiöiden läpimitta on 8-10 metriä, yhdessä on silmäkivi, yhdessä on punaisia hiekkakiviä pinnalla, kaikissa on penkomisjälkiä. Lisäksi paikalla on useita pienempiä, selvärajaisia matalia ja pengottuja röykkiöitä, joiden koko on 4x2 m, 6x3 m ja 5x2 m. Röykkiöiden lisäksi on vielä muutamia 2-6 m läpimittaisia matalia latomuksia. Turkistarhojen vierellä eteläosassa mäkeä on yksi röykkiö, jonka läpimitta on 4-5 metriä. Hiekkakuopan itäreunalla on epämääräisiä matalia kivikasoja, jotka saattavat olla luontaisiakin. Rakenteiden lukumäärä on tuntematon ja tarkka kartoitus tekemättä. Pörtom Hembygdsförening on laatinut opaskartan paikalle.
Kohdetta ei tarkistettu vuoden 2009 inventoinnissa.

Pörtom-Ryttåsback (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Närpiönjoen itäpuolella, noin 400 metriä itään valtatie 8:lta. Maasto on viljelysaukealla oleva pienehkö metsäinen mäenkumpare, jonka korkeimmalla, tasaisella laella on isoja siirtolohkareita ja koillisreunassa on pienehkö hiekkakuoppa (yhteismaata).
Mäellä kasvaa katajaa. Katajien seassa on useita kivikasoja, joista 2 tai 3 on selvärajaisempia, mahdollisesti hautaröykkiöitä.
1) röykkiö hiekkakuopan reunan lähellä, osaksi hajonnut tai hajoitettu, läpimitaltaan noin 8 m, esiintyy vanhoissa tiedoissa vuodelta 1959.
2) ja 3) pienempiä kiviröykkiöitä, läpimitoiltaan noin 4-5 m, edellisen lähellä, matalia.
Kohdetta ei tarkastettu vuoden 2009 inventoinnissa.

Pörtom-Partane (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Pirttikylän pohjoisosassa valtatie 8:n länsipuolella, tien ja kuivatun Partaträsketin välisillä kallio- ja kangasmailla.
Alueella on kolme röykkiörykelmää:
a) mäenkumpareen eteläreunalla, kalliolla, matala ja hajoitettu kiviröykkiö, koko 7x4,5 m.
b) edellisestä länteen runsaat 100 m, saman kankaan länsireunalla, lähempänä Partaträsketin rantaa, matalalla mäenkumpareella, sen etelä- ja keskivaiheilla on kolme röykkiötä: 4x3 m, pyöreähkö, kaiveltu keskeltä; 5x3 m, keskikokoinen, keskeltä kaiveltu; edellisistä länteen noin 30 m, koko 6x5 m, epäselvä, matala kiveys.
c) valtatien itäpuolella, Partamossenin pohjoisreunalla, röykkiöstä a vajaat 100 m itäkaakkoon: Viisi röykkiöitä, matalia, pieniä, osa saman suuruisia kuin b:ssä, kaivelujen jälkiä kaikissa.

Pörtom-Brändskogen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Pirttikylän luoteisosassa, Brändskogenissa, Petolahdenjokeen laskevan Brändskogsdiketin ja maantien itäpuolella, metsässä laajalla noin 1,5 km pitkällä alueella. Röykkiöitä on seitsemässä eri kohdassa ryhminä, metsässä mäenkumpareilla ja rinteillä. Röykkiöt ovat eri kokoisia ja muotoisia. Niiden läpimitta vaihtelee 3-9 metrin välillä, kaikki ovat verrattain matalia. Kaksi suurinta röykkiötä alueen keskivaiheilla ovat noin 30 m korkeudella merenpinnasta, toisen vierellä on tervahauta. Samoin alueen eteläosassa on suuri, lähes 10 metrin läpimittainen röykkiö. Näissä röykkiöissä on näkyvissä turpeen ja sammalen alta punaisia hiekkakivilaakoja. Pääosa röykkiöistä on pieniä, matalia ja turpeen peittämiä, osaksi vaikeasti erotettavissa. Joissakin pienemmistä on keskellä tai reunalla iso maakivi.
Röykkiöaluetta ei ole tarkasti kartoitettu eikä röykkiöiden lukumäärä ole tiedossa. Osa röykkiöistä on karttalehden 1242 08 Nyby puolella.
Vuoden 2009 inventointi: Inventoinnissa käytiin läpi kaikki seitsemän aluetta, joille on merkitty röykkiöitä, mutta niitä löydettiin vain kahdelta alueelta. Näiden kahden alueen, Brändskogen 2 ja Brändskogen 3, lisäksi muinaisjäännösrekisterissä säilytetään tämä kohde, jossa tiheä mäntytaimikko ja vesakko esti havaintojen tekoa.

Pörtom-Storberget (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ylimarkun-Pirttikylän pitäjänrajalta noin 800 metriä koilliseen ja 200 metriä eteläkaakkoon Storbergetin laelta. Löytöalue on Storbergetin loivalla moreenipohjaisella itärinteellä, metsäpalstalla, jossa tarkastuksen aikaan 1975 oli laaja hakkuuaukea. Metsänuudistusta varten satunnaisesti rikotulta maan pinnalta saatiin löytöinä runsaasti kvartseja. Asuinpaikan laajuutta ei sivusuunnassa maaston peitteisyyden vuoksi voitu määrittää. Kohde voi jatkua sekä lounaaseen että koilliseen, muinaisen rantaviivan (70 m korkeudella) suuntaisesti.
Storbergetin laella on Pörtom hembygdsföreningin tulkinnan mukaan hautaröykkiö, joka kuitenkin vaikutti luontaisesti kiviselle mäelle äskettäin kasatulta.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että alue kasvaa tiheää 25-30 -vuotiasta männikköä ja havaintojen teko on vaikeaa. Aiemmat löydöt olivat tulleet hakkuualueen rikkoutuneesta maaperästä, nyt maanpinta oli eheentynyt. Kohde rajattiin aiempien tietojen ja topografian perusteella. Rajaus on vain suuntaa antava, koska topografiassa ei ole selviä rajaavia piirteitä ja aiemmassa tarkastuksessakaan vuonna 1975 laajuutta ei voitu todeta. Asuinpaikkapesäkkeitä voi sijaita huomattavasti laajemmallakin alueella mitä nyt on rajattu muinaisjäännösalueeksi. Kohteen laajuuden selvittäminen vaatii koekaivauksen.

Pörtom-Ekstrand (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pirttikylän Sidbäckissä, Valsmossenin peltoaukealta ja suolta länteen, Valsåsenin harjanteen itäreunalla, pitkän koillis-lounais-suuntaisen moreeniharjanteen koillispäässä. Asuinpaikkalöytöjä on metsämaalta tuulenkaadoista vuoden 1975 tarkastuksesta metsätien molemmin puolin sekä ojaleikkauksista ja muutaman pienen, vanhan hiekkakuopan reunalta. Pääosa löydöistä on tien ala- eli itäpuoliselta rinteeltä. Kohteen tarkempi laajuus on määrittämättä. Löytöalue jatkunee etelään kuten koekaivaus vuonna 1982 osoitti.
Vuoden 2009 inventoinnissa kohde tarkastettiin, mutta havaintoja oli kasvillisuuden takia vaikea tehdä. Muinaisjäännöksen rajaus perustuu Anne Vikkulan vuonna 1982 tekemään koekaivaukseen ja topografiaan.

Pörtom-Högback-Branten/Dalshagen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pirttikylän Sidbäckissä, Valsåsenin hiekkaisella itärinteellä laajalla, noin 600 metriä pitkällä ja 50-300 metriä leveällä alueella, metsämaalla, osaksi tiealueella. Alimmat löydöt ovat rinteen alaosasta viljelyksiin rajoittuvasta metsästä, ylimmät tieleikkauksista rinteen yläosasta. Alarinteellä on rivi eri kokoisia ruohottuneita maakumpuja, joista yhtä on tutkittu 1993. Kummussa oli palanutta kiveä ja asuinpaikkalöytöjä. Löydöt olivat keramiikkaa (Ka II ja nuorakeramiikkaa), jonkin verran piitä, runsaasti kvartsia, hiekkakiviesineitä ja palanutta luuta.
Paikalla on tehty koekuopitusta 1982 alueen laajuuden selvittämiseksi ja rinteen alaosassa pieni kaivaus 1993. Välittömästi eteläpuolella on Granlidenin asuinpaikka 605010034 ja pienen matkan päässä pohjoisessa Ekstrandin asuinpaikka 605010032.
Kohde tarkastettiin vuoden 2009 inventoinnissa ja se on aiemmin mainitun mukaisessa tilassa. Muinaisjäännöksen rajaus perustuu koekaivauksiin ja topografiaan.

Pörtom-Granliden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pirttikylän Valsåsenin itärinteellä, laajalla metsäalueella. Ylimmät löydöt ovat rinteen suuntaisen metsäautotien itä- eli alapuolelta, alimmat noin 50 metrin tasolta viljelysmaan yläreunasta. Yläosassa aluetta on metsittynyt hiekkakuoppa-alue, jonka pohjoisreunassa on liedenjäännös (67,15 m korkeudella). Siitä on saatu ajoitustulos 5580+-140 BP (Hel-968), cal 4456 BC. Löytöjä on kerätty eri aikoina viljelyksille vievän tien leikkauksista, metsästä tuulenkaadoista, vanhojen hiekkakuoppien reunoista ja metsäojien reunoista.
Rinteellä erottuu metsässä useita loivia rantaterasseja. Kyseessä on ilmeisen laaja ja pitkäikäinen asuinpaikka. Alueen laajuus on arviolta 600x500 metriä.
Talvella 2007-08 kohde on vahingoittunut hakkuita seuranneessa kannonnostossa (ks. Kaisa Lehtosen tarkistuskertomus 28.5.2008). Alue tarkistettiin myös vuoden 2009 inventoinnisssa mutta aiempiin asuinpaikan laajuutta koskeviin havaintoihin ei saatu täydennystä. Hakkuualue kasvoi horsmaa ja oli jo hyvää vauhtia turvettumassa. Ehjää asuinpaikka-aluetta on vielä jäljellä kannonnostoalueen etelä- ja länsipuolella. Muinaisjäännösalueen rajaus perustuu kaivaus- ja tarkistuslöytöihin sekä topografiaan.

Pörtom-Storliden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sidbäckissä, entiseltä Ylimarkun ja Pirttikylän rajalta noin 300 metriä koilliseen, Valsåsista Sidbäckiin vievän metsäautotien varrella ja noin 1 km koilliseen Valsåsin taloista. Maasto on moreeni- ja hiekkakankangasta, josta on tieleikkauksessa ja tuulenkaadoissa löytynyt hiukan asuinpaikkalöytöjä, kvartsia (KM 20151:45). Asuinpaikan laajuus ja luonne on toteamatta.
Vuoden 2009 inventoinnissa kohde tarkistettiin, mutta löytöjä ei tehty. Tienleikkaus on kasvanut umpeen ja parista tuulenkaadosta ei havaittu löytöjä. Muinaisjäännöksen rajaus on tehty aiempien löytötietojen ja topografian perusteella.

Pörtom-Lokåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Närpiön Pirttikylän ja Jurvan rajalla, Sidbäckin Lokåsenilla, runsaat 3 km koilliseen Närvijoen ylittävältä maantiesillalta ja noin 600 metriä luoteeseen pitäjänrajalta. Loivalla hiekkakankaalla on vanhoja hiekkakuoppia, joista tiedetään haetun muuraushietaa. Vuoden 1936 hiekanotossa on löytynyt ehjä nuorakeraaminen saviastia, joka on mahdollisesti vasarakirveshaudasta. Todennäköinen löytökohta paikallistettu myöhemmin ja sen ympäristöstä on todettu mahdollisesti asuinpaikka, löytöinä on kvartseja ja nokimaata.
Alueella on tehty jonkin verran koekaivauksia asuinpaikan rajaamiseksi. Värjääntynyttä kulttuurimaata on tuskin lainkaan, löydöt ovat lähes puhtaassa hiekassa. Tämä on pohjalaisille asuinpaikoille tavallinen piirre. Tarkan laajuuden selvittäminen vaatisi laajempia koekaivauksia. Hiekanotto ja tiet ovat tuhonneet aluetta pahoin.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että hiekkakuopat ovat kasvaneet umpeen ja osaa asuinpaikka-aluetta peittä tiheä mäntytaimikko. Havaintojen teko oli vaikeaa, eikä lisäinformaatiota paikan laajuudesta saatu. Muinaisjäännöksen rajaus perustuu aiempiin kaivaus- ja löytötietoihin sekä topografiaan.

Pörtom-Korpskogen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Asuinpaikka sijaitsee Närpiön Pirttikylän ja Jurvan rajalla, Valsmossenin viljelysaukean itäreunalla, Finnmossenin eli Siulannevan itäpuolella ja 1 km Latvalan taloista lounaaseen. Kunnanrajalla kulkee metsäautotie, jonka varrelta on todettu asuinpaikkalöytöjä metsätien ojaleikkauksista, tuulenkaadoista ja koepistoista sekä Pirttikylän että Jurvan puolelta. Löytöalueen pituus on Pirttikylän puolella noin 300 metriä, leveys 30-40 metriä tieltä länteen, suunnilleen 50 m korkeuskäyrän mukaisesti ja sen yläpuolelle rajoittuen. Jurvan puolella löytöjä vielä lähes 100 metrin päässä tieltä kaakkoon metsästä. Ks Jurva Siulantie (175010003).
Vuoden 2009 inventointi: Kohde tarkastettiin, mutta tarkennuksia aiempiin laajuus tietoihin ei saatu. Tien leikkaukset olivat turvettuneet ja havaintojen teko metsässä oli vaikeaa. Muinaisjäännöksen laajuus on arvioitu aiempien löytöjen ja topografian perusteella.

Pörtom-Lokbäcken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jurvan ja Närpiön Pirttikylän rajan tuntumassa, noin 400 metriä lounaaseen rajalta, Sidbäckissä Luokankankaan pohjoisosassa. Maasto on metsämaata, hiekkakankangasta, jota aurattu ja ojitettu. Löydöt ovat peräisin aurausvaoista ja istutuslaikuista metsäautotieltä itään noin 100 m. Kangasmetsä on lähes tasaista ja hienohiekkaista, kivettömältä vaikuttavaa. Lokbäcken-puro on nykyisin yksi alueen ojista. Kohteen tarkempi laajuus on määrittämättä.
Vuoden 2009 inventoinnissa kohde tarkistettiin, mutta kohteen laajuuteen ei saatu selvyyttä tiheästä kasvillisuudesta johtuen. Kohde on rajattu aiempien tietojen ja topografian perusteella.

Pörtom-Pörtmossliden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Asuinpaikka sijaitsee Pirttikylän ja Ylimarkun entisellä pitäjänrajalla, sen ja valtatie 8:n risteyksessä, Östra mossenin itäpuolisen rinteen alaosassa, valtatien itäpuolella. Pitäjänrajalla on valtatien suuntaisia osaksi vesakoituneita sorakuoppia, joista on löytöjä sekä Ylimarkun että Pirttikylän puolella rajaa. Metsäautotien pohjoispuolella yhteismaalla ja tilan 24:9 rajalla olevan pienehkön sorakuopan reunasta on myös löytöjä. Asuinpaikan laajuutta ei ole selvitetty. Huomattava osa lienee tuhoutunut soranotossa ennen löytymistä.
Vuoden 2009 inventointi: Aiemmassa kuvauksessa mainitut sorakuopat kasvoivat tiheää vesakkoa, havaintojen teko niissä oli mahdotonta. On mahdollista, että asuinpaikka-alue jatkuu hieman ylemmäs, itäänpäin, mutta alueen tarkempaan tutkimukseen ei ollut aikaa. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu osa ylempää, tuhoutumatonta osaa, koska maaperän ja topografian vuoksi voidaan olettaa asuinpaikan jatkuvan siihen suuntaan. Asuinpaikan laajuuden määrittäminen vaatii koekaivauksen.

Pörtom-Jämnåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Löytöpaikka sijaitsee valtatie 8:n ja Östra mossenin itäpuolella, vanhalla Pirttikylän ja Ylimarkun pitäjänrajalla. Maaperä on hiekka-moreenimaata ja rinne laskee länteen ja luoteeseen. Metsäautotien reunassa ojaleikkauksessa tien mutkan pohjoisreunalla on ollut näkyvissä jonkin verran kvartsia, jota ei kuitenkaan ole otettu talteen. Paikalta ei ole muita havaintoja. Mahdollisesti kyseessä on pienialainen asuinpaikka, joka on tuhoutunut tienteossa.
Vuoden 2009 inventointi: Ojan leikkaus mistä aiemmin oli saatu löytöjä oli nyt turvettunut ja umpeenkasvanut. Alue kasvaa tiheää metsää ja maaperä oli koskematonta, havaintoja asuinpaikasta ei voitu tehdä. Aiempia löytöjä ei ole otettu talteen ja kohdetta ei ole koskaan varmennettu, joten aluerajauksen tekeminen on vaikeaa, varsinkin kun tasaisella kankaalla ei ole mitään topografisia piirteitä, joilla aluetta voisi rajata. Em. viitaten kohteen aiempaa rajausta ei muutettu.

Pörtom-Branten W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Asuinpaikka sijaitsee Pirttikylän Sidbäckissä, Högbacken-Storberget ylängön koillisosassa, soranottoalueella. Rinne laskee länteen ja luoteeseen. Tarkastuksen aikaan alue oli hakattu paljaaksi ja kuorittu osaksi hiekanottoa varten. Maaperä on hienoa hiekkamaata. Noin 240 metriä etelään metsäautotieltä löytyi asuinpaikkalöytöjä. Kohde jatkuu mahdollisesti länteen ja lounaaseen metsämaalle. Tarkempi laajuus on selvittämättä. Osa paikasta on ilmeisesti tuhoutunut soranotossa.
Vuoden 2009 inventointi: Todettiin, että vanha soranottoalue on jo kasvanut umpeen ja vesakoitunut. Muutenkin alue kasvoi tiheää puustoa, joten havaintomahdollisuudet oliva olemattomat. Alueella on parissa kohdin vielä tuoreita jälkiä hyvin pienimuotoisesta soranotosta. Näissä parissa kohden ei rikkoutuneessa maanpinnassa ollut löytöjä eikä muitakaan merkkejä asuinpaikasta. Muinaisjäännösalueen rajaus perustuu aiempiin löytötietoihin ja topografiaan.

Pörtom-Flakåsback (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Löytöpaikka sijaitsee Pirttikylän kirkonkylän eteläpuoleisella ylängöllä, Storbergetin-Lillbergetin mäkialueen itärinteellä. Metsäautotien viereisestä sorakuopasta on otettu maata teiden rakentamiseen 1960-luvulla. Kuopan reunoilta, pääasiassa itäosasta on löytynyt muutamia kvartseja. Maaperä on karkeaa soraa.
Topografialtaan mahdollinen asuinpaikaksi, mutta löydöt ovat vähäisiä. Paikka on samantapainen kuin kohde Branten W, joka sijaitsee 1 km kaakkoon, samoilla rinteillä mutta hiukan korkeammalla ja sen maaperä on parempi.
Vuoden 2009 inventointi: Todettiin, että sorakuoppa on umpeenkasvanut, samoin metsäautotien leikkaus. Maaperä oli ehjää ja havaintojen teko sen vuoksi hankalaa. Alue on tasaista mäntykangasta ja rajaaminen topografisin perustein on myös vaikeaa. Alueelle aiempien löytötietojen perusteella tehty rajaus on vain suuntaa antava. Asuinpaikan laajuuden toteamiseksi tarvitaan koekaivaus.

Pörtom-Österkarkås (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n itäpuolella, kirkonkylän eteläpuolisen viljelyaukean (Racklet-Hästhagen) länsireunalla, noin 200 m viljelyksistä itään. Maasto on loivasti kaakkoon kohoavaa moreenipohjaista metsämaata, mäntymetsää. Rinteessä on neljä röykkiöitä:
- yksi suuri, 6-8 metriä läpimitaltaan ja kaksi pienempää lähekkäin.
- edellisistä jonkin matkaa itään on pitkänomainen röykkiö, pituudeltaan 10 metriä, suurin leveys keskellä on 3-4 m, korkeus 80 cm (suurin). Röykkiö on päihin kapeneva, päissä on isot kivet. Reunoilla on harvakseltaan isompia kiviä ja keskusta on täytetty pienemmillä kivillä reunakivien tasolle saakka. Keskelle on kaivettu kuoppa, jossa kasvaa kaksi pienehköä koivua. Röykkiö muistuttaa muodoltaan venettä tai laivaa.
Rinteellä on lisää pieniä matalia röykkiöitä, joista ei ole tarkkoja lukumäärätietoja. Aluetta ei ole kartoitettu. "Laivalatomuksen" äärelle on Pörtom hembygdsförening pystyttänyt laatimansa informaatiokyltin vuonna 1984.
Vuoden 2009 inventointi: Kohteessa havaittiin pitkä röykkiö valli ja epämääräisiä kiveyksiä, jotka olivat paksun sammalen peitossa ja joista ei voinut selkeästi hahmottaa minkäänlaista erityistä muotoa. Kivirakenteet olivat noin 40 metrin matkalla harjanteen päällä. Alue kasvoi tiheää, noin 25-vuotiasta, mäntymetsää, joten havaintomahdollisuudet olivat heikohkot.

Pörtom-Backback (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Pirttikylän kirkonkylässä, Jurvaan vievän maantien pohjoispuolella, tonttimaiden rajalla olevassa avokalliossa. Pensasaidan eteläpuolella on kallion pinnassa kaksi selvää noin 5 cm läpimittaista säännöllisen muotoista kuppimaista syvennystä sekä kaksi epäselvempää, suunnilleen samankokoista syvennystä, kaikki verrattain lähekkäin. Kallio on osaksi sammalen ja turpeen peittämä, joten syvennyksiä saattaa olla enemmänkin. Paikkaan tai kuppeihin ei liity perimätietoa.
Kohdetta ei tarkastettu vuoden 2009 inventoinnissa.

Pörtom-Svinbacken 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Asuinpaikka sijaitsee Närpiön Pirttikylän ja Jurvan rajan lähellä, Lokåsenin kangasmaalla, joka viettää loivasti länteen ja lounaaseen. Avohakkuualueella metsäautotien pohjoispuolella on pieni hiekkakuoppa, jonka reunoilta ja viereen kuoritulta alueelta löytyi kvartseja ja palanutta luuta vuonna 1988. Löytöjä saatiin talteen myös ympäristöstä metsäkoneen telojen urista. Paikoin oli näkyvissä heikosti värjäytynyttä maata kuopan reunassa. Maaperä on hienoa hiekkaa. Kyseessä on asuinpaikka, jonka tarkempi laajuus on tuntematon. Löytöalue näyttäisi keskittyvän noin 60 m korkeuskäyrän tuntumaan. Alue on ilmeisesti myöhemmin äestetty.
Vuoden 2009 inventointi: Tarkastuksessa todettiin, että asuinpaikka-alue kasvaa pääosin tiheää mäntytaimikkoa ja vesakkoa. Hiekkakuoppa-alue lienee vielä jossain määrin käytössä, myös sen ympäristö on myllätty. Rikkoutuneessa maaperässä hiekkakuopan eteläosassa havaittiin pari sirua palanutta luuta, niitä ei kerätty talteen. Asuinpaikan rajaus on tehty aiempien löytötietojen, inventointihavaintojen ja topografian perusteella.

Purmo-Forsbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sääksjärven/Sexsjön itäpuolella, harjanteen etelä- ja lounaisrinteellä olevien Forsbyn talojen mailta on 1930-luvulla löytynyt kivikautisia esineitä (kiviesine, kivikirves ja kaksi reikäkiveä), jotka ovat mahdollisesti peräisin tarkemmin paikallistamattomasta kivikautisesta asuinpaiksta.
Harjun sorakuoppien reunoilta ei vuoden 1971 inventoinnissa tehty asuinpaikkahavaintoja.
Paikka on syytä tarkastaa uudelleen.

Purmo-Stenvatten 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmon pitäjän ja Evijärven kunnan rajan lähellä, Purmon Sääksjärvestä noin 5 km etelään. Stenvattenin talojen koillispuolella olevalta peltoalueelta on saatu kivikautisia löytöjä viljelysmaalta hiekkamultamaasta.
Peltotörmässä olevan pienen hiekkakuopan ympäristössä on tehty koekaivaus vuonna 1977. Löytöinä kiviesineen katkelmia, mm. liuskerenkaan katkelma, kvartsia ja palanutta luuta. Paikan kokonaislaajuus on tarkemmin selvittämättä.

Purmo-Villbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Purmon Lillbyssä, Villbackan koululta noin 200 metriä länteen, harjulla mainitaan inventoinnissa 1971 todetun kolme kiviröykkiötä, joiden läpimitta on noin 5 metriä. Alhaalla peltojen reunoilla on peltoraunioita, joista nämä poikkesivat. Tarkastuksessa 1984 paikalta löytyi kuitenkin vain yksi epämääräinen latomus. Purmonjoki kulkee paikalta noin 250 metriä pohjoiseen.

Purmo-Lillby/Lassfolk (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Purmon Lillbyssä, Lassfolkista ja koulusta noin 800 m eteläkaakkoon ja noin 100 m Kortesjärvelle vievältä maantieltä itään. Kivikkoisen harjun eteläreunassa on röykkiö, jonka läpimitta on noin 10 metriä. Se on koottu keskikokoisista kivistä ja sen korkeus on noin 1 metri. Röykkiö on ainoa poikkeava muodostuma harjulla.

Purmo-Tattarbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Purmon Lillbyssä, Härmälässä, Purmonjoen itäpuolella on tien pohjoispuolella mäenkumpare nimeltä Tattarbacka. Harjulla mainitaan inventointikertomuksen mukaan olevan epämääräisiä röykkiöitä ja sen pohjoislaidalla latomalla tehdyn muurin ympäröimä alue. Muuria kiertää oja.
Vuoden 1983 tarkastuksen havaintojen mukaan mäellä on luontaista kivikkoa ja mahdollisesti yksi sammaloitunut kraatteriröykkiö. Rakenteet liittynevät alueen historiallisen ajan asutukseen (aidattuja viljelyksiä, humalatarha?).

Purmo-Jäknabacken (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmon Sääksjärvestä noin 1,6 km luoteeseen, luode-kaakkoisuuntaisen harjumuodostuman laella ja etelä-lounaisrinteellä. Paikka mainitaan jo vuonna 1891 L. H. Sandelinin kihlakuntakertomuksessa. Harjulla on soikea, selvän ja osaksi edelleenkin hyväkuntoisen kivivallin rajaama alue, ns. jätinkirkko, jonka mitat, vallit mukaanlukien ovat noin 65 x 35 m. Vallien sisäpuolisella alueella ja lähellä on 13 röykkiötä. Lisäksi alueelta on merkkejä kivikautisesta asuinpaikasta myös vallien ulkopuolelta.
Paikalla on tehty kartoituksia 1800-luvun lopulla ja vuonna 1930. Röykkiöistä kahta on tutkittu vuosina 1930 ja 1989. Asuinpaikan laajuus on arvioitu 1989 tehtyjen havaintojen perusteella. Vuonna 1987 alue oli hakattu aukeaksi ja äestetty, jolloin osa röykkiöistä ja asuinpaikan kulttuurikerros ovat vaurioituneet. Viimeisimmän vuonna 1989 tehdyn kartoituksen ja koekaivauksen mukaan vallirakennelma ja asuinpaikka olisivat röykkiöitä vanhempia. Asuinpaikan löytöaineisto - kvartsia ja palanutta luuta - ei anna tarkempaa ajoitusta. Paikan korkeus merenpinnasta (55-57 metriä) viittaa kivikauden lopulle.

Purmo- Remsmossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmon Eden kylänosassa, Purmonjoen/Purmo södra ån itäpuolella, noin 1,3 km kaakkoon Eden taloryhmästä Edeforsnin kohdalla ja noin 1 km itään Forsasbackenilta. Paikalla on laaja suoviljelyaukea, Remsmossen. Sen itäreunalta, peltoaukean yläosasta, jossa on näkyvissä hiekka-/hiesumaata (muualla pelto on turvemultaa), löytyi sänkipellosta ja muutamasta tuoreesta ojaleikkauksesta kvartsia. Pellon reunassa olevassa kerättyjen kivien kasassa oli pienehkö hiekkakivihioinlaaka. Pelloista mainitaan lisäksi löydetyn kivikirveen ja hioinkiven, joiden pitäisi olla Purmon kotiseutumuseossa Lillbyssä.

Purmo-Österbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmon kaakkoisosassa, Evijärven Kerttuankylästä noin 5,3 km ja Purmon/Pedersören ja Evijärven kunnanrajalta noin 1,6 km länteen. Vuonna 1977 Österbackan mäellä olevan ulkopalstan alueelle vievä tie oli oikaistu. Ojaleikkauksista noin 20-30 metrin matkalta, löytyi mäen länsirinteestä karkeasta sorasta kvartsia. Muualta rinteestä ei tehty havaintoja kasvillisuuden vuoksi. Paikalla on pienialainen, ehkä saaren luoteiskärjessä ollut asuinpaikka.

Purmo-Hundbacken/Myllykangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee hiekkakankaalla, metsämaalla Saribäckenin/Saaripäkin eteläpuolella, Purmon ja Kortesjärven rajalla, Purmonjoen eteläisen haaran (Purmo södra å) itäpuolella, suunnilleen vastapäätä joen pohjoispuolella olevaa Ilveskiveä/Lostenen, suurta siirtolohkaretta, joka on paikallinen nähtävyys.
Kysymyksessä on hiekkakankaalla sijaitseva laaja-alainen asuinpaikka, jossa on noin 50 vallin ympäröimää asumuspainannetta. Painanteiden läpimitta on noin 6-16 metriä. Lisäksi Saaripäkin lähellä on ryhmissä suppilomaisia pyyntikuoppia, joiden läpimitta on noin 2-5 metriä. Asuinpaikan laajuutta ja painanteiden luonnetta on tutkittu koekaivauksin vuosina 1978-1981. Löydöt keskittyvät asumuspainanteisiin ja niiden ympärille. Löytöaineisto on monipuolista; löytöinä on saatu mm. keramiikkaa (myöhäiskampakeramiikkaa), pienoistalttoja, meripihkaa, purupihkaa, hioimia, kvartsiaineistoa, luuta.
Pyyntikuopat on tehty kivikautisen kulttuurikerroksen läpi. Saaripäkin rannalla koekaivetusta pyyntikuopasta tehty 14C-ajoitus antoi tuloksen 2070+-100 BP (Hel-2714, 376 calBC – 131 calAD). Hundbacken on parhaiten säilynyt ja ainoa tiedossa oleva, myös ympäristöltään kokonaan ehjä kivikautinen asuinpaikka Vaasan seudulla, ja yksi harvoja vastaavia koko maassa. Asumuspainanteet kankaalla ovat hyvin näkyvissä.

Purmo-Nåpebacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Purmonjoen/Purmo södra å länsipuolella, Kvarnforsenista noin 1400-1600 metriä etelään. Kuivatun Nåpjärven koillispuolella matalalla harjanteella on kaksi röykkiöryhmää, joissa yhteensä ainakin 10 röykkiötä.
a) Pohjoisempi ryhmä käsittää neljä selvästi erottuvaa röykkiötä, joiden läpimitta on 2-5 metriä; ne ovat matalia ja kasvillisuuden peittämiä. Niiden keskellä on penkomisjälkiä.
b) Eteläisempi ryhmä käsittää ainakin kuusi matalaa röykkiötä, kooltaan ne ovat samalaisia kuin ryhmässä a. Röykkiöt ovat laajalla alueella, jossa on lisäksi kiviaitaa ja vanhojen (1800-luvun?) rakennusten perustuksia sekä kellarin jäännökset. Asumuksia on ollut mahdollisesti myös alempana nykyviljelysten tuntumassa.
Röykkiöt saattavat liittyä historiallisen ajan asutukseen.
Röykkiöitä ei ole tutkittu.

Purmo-Källbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Purmonjoen/Purmo södra ån itäpuolella, Lillbystä Narsiin vievän maantien pohjoispuolella olevalla Källbackenilla. Mäenharjanteen eteläpäässä olevan hiekkakuopan reunan lähellä (vuonna 1986 röykkiöt olivat 8-10 metriä kuopan reunasta) on kaksi kiviröykkiötä lähekkäin. Röykkiöiden läpimitta on 5-7 metriä; molemmat ovat keskeltä kaiveltuja.

Purmo-Stor-Rytterbacka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Purmon eteläosassa, Kortesjärvi-Purmo -tien itäpuolella ja Purmonjoen/Purmo södra ån länsipuolella, Vilobackan asutuksesta ja joen ylittävästä sillasta noin 1300 m pohjoiskoilliseen. Paikalla on jokeen viettävää loivaa rinnettä, jossa on pelto- ja metsäsaarekkeita. Löydöt ovat pellosta, hyvin hienosta hiekka-hiesumaasta.
Löytökohtia on kaksi:
1) koordinaattien osoittama paikka rinteessä ladon luona ja yläpuolella.
2) edellisestä noin 160 metriä pohjoiseen pellon reunassa, samoilla korkeuksilla.

Purmo-Hembacken 2 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Purmonjokivarressa, Purmo södra ån eteläpuolella, noin 400 metriä etelään joesta olevalla matalalla harjanteella. Sen pohjoispäässä on läpimitaltaan noin 2 metriä oleva kiviröykkiö (kraateriröykkiö-tyyppiä). Röykkiön korkeus on noin 1 metri.

Purmo-Näsebacken (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Purmon Nåojärven kaakkoispuolella olevan Näsebackenin/Näsibacken kaakkoispäässä, kivikkoisella mäenharjalla olevassa pirunpellossa on kaksi kraateriröykkiön näköistä muodostelmaa. Ne ovat mahdollisesti rantavalleihin kaivettuja, suuria, vallin reunustamia kuoppia/rakkakuoppia?
Inv. 2021: Metsätien länsipuolella luoteis-kaakkosuuntaisessa kapeassa avorakassa ja hyvin kivikkoisessa maapohjassa on kaksi massiivista ja kompaktia röykkiötä ja lisäksi yksi kuoppajäännös. Avorakan kaakkoispäässä on n. 18 m halkaisijaltaan oleva soikeahko röykkiö (rakenne 1), jonka keskellä on n. 7-8 m halkaisijaltaan oleva laakea kuoppa. Röykkiöstä noin 10 m luoteeseen on kivikkoisella maapohjalla n. 20 m pitkä ja enimmillään n. 7 leveä röykkiö (rakenne 2), jonka päissä ja keskellä on yhteensä neljä jyrkkäreunaista n. 1,5 m halkaisijaltaan olevaa ja n. 70 cm syvää kuoppaa. Rakenteen 1 kaakkoispuolella rakan reunalla on n. 7 m halkaisijaltaan oleva soikea kuoppa (rakenne 3), jonka syvyys on n. 1,5 m, kuopasta on lähihistoriassa purettu kiviä ja ne on kasattu röykkiöksi kuopan itäpuolelle. Kuoppa on syntynyt pitkälti myöhäisen kaivelun seurauksena, mutta sen reunoilla voi tulkita olevan jäljellä myös alkuperäistä rakennetta, mahdollisesti kyseessä oli myös röykkiö. Rakenteiden pinnalla kasvaa lähinnä palleroporonjäkälää ja sammalia. Kohteen ympärillä kasvaa varttunutta mäntyvaltaista metsää, metsätien itä- ja kaakkoispuolella on nuorempaa kasvatusmetsää ja taimikkoa.

Purmo-Kåtabacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Purmon kaakkoisosassa, Purmonjoen itäpuolella, Lillby-Nars -maantieltä noin 1 km etelään, Kåtamossenissa olevan luode-kaakkosuuntaisen moreeniharjanteen kaakkoispäässä. Harjanteella on suuria siirtolohkareita; metsä on hakattu 1980-luvun alussa aukeaksi pääosasta aluetta. Itärinteen päällä on suuri kiviröykkiö, jonka läpimitta on noin 8-10 metriä ja korkeus enimmillään yli 1 metri. Keskellä on kaksi laajaa pengottua kuoppaa; reunassa on iso kivi ja keskellä kasvaa kuusi. Röykkiö on selvärajainen ja suhteellisen hyväkuntoinen.

Purmo-Näverbacken (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Purmon kaakkoisosassa, Lillby-Nars maantien vierellä, tien eteläpuolella on Näverbackenin moreeniharjanteen lakitasanteella luontainen, kasvillisuuden peittämä kivikko/pirunpelto. Siinä on yksi suuresti kehä- tai kraateriröykkiötä muistuttava, ihmisen tekemä röykkiö, koko noin 4 x 5 metriä. Röykkiö on hyväkuntoinen. Lisäksi kivikossa on kaivelujen jälkiä; mahdollisesti myös muita tarkoituksella tehtyjä rakennelmia. Röykkiön iästä ei ole tietoa.

Purmo-Betania (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmonjoen yläjuoksulla, Sandnabban-Stennabban asutusten itäpuolella, Betania-nimisen tilan pohjoispuolella, joen ja tien välisellä peltoalueella ja myös tien itäpuolella. Maasto on hienohiekkaista peltoa (osaksi metsitetty) sekä talon lounaispuolella olevan umpeenkasvaneen hiekanottopaikan reunaa. Paikalta noin 600 metriä kaakkoon, tien ja joen väliltä samalta korkeudelta ja samanlaisesta maastosta on pellosta löytynyt myös kvartsi-iskoksia. Kysymys voi olla pitkästä, joen suuntaisesta asuinpaikkavyöhykkeestä, jonka tarkempi laajuus on toistaiseksi tuntematon.

Purmo-Kali Storbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmon Vilobackasta itään, Vilobackasta Narsiin vievän maantien eteläpuolella, Kali Storbacken -nimisen kivisen mäkialueen etelä- ja alapuolella olevan peltoalueen yläreunassa. Pellon pinnasta on kerätty iskoksia ja muutamasta koepistosta on saatu hiukan keramiikkaa. Löytöalue sijaitsee noin 60 metrin korkeuskäyrän tuntumassa. Maaperä on hyvin hienoa hiekkaa. Asuinpaikan tarkempi laajuus on määrittämättä.

Purmo-Högsnåret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Purmosta Ähtävälle vievän maantien varrella, Svarvarin talojen eteläpuolella, Purmo norra ån pohjoispuolella, Högsnåret nimisen mäkialueen eteläpäässä. Mäntymetsäisessä kalliomaastossa on lähes itä-länsisuuntainen kapea pitkä kivirivi. Sen molemmin puolin on kiviröykkiöt, alapuolella vielä kolmas röykkiö. Suuremmissa röykkiöissä on keskellä kaiveltu kuoppa. Röykkiöt vaikuttavat hajotetuilta ja epämääräisiltä. Mäen länsisivulla on talo, itäpuolella peltoja.

Purmo-Heinäkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmon ja Evijärven rajan tuntumassa, etelään viettävällä metsäisellä mäenrinteellä Purmo norra ån pohjoispuolella. Metsämaalta äestysurista on pieneltä alueelta kerätty kvartsia, pieni taltta ja hioin (?), joka oli koekuopassa kvartsien kanssa.
Paikka on Hans Myhrmanin löytämä. Asuinpaikan tarkempi laajuus on määrittämättä.

Purmo Sisbacka/Aspegren (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsässä, Purmon kirkon pohjoiskoillispuolella, jonne on tehty uusi valaistu kuntopolku. Maastossa, hiekkamaalla erottuu matalaa kiviaitaa ja kivistä kasattuja röykkiöitä. Kivirakenteet ovat neliömäisiä ja ne on tehty pyöristyneistä kivistä. Osassa niistä on keskellä pystykivi. Hiekanotossa on yksi kivirakennelmista rikkoutunut.
Röykkiöitä ja kiviaitaa vastaava alue näkyy vuoden 1875 Isonjaon lisäyksessä tehdyssä kartassa (MMH arkisto, Vaasa). Pystypaadelliset röykkiöt ovat mahdollisesti kappalainen Aspegrenin määräalan rajapyykkejä, röykkiöt alueen sisällä ja kiviaita puolestaan ovat määräalan raivaamisen tulosta.

Replot-Norra Vallgrund/Holmbacken (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kivistä tehty, iältään määrittämätön rakennuksenpohja.
7.9.1989. Fågelvägen ca 6,5 km sydväst om Replot kyrka och ca 290 m söder om landsvägen till södra Vallgrund, på Holmbackens högsta punkt. I djävulsåkern på den SSE-NNW-riktade Holmbackens krön finns en låg vallformad stensättning ungefär i form av en rätvinkel. Dess yttre mått är ca 10x8x1/2 m. Mitten är trädbevuxen. Enligt höjdförhållandena (ca 10-12 möh.) kan stensättningen vara tidigast från början av medeltiden. Troligast är att den är yngre. T.ex. femmeters höjdkurvan befinner sig endast ca 120 m västerut från stället, vid en åker kallad Viken. Troligen tillhör denna eventuella husgrund den nyare bosättningshistorien i Replot.

Replot-Södra Vallgrund (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vuode 1989 inventoinnin mukaan paikalla on pirunpellossa vallimainen, pyöreä kivirakenne, jonka keskellä on kuoppa. Kivilatomuksen läpimitta on noin 4-5 m, ja vallin korkeus ainakin 50 cm. Kohde sijaitsee mäen (peruskartassa nimellä Marken) laen koillisreunalla. Korkeusasemansa (12,5 m mpy) perusteella latomus ei voi olla toisen vuosituhannen alkua vanhempi. Kivilatomuksen funktio on epäselvä, mutta samanlaisia rakenteita on muuallakin Pohjanmaalla.
Vuoden 2014 inventoinnissa muinaisjäännösrekisterin ilmoittamassa koordinaattipisteessä ei havaittu kivirakenteita, mutta siitä noin 40 m koilliseen havaittiin kaksi pyöreän vallin ympäröimää kuoppaa. Rakenteet sijaitsevat vierekkäin pienistä kivistä muodostuvassa pirunpellossa.
Edellä mainittujen rakenteiden lisäksi samalla harjanteella, niistä lounaaseen, havaittiin neljä majanpohjaa tai tomtning-tyyppistä jäännöstä. Yksi niistä sijaitsi kehärakenteista noin 40 m etelälounaaseen ja kolme muuta tiiviinä ryhmänä noin 100 m lounaaseen. Tällä alueella harjanteen laki on suurelta osin pienistä kivistä koostuvaa kivikkoa, paikoin paljasta pirunpeltoa, paikoin ohuen kasvillisuuden peittämää. Harjanteen laki kohoaa hitaasti lounaaseen mentäessä noin tasolle 15 m mpy.

Replot Herras mossen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivilatomus-asumuksenpohja Replotin Södra Vallgrundetilla; koekaivettu.

Sideby-Domarkobban (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Siipyyn kylässä Kiilin satamasta n. 2 km länteen olevan Domarkobban –nimisen saaren pohjoisosassa (Norrkobben) majakasta n. 30 m pohjoiseen, Norrkobbenin lähes korkeimmalla kohdalla. Maaperä on hiekkaa.
Latomus kuuluu ns. ristilatomusten ryhmään, sen sisäänkäynti avautuu pohjoiseen. Kooltaan se on n. 15x15 m ja sen rakentamiseen käytetyt kivet ovat pitkänomaisia. Latomusta on korjailtu 1970-luvulla, koska kalastajat olivat kuljettaneet kiviä verkonpainoiksi.

Sideby-Messmossbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Messmossbackenin korkeimmalla kohdalla, tilusrajan itäpuolella (kartalla paikka väärin!) pyöreä, sammaloitunut röykkiö, halkaisija n. 4 m, korkeus n. 0,4 m.

Sideby-Viertola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee muutamia kymmeniä metrejä vt 8:n länsipuolella, heti Kallträsketistä pohjoiseen. Asuinpaikka on kallioiden väliin jäävällä hiekkaisella pellolla.
Pellon laajuus on n. 70 x 40 m, asuinpaikka voi jatkua hieman laajemmallekin. Tarkastushetkellä pelto oli kesannolla

Sideby-Tamminen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kallträskistä n 1 km luoteeseen, Kallträskåsarna-nimisen hiekkaharjualueen pohjoisreunalla; viljelysmaalla. Hiekkanen löysi inventoinnissa kvartsi-iskoksia pellon kaakkoisosaan kaivetusta ojasta.

Sideby-Storpåttbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Hedenistä Skaftungiin johtavan hiekkatien länsipuolella, n. 50 metriä tiestä. Röykkiöt on kasattu paikoin lohkareisen harjanteen luoteispäähän. Alue kasvaa kuusivaltaista sekametsää, aluskasvillisuus on kanervaa ja varpuja.
Sammalen ja jäkälän peittämä röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 10 m ja sen korkeus on n. 1,2 m. Röykkiö vaikuttaa melko ehjältä, tosin se on jonkin verran puiden peittämä. Noin 40 metriä pohjoiseen on Tallgrenin v. 1912 tutkima röykkiö, röykkiö 2. Röykkiötä ei ole ennallistettu, joten kivet lojuvat hajallaan ympäri metsää.

Sideby-Stenringsbacken N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; 1980. Röykkiö sijaitsee harjun luoteispäässä koilliseen viettävällä rinteellä Hedenistä
Kanalideniin johtavan metsätien länsipuolella n. 10 m siitä. Röykkiöstä n. 30m (huom. 130 m kts.alla 2023) eteläkaakkoon on tervahaudan pohja.
2006. Röykkiö sijaitsee röykkiökalmistosta Sideby-Stenringsbacken (mj-nro 750010007) n. 500 m pohjoiseen saman harjanteen pohjoispäässä välittömästi tien länsipuolella. Röykkiö on halkaisijaltaan n. 8m ja se on paksun sammalen peittämä. Röykkiö on kuusien katveessa ja sen keskellä kasvaa koivu.
Inv, 2023: Röykkiö on v. 2006 inventoinnin mukaisessa kunnossa. Ilmeisesti kyseessä on Tallgrenin (1912) röykkiö VI (vrt. 750010008 Sideby Stenringsbacken N). Tervahauta, johon yllä viitataan sijaitsee röykkiöstä 130 metriä kaakkoon ja on erotettu omaksi kohteekseen (1000052317 Hedmossen).

Sideby-Rofallskogen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ömossasta eli Metsälästä pohjoiseen, Metsälänjoen länsipuolella, kallioharjanteen eteläpäässä. Alue on tiheää sekametsää, aluskasvillisuus on enimmäkseen sammalta.
Hiekkaselle osoitettiin inventoinnissa v. 1980 kolme röykkiötä alueella. V. 2006 inventoinnin yhteydessä ei varmuudella havaittu yhtään niistä. Ainoa löytynyt röykkiö oli sammalen peittämä, halkaisijaltaan n. 5m ja korkeudeltaan n. 40cm, jota ei varmuudella voi tunnistaan yhdeksikään Hiekkasen kirjaamista röykkiöistä. Röykkiöiden löytymistä vaikeutti tiheä sekametsä sekä paksu sammal

Sideby-Lillmosskärrskogen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Hankenki-pellon eteläosan länsip: 1)kalliolla 3x4 m,kaiveltu, 2)6x4.5 m,kaiveltu,3 )6x5m kaiveltu keskeltä.
Em. röykkiöitä ei löytynyt v. 2006 inventoinnissa

Sideby-Pambaliden (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Ömossasta pari kilometriä pohjoisluoteeseen, Metsälänjoesta n. 500m länteen, Lillmåssenin itäpuolisella kallioharjanteella. Maasto on paikoin kallioista kangasmaastoa.
Röykkiö on halkaisijaltaan n. 6m ja korkeudeltaan puolisen metriä. Röykkiön vieressä on pari myöhemmin rakenneltua pientä kivikehää.

Sideby-Myrbergen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Myrbergenin kaakkoisosassa Ömossasta pohjoiseen, Hagängetin länsipuolella, n. 280m Metsälänjoesta länteen. Röykkiö sijaitsee jäkälää/sammalta ja mäntyä kasvavalla kalliolla.
Röykkiö pitkänomainen, kooltaan n. 4x7m ja korkeudeltaan puolisen metriä. Kallion päälle kasattua röykkiötä on ehkä pengottu ja levitetty jonkin verran.

Sideby-Nedermosskogen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Ömossasta 3,2 km luoteesen Nedermossenin pellon länsipuolella, pellon reunasta n. 60m.
Kaksi ilmeisesti ehjää röykkiötä. Röykkiö 1 on suureksi saksi sammalen peitossa ja kooltaan n. 5,5x5m ja korkeudeltaan 60cm. Röykkiö 2 sijaitsee edellisestä n. 15m pohjoiskoilliseen. Se on kooltaan 4x4m ja korkeudeltaan 40cm.

Sideby-Sorakangas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pakankylän ja Ömossan välillä n. 200m valtatie 8:n länsipuolella ja 270m Härkmeribäckenin itäpuolella. Maasto on kallioista kangasmaastoa.
Röykkiöt on tutkittu ja niitä ei ole kasattu uudelleen. Röykkiöistä on jäljellä hajotetut kiveykset ja paasiarkun jäännökset.

Sideby-Brändaskärret (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Brändaskärretin länsipuolella, Viitasalon tilan rakennusten tuntumassa, heti niiden länsipuolella olevassa metsässä. Maasto on kuusimetsää, aluskasvillisuus on varvikkoa ja saniaisia. Maaperä on moreenia.
Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 13m ja korkeudeltaan n. 1,7m. Röykkiön 2 halkaisija on n. 8m ja korkeus n. 1m. Röykkiön 3 halkaisija on n. 11m ja korkeus n.1,5m. Röykkiöt ovat sammalen peitossa ja niitä on kaiveltu keskeltä.

Sideby-Svedudden (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kohde sijaitsee Skaftungissa, Skären pohjoispuolella lähellä meren rantaa kallioisella harjanteella.
Röykkiö on kooltaan 12x8 m ja korkeudeltaan n. 70 cm. Siihen on kaivettu kaksi kuoppaa.

Sideby-Muråsen (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Skaftungissa Norrändanin itäpuolella, Elakkärretin länsipuolella kallioharjanteella, sen itäreunalla. Maasto on louhikkoista kalliota, joka kasvaa tiheähköä sekametsää. Kallioharjanteen itäpuolella on sorakuoppia, joiden yhteydessä osa röykkiöistä on ilmeisesti tuhoutunut.
Inventoinnissa löydettiin yhdeksän röykkiötä. Risla löysi v. 1997 tarkastuksessa kymmenen röykkiötä ja yhden röykkiön, joka oli epävarma. Pohjoiset kallion laella olevat röykkiöt ovat soikeita ja niitä rakennettaessa käytetty hyväksi paikan suuria kiviä. Eteläkaakkoisrinteessä on pyöreitä kivistä kasattuja röykkiöitä . Tien ja etelä-kaakkoisrinteen röykkiöiden välissä on mahdollinen asuinpaikka. Itäpuolen soranotossa tuhoutunut ainakin kaksi röykkiötä. V 1997 tarkastuksessa paikalla todettu 10 varmaa ja yksi epävarma röykkiö. Röykkiöiden ikä tuntematon (aikaisintaan rautakaudelta tai keskiajalta). Tarkempi kuvaus on Rislan tarkastuskertomuksessa (ks. Arkeologian osaston topografinen arkisto).

Sideby-Stubbmossen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee pari kilometriä Henriksdalin kaakkoispuolella, Stubbmossen nimisen peltoalueen eteläpuoleisella harjanteella.
Sammalen peittämä röykkiö on halkaisijaltaan 8-10 m ja sitä on jonkin verran pengottu.

Sideby-Skogmansback (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ömossan eteläosassa, parisataa metriä valtatie 8:n länsipuolella. Maasto on kangasmaastoa ja maaperä on lohkareista moreenia.
Gunnar Nybond, joka ilmoitti kohteesta, on merkinnyt karttaansa useita röykkiöitä sekä L-kirjaimen muotoisen vallin. Inventoinnissa ei kuitenkaan löytynyt kuin yksi selvä röykkiö sekä kaksi vallia. Röykkiö on halkaisijaltaan n. 5m ja korkeudeltaan n. 0,4m. Se on jäkälän ja sammalen peitossa ja vaikeasti havaittavissa. Kivivalli 1 on pohjois-etelä –suuntainen ja noin 30m pitkä ja 2-3 metriä leveä. Pohjoispäässä valli kääntyy itään ja muodostaa n. 15m pitkän L-kirjaimen muotoisen sakaran. Kivivalli 2 on n. 15m pitkä ja 1,5m leveä, päihin levenevä kivirakennelma. On mahdollista että vallit ovat ainakin osittain luonnonmuovaamia.

Sulva Tafsnemossen 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Valtatie 8:n itäpuolella, Rimalan asutuksesta noin 2-2,5 km etelään, Tafsnemossenia ympäröivillä mäenkumpareilla, kolme erillään olevaa röykkiötä:
A) Kalliopohjalla, matalalla kumpareella, läpimitta noin 3 m, matala, ehjä.
B) Edellisestä noin 250 m (itä)koilliseen, samantyyppisellä kumpareella; läpimitta noin 5 m, keskeltä hiukan kaiveltu.
C) Pienellä kallionyppylällä, kosteapohjaisessa metsässä, läpimitta noin 6 m, matala, ehjä.
Tarkastuksessa 1985 röykkiötä on todettu jonkin verran kaivellun ja punaisia hiekkakivilaakoja olevan näkyvissä.
Huom! Röykkiöt A ja B sijaitsevat valtatie 8:lta alkavan Pottashagenin läpi kaakkkoon kulkevan metsätien länsipuolella ja röykkiö C saman metsätien itäpuolella ja etäisyys niiden ja röykkiön C välillä on 600-800 metriä.

Sulva Bentasängen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella noin 1,9 km, Finnmossenin luoteispuolella mäellä, Fallsin metsätieltä kaakkoon noin 800 m. Nuorta metsää kasvavalla kallioalueella on kymmenen röykkiötä, joiden läpimitta on noin 3 - 5 m. Yhdestä on jäljellä vain pohjakiveys. Vuonna 1987 tutkittiin röykkiöistä yksi. Se oli kalliolla sijaitseva, yhden kivikerroksen käsittävä röykkiö, joka koostui punaisista hiekkakivilaaoista. Ei löytöjä.

Sulva Mässbäcksskogen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella, runsaat 2 km tieltä, Fallsin metsätiestä noin 700 m kaakkoon, Finnmossenin luoteispuolella, Bentasängin röykkiöistä (769 01 0005) noin 450 m lounaaseen. Kallioalueella metsässä on 12 röykkiötä. Ne ovat matalia, läpimitaltaan 3-5 m ja ne sijaitsevat alueella hajallaan.

Sulva Helenelund (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Valtatie 8:n itäpuolella, Helenelundin talosta noin 100 m kaakkoon, metsässä on neljä röykkiötä, joista yksi on suurimmaksi osaksi tuhoutunut metsätien alla. Kolme muuta on pelloille vievän tien itäpuolella. Läpimitaltaan röykkiöt ovat 8-5 metriä. Ei tutkittuja.

Sulva Mässbäcksskogen 2 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Östersolvissa, Sulvan ja Maalahden rajan lähialueella, avohakkuualueella pitkänomainen latomus tai röykkiö , n 2 x 4 m, osaksi tuhoutunut hakkuissa.

Sulva Lassmaberget (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sulvan Långmossenilta Maalahdelle vievän pikkutien varrella, noin 1 km koilliseen Maalahden rajalta, noin 100 m tieltä länteen, pienellä kalliokumpareella, jota kiertää minkkitarhalle vievä tie. Kalliopohjalla on kolme röykkiötä, joiden läpimitta on noin 4-5 metriä. Ne erottuvat selvästi ympäristöstään, yhtä röykkiöistä on kaivettu keskeltä kuopalle. Röykkiöistä kaksi on tutkittu vuosina 1985 ja 1987. Löytöinä saatiin vuonna 1985 keihäänkärki (kansainvaellusaikaa?) ja vuonna 1988 hiukan rautakatkelmia.

Sulva Tafsne I (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella, Helinevan/Stor Helnemossenin koillispuolella, metsätien eteläpuolella, noin 100 m tieltä etelään. Avohakkuuaukealla (1983) on neljä matalaa röykkiötä, joiden läpimitat ovat 2-6 metriä. Röykkiöt on ajettu hajalle hakkuissa.

Sulva Tafsne II (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella, laajan Helinevan pohjois-koillisreunalla, metsätieltä noin 100 m etelään, kohteesta Tafsne I runsaat 200 m itään, samalla rinteellä, ojanotkon itäpuolella. Avohakkuualueella on neljä röykkiötä, joiden läpimitta on 3-5 metriä. Yksi on rikkoutunut ilmeisesti hakkuissa, yhdessä on näkyvissä punaisia hiekkakivilaattoja.

Sulva Finnmossbacken 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella, Rimalasta runsaat 2,5 km etelään, kalliomaastossa, mäkiniemekkeen kärjessä. Metsässä kalliopohjalla on kuusi röykkiötä, joiden läpimitta on 3-6 metriä. Röykkiöt sijaitsevat noin 300 m länteen soranottoalueesta.
Röykkiöt ovat mahdollisesti samaa ryhmää kuin vuonna 1988 tarkastettu kohde Sulva Finnmossbacken 3 (769 01 0027), samalla niemekkeellä ja saman tilan maalla.

Sulva Finnmossbacken 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Valtatie 8:n itäpuolella olevia röykkiöryhmiä:
a) Röykkiöt sijaitsevat noin 150 x 150 metrin laajuisella alueella. Näistä 17 on selvempää ja kymmenen epämääräisiä. Pääosa on läpimitaltaan noin 3-4 m ja 0,4 m korkeita latomuksia, osa on isojen kivien kupeessa. Selvin röykkiö on noin 7 x 7 m, keskeltä kaiveltu ja koneella yliajaen rikottu. Pinnalla ja länsireunalla on punaisia hiekkakivilaakoja. Röykkiö on tutkittu vuonna 1992 ja entistetty.
b) Hakkuualueella olevalla harjanteella, noin 50 x 20 metrin alalla, rivimäisesti, noin 100 metriä kaakkoon ryhmä a:n isosta röykkiöstä. Kaikkiaan paikalla on seitsemän röykkiötä: 6 x 4 m laaja, jossa on hiekkakivilatomusta reunassa, eheä (?). Sen luoteispuolella on kaksi noin 3 metrin kokoista kiveystä; itäpuolella on lisäksi neljä röykkiötä, joista kolmessa on hiekkakivilaakoja näkyvissä. Viimeksi mainituista kolme on noin 5-6 metrin läpimittaisia, itäisin on kaiveltu kuopalle. Alue on vesaikkoa.
c) Pienehkö, noin 50 x 20 metriä laaja mäentöyräs noin 200 metriä ryhmä a:n isosta röykkiöstä kaakkoon. Töyräällä on ainakin kaksi röykkiötä, jotka on merkitty peruskartalle.

Sulva Tafsnemossen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Valtatie 8 itäpuolella,Helinevan länsiosan eli Tafsnemossenin länsireunalla olevilla matalilla mäkisaarekkeilla. Röykkiöt hajallaan, muutama metsäautotien leikkauksessa; Joukossa yksi n 2 m laaja rajakivikasa. Osa kivikasoista hakkuuaukealla, osa metsässä. Myös metsätien länsipuolella röykkiöitä, joista ainakin yksi n 4,8 x 3,7 kokoinen (kertomuksen kohta c) on hautaröykkiö;
Paikat arvioituja, eivät tarkkoja, osa röykkiöistä tulkinnanvaraisia.
v. 2005 tarkastuksessa uudella hakkuualueella erottui vain kaksi selvää matalaa röykkiötä, muut mahdolliset hakkuujätteiden alla.

Sulva Finnmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Valtatie 8 länsipuolella, n 400 m tieltä, Finnmossenin suoalueen reunalla,matalalla, äestetyllä metsämaalla ainakin seitsemän pientä latomusta , 3-2,5 m laajoja, kivisessä maastossa. Alue osaksi äestyksen rikkoma. Metsäautotie tuhonnut mahd. osa röykkiöistä

Sulva Långmossen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Maalahden rajalta n kilometri koilliseen,Lågmossbäckenin länsipuolella, vajaat 300 m länteen Lassmabergetin röykkiöistä ( Sulva, kohde 9, MJR 769010009).
Röykkiöt ovat mäentöyräällä,haavikossa ja ovat sammaloituneita. Röykkiöiden koot ovat 5,7 x 4,1 , korkeus 0,4 m ja 4,2 x 4,1, korkeus 0,2 m.

Sulva Mestbäck (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Maalahden rajan tuntumassa, runsas kilometri rajalta koilliseen, Finnmossenia kiertävän uuden metsäautotien länsi-luoteispuolella, vesakoituneella hakkuualueella ryhmä matalia röykkiöitä/latomuksia. Latomukset käsittävät yhden kivikerroksen ja latomuksia laskettiin 18 klpl. Kaikki latomuksen jokseenkin samankokoisia,pieniä ja matalia. merkkejä viljelystä ei näkyvissä.
V 2003 tarkastuksessa koordinaattipisteiden os. paikasta ei löytynyt röykkiöitä. Paikannus virheellinen ?

Sulva Kurikkas (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Maalahden rajalla, vajaat 400 m rajalta koilliseen, Storlandsbergen-kallioalueen kaakklispuolella, pienen kallion laella, metsäautotiestä n 200 m lounaaseen. Röykkiön lähellä, n 35 m siitä on sio siirtolohkare. Röykkiö on kooltaan 5,7 x 5,5 m,maantasainen ja laaja, kivien joukossa hiekkakivilaakoja.

Sulva Brännskogen (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Mustasaaren ja Laihian rajan tuntumassa,metsäisellä , kivikkoisella ja soisella alueella, n 200-300 m metsäautotieltä ja n 300 m kuntien rajalta länteen.
Kiviröykkiö on pienellä metsäisellä mäellä suon keskellä: mäen keskellä isojen siirtolohkareiden rajaama kiviraunio, joka koottu kivien väliin. Kooltaan n 5.5 x 4.5 m js n 0,7 m korkea. keskellä runsaan metrin laajuinen kaiveltu kuoppa.

Sulva Nysvedsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rimalassa, valtatie 8:n itäpuolella, tieltä noin 450 metriä itään, Finndalenin viljelysaukean itäpuolella, Nysvedsbergetin etelärinteellä. Röykkiö on matala, rajoiltaan epämääräinen, sen läpimitta on arviolta noin 10 metriä. Mahdollisesti esihistoriallinen hautaröykkiö, korkeusolosuhteiden perusteella pronssikautinen?

Sulva Mässbäcksskogen E (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden rajalta noin kilometri koilliseen, Finnmossenin suoalueen länsipuolella, metsäautotieltä noin 500 metriä koilliseen. Kallioisessa metsämaastossa noin 180 x 100 m laajalla alueella on ainakin 15 röykkiötä; osa erillään, pääosa 100 x 50 metrin alueella. Röykkiöt ovat matalia, läpimitta 3-5 metrin välillä vaihdellen. Ainakin yhdessä röykkiössä on näkyvissä hiekkakivilaakoja.
Osa röykkiöistä voi olla esihistoriallisia tai historiallisen ajan viljelysröykkiöitä, osa on hautaröykkiöitä. Röykkiöistä yksi on tutkittu vuonna 1995; löydötön/hiekkakivilaakoja!

Sulva Mässbäcksskogen W (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sulvan-Maalahden rajalta 500-600 metriä koilliseen, Finnmossenilta länteen, metsäautotien lähellä. Röykkiö a on tieltä noin 30 metriä ja röykkiö b noin 70 metriä koilliseen.
Röykkiöt sijaitsevat hakatulla metsäpalstalla:
a) noin 3 m läpimitaten, pienistä kivistä, joukossa ainakin yksi hiekkakivilaaka
b) a:sta noin 290 metriä luoteeseen, osaksi äestyksen rikkoma; ison kiven vieressä, noin 4 metriä pitkä SW-NE suunnassa, lähes 1 m korkea. Alueella on lisäksi ainakin yksi epämääräinen röykkiö.

Sulva Finnmossbacken 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella, Rimalasta runsaat 2,5 km etelään, Storfalletin koulusta 4 km etelään, kalliomaastossa, mäkiniemekkeen kärjessä. Röykkiön läpimitta on noin 5 metriä.
Kuuluu mahdollisesti samaan ryhmään kuin kohde 769 01 0013 Finnmossbacken 1.
Vuoden 2004 tarkastuksen mukaan Kohdetta Finnmossen 3 (1 röykkiö?) ei ole olemassa annetussa sijainnissa. Idempänä on pieni turpeen peittämä matala kiveys
avokalliopohjalla. Lähellä on toinen metsäkoneen yliajama tiivis kiveys ja edellistä röykkiötä todennäköisempi muinaishauta.

Sulva Kvistis Gjutan (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Långmossenin viljelysaukean länsipuolella, Lånmoss skogenissa, metsän ja niityn rajamailla. Kahdessa ryhmässä yhteensä 5 röykkiötä:
Alue 1: neljä röykkiötä jonossa noin 10 metrin matkalla, läpimitta noin 2-3 metriä; pohjoisin röykkiö sijaitsee niityllä, muut metsän ja niityn rajamailla.
Alue 2: edellisistä noin 50 metriä lounaaseen, matala, maantasainen röykkiö/latomus, läpimitta noin 4 metriä; sekametsässä metsätien varressa.

Sulva Kalasar halsen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Sulvan ja Maalahden rajalla, pitkänomaisella, kivikkoisella mäellä on neljä röykkiötä suuren siirtolohkareen lähellä (Rävstenen). Yhdessä röykkiöistä on keskuskivi. Alueella on lisäksi useampia matalia, epäselviä latomuksia, jotka ovat traktorin rikkomia.
Maalahden puolella on useita röykkiöryhmiä ja rautakautinen asuinpaikka (Maalahti 29, 58, 59, 62 jne.).

Sulva Kalasar (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kivisellä, vesakoituneella hakkuualueella, Pölnemossenin pohjoispuolella, matalahkolla kivisellä mäellä, jonka itäpuolella on suuri sorakuoppa. Alueella todettiin inventoinnissa 1994 neljä epämääräistä, matalaa kiviröykkiötä kaakkoisrinteellä.
Vuoden 1996 tarkastuksessa röykkiöitä todettiin kaikkiaan 10. Kaksi röykkiöistä on osaksi koneen rikkomia. Yksi röykkiö tutkittiin vuonna 1996. Löydötön röykkiö oli suorakulmainen (?), kooltaan noin 3,5 x 3,5 metriä; kivien joukossa oli hiekkakiviä.
Vuoden 2001 tarkastuksessa ja maastomerkinnässä todettiin neljä selvää kiveystä etelärinteellä ja rajakiveys pohjoispuolella.

Sulva Kivnässkogen SE (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kivnemossenin (Kivineva) pohjoispuolella, kivisellä, metsäisellä rinteellä on pitkänomainen, polvenkorkuinen (?) röykkiö. Se on koottu kohtalaisen isoista kivistä ja on kokonaan sammaleen peittämä.
Röykkiö on noin 100 metriä kaakkoon Kivnässkogenin röykkiöstä nr 6/kohde Mustasaari 769 01 0004 Kivnesskogen.

Sulva Kivne (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Pienen kalliopaljastuman länsipäässä, Kivnemossenin pohjoispuolella, suon reunalla on matala röykkiö, jonka läpimitta on noin 2 metriä. Lisäksi kaksi epämääräistä kivikasaa.

Sulva Bladbacken W (Taide)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee metsämaastossa, Kivinemossenin pohjoispuolella. Kalliolla on kaikkiaan kolme kivirakennelmaa, ristikkäisiä kivirivejä, joita on kutsuttu kompassiruusuiksi. Rivit ovat suunnilleen pääilmansuuntien mukaisesti suunnattu.
Pienempi kahdesta vierekkäisestä kompassiruususta on noin 2 m, suurempi noin 10 m päässä. Kolmas "kiviristi" näistä noin 300 m päässä.

Tjöck-Nyåkern (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kristiinankaupungin koillispuolella, noin 1,2 km valtatie 8:sta länteen. Röykkiö on louhikkoisella kallioharjanteella, sen pohjoispäässä. Maasto on paikoin kallioista mäntykangasta.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin 9 metriä ja korkeudeltaan lähes 2 metriä. Röykkiön keskellä on iso kuoppa, jossa kasvaa mänty ja koivu.

Tjöck-Pellfolk 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kallioharjanteella n. 900 metriä valtatie 8:sta länteen. Parisataa metriä kohteen itäpuolelle johtaa metsäautotie. Maasto on kallio/moreenipohjaista, louhikkoista sekametsää.
Kallioharjanteen sen etelärinteellä noin 50 metrin matkalla on neljä röykkiötä. Suurin röykkiöistä on halkaisijaltaan n. 15 m ja korkeudeltaan lähes kaksi metriä. Röykkiössä on kolme ryöstökuoppaa. Röykkiö 2 on halkaisijaltaan n. 2,5 m ja korkeudeltaan n. 0,5 m, röykkiön 3 läpimitta on n. 7 m ja korkeus n. 0,7 m ja röykkiö 4 on halkaisijaltaan n. 6 m.

Tjöck-Pellfolk 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pellfolk 1:stä n. 150m kaakkoon jäkälä/sammalpohjaisella kallioisella kankaalla.
Kaksi kalliokumpareen päälle kasattua hieman kranssimaista röykkiötä. Röykkiö 1 on kooltaan n. 4x6 metriä, matala ja hieman purkaantunut ilmeisesti penkomisen johdosta. Röykkiö 2 on edellisestä n. 20 metriä pohjoiseen. Se on kasattu kallion koloon ja kallion päälle, koko on n. 5x7 metriä. Röykkiön länsisivulla avautuu aukko aivan kuin sisäänkäyntinä kallion ja ison lohkareen välissä.

Tjöck-Björkrotsmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Tiukan pohjoisosassa, Långåsmossenin pohjoispuolella, Björkrotsmossenista kaakkoon. Maasto on kosteahkoa nuorta sekametsää.
Kaksi matalaa ja laakeaa röykkiötä. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 7 metriä ja korkeudeltaan n. 0,5 m. Röykkiötä on pengottu. Tästä reilut 30 metriä pohjoiskoilliseen on röykkiö 2, joka on sammalen peittämä halkaisijaltaan n. 9 metriä hieman korkeampi kuin edellinen.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan röykkiöt ovat säilyneet siinä kunnossa, jossa ne ovat olleet vuoden 2006 inventoinnissa. Kummankin röykkiön läpi on ajettu useita äestysvakoja metsänuudistuksen yhteydessä. Tämä on kuitenkin selvästi tapahtunut jo ennen vuotta 2006, sillä ympärillä kasvaa hyvin tiheää nuorta metsää, jossa ei ole enää siihen aikaankaan voinut liikkua työkoneella.

Tjöck-Trindmossen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Myrkyn kylästä pari kilometriä etelään, pohjois-eteläsuuntaisen harjun pohjoislaidalla. Maanpinta on epätasainen ja sammalen peittämä.
Selväpiirteinen pienehköistä kivistä koottu röykkiö, halkaisija n. 3 metriä, röykkiö on avattu. Röykkiöstä etelään kivilatomuksia ja kuopanteita. Paikoin otettu mahdollisesti soraa. Alueen laajuus n. 50x50 metriä. Kohde ainakin osin luonnon muovaama.

Tjöck-Fräkenliden/Länsimäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kasskiftmossenin itäpuolella, Tiukan joesta n. 780 metriä itään. Röykkiö on koillisen viettävässä rinteessä, alue kasvaa tiheää kuusikkoa.
Röykkiö on päänkokoisista ja pienemmistä kivistä ladottu, halkaisijaltaan noin kolme metriä ja sammalen peittämä.

Tjöck-Kilberget 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Tiukasta n. 4 km pohjoiskoilliseen, Kilbergetin laella, sen koillisosassa. Maasto on kallioista ja louhikkoista. Kasvillisuus on sammalta/jäkälää sekä kituliasta männikköä.
Kohteessa on muutaman kymmenen metrin säteellä useita röykkiöitä sekä kivivalleja. Röykkiöiden läpimitta on 3,5-6m ja vallien korkeus 0,4-0,7m. Useimmat röykkiöistä ovat kranssimaisia. Ks Rurik Nylundin tekemä kartta. Aspelin hajoitti yhden röykkiöistä, muttei löytänyt mitään.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan kohteessa on vajaan hehtaarin alueella ainakin 11 erillistä röykkiötä (joista 2 epämääräisiä) sekä kolme muutaman kymmenen metrin mittaista kivivallia, jotka mahdollisesti koostuvat kivivallien yhdistämistä kraatterillisista röykkiöistä. Lisäksi yhden vallin päällä on kolme vajaan metrin korkuista pystykiveä, joista yksi on kaa-tunut ja toinen kallistunut. Röykkiöiden läpimitat ovat 2 ja 9 m:n välillä, korkeus parista kymmenestä sentistä hieman runsaaseen metriin. Kivivallit ovat 2 -4 m:n levyisiä ja korkeudeltaan 40- 80 cm. Vaikka kohde on osittain tärveltynyt, on kyseessä erikoinen ja näyttävä pronssi- tai varhaisrautakautinen muinaisjäännöskokonaisuus. Ks. alakohteet

Tjöck-Brammarås (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Påskmarkista pohjoiseen Branmyråsenilla. Röykkiö sijaitsee havumetsää kasvavan louhikkoisen harjanteen lounaispäässä.
Röykkiö on koottu sorapohjalle sekakokoisista vierinkivistä, halkaisija on n. 7 metriä. Röykkiö on avattu kahdesta kohdasta. Välittömästi röykkiön länsipuolella on jyrkkäreunainen kuoppa, kooltaan 3x4 metriä ja 90cm syvä.

Tjöck-Slätåsen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee kallioharjanteella Påskmarkin Slätåsenilla, n. 300 metriä Tiukanjoesta luoteeseen. Alue on kituliasta sekametsää, aluskasvillisuus kanervaa ja sammalta.
Kohteessa on viisi röykkiötä. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 4 metriä ja korkeudeltaan n. 1 metri. Röykkiön 2 koko on 3x4x0,5m; röykkiö (latomus) 3 14x2x0,5 metriä; röykkiö 4 7x2x0,5 metriä; röykkiö 5 7x6 metriä.

Tjöck-Ormberget (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Tiukanjoesta n. 300 metriä etelään Ormbergetin pohjoispäässä, kallioharjanteella.
Röykkiö on pitkänomainen, kooltaan 8x5x1m ja osittain hajoitettu. Itä- ja länsipäässä selvät kuopat.

Tjöck-Russmossen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Russmossenin lounaispuolella n. 300 metriä Tiukka-Peninkylä tistä etelään, lähellä Tiukan ja Lapväärtin kylien rajaa. Röykkiö on kallioharjanteen pohjoislaidalla, puusto on mäntyä ja kuusta.
Röykkiö on halkaisijaltaan 3m ja korkeudeltaan 0,5m. Se on koottu kalliosta esiinpistävän 6x5 metriä kokoisen ”hyllyn” päälle. Röykkiö on suhteellisen ehyt

Tjöck-Högbergsåsen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Högbergåsenin koillispäässä n. 360m Tiukka-Peninkylä tiestä etelään. Harju on sora harju ja kasvoi nuorta kuusikko Torvisen inventoinnin aikana v. 1975.
Röykkiö on kranssimainen, halkaisijaltaan n. 16m ja korkeudeltaan 0,8-1,1m. Röykkiöstä on Rurik Nylundin tekemä piirros Torvisen kertomuksen liitteenä.

Tjöck-Rajavuori (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kallioharjanteen pohjoisosassa Tiukan ja Lapväärtin kylien rajalla, Kackorsjön lammesta 560 metriä koilliseen. Saman harjanteen eteläosassa on Lapväärtin puolelle sijoittuva kohde Kristiinankaupunki Lappfjärd Kakursjön mj. rek. nro 409010005
Kallionkoloon melko kookkaista lohko- ja vierinkivistä kasattu sammalen peittämä röykkiö, halkaisija n. 7m. Röykkiön koillis- ja itälaidassa on kuoppa.

Tjöck-Lidåsen 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Lidåsenin pohjoispuolella havumetsää kasvavalla kivikkoisella kallioharjulla.
Kohteessa kuusi röykkiötä/latomusta. 1-2) pohjois-eteläsuuntainen pitkä kivilatomus, 15x2x0,7m, jonka molemmissa päissä n. 4m halkaisijaltaan olevat röykkiöt, molemmat röykkiöt hajotettu. 3) edellisestä 19 metriä koilliseen on röykkiö, jonka halkaisijal on n. 3m. 4) röykkiöstä 3 eteläkaakkoon n. 6 metriä on kokonaan sammalen peittämä röykkiö, halkaisijaltaan n. 3 metriä. 5) edellisestä n 15 metriä eteläkaakkoon on pitkänomainen,10x3x0,6m, latomus. 6) edellisestä koilliseen n. 11 metriä on täysin sammalen peittämä pieni röykkiö.

Tjöck-Lidåsen 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Lidåsen 2 sijaitsee Lidåsen 1:stä n. 250 metriä kaakkoon
Röykkiö on kranssimainen, sammalen peittämä ja sen halkaisija on n. 7 metriä.

Tjöck-Lidåsen 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Lidåsenin länsilaidalla, Lidåsen 2:sta 450 metriä lounaaseen.
Kallionkoloon kasattu pitkänomainen röykkiö, koko 6x2 metriä, osittain hajotettu.

Tjöck-Björndal (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee n. 550 metriä valtatie 8:n itäpuolella, Bjåndalenista luoteeseen kallioisen harjanteen lounaisrinteessä.
Torvisen mukaaan alueella on ainakin 15 pientä röykkiötä. Vuoden 2006 inventoinnissa löytyi 13 röykkiötä. Röykkiöt ovat pieniä halkaisija 2-4 metriä. Jotkin röykkiöt ovat hyvin matalia ja hädin tuskin erottuvat maastosta, osa on hieman korkeampia n. puoli metriä. Muutamat röykkiöt on kasattu silmäkiven ympärille. Olisi syytä vielä varmistaa kaivauksin, että kyseessä on hautaröykkiöt eikä esim. kaskirauniot.

Tjöck-Krokängen (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Krokängen koillispuoleisen soraharjun eteläosassa.
Kohteessa kaksi röykkiötä: 1) läpimitta 4 m, korkeus 0,5 m. sammalen peittämä. 2) edellisestä n. 40 metriä pohjoiseen on sammaloitunut, pitkänomainen röykkiö, pituus 7 m ja leveys 3 m.

Tjöck-Lämnaskärret (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Krokängen koillispuoleisen soraharjun huipulla.
Kohteessa neljä röykkiötä: 1) iso, kranssimainen, sammalen peittämä röykkiö, halkaisija n. 11 metriä, korkeus 0,7 m. 2) edellisestä 15 m itäkoilliseen pitkänomainen, lähes maantasainen sammalen peittämä röykkiö, kooltaan n. 10x8 m. 3) röykkiöstä 1 n. 17 metriä länsiluoteeseen pienehköistä kivistä kasattu matala, sammalen peittämä röykkiö, halkaisijaltaan n. 7 metriä. Röykkiön koillisosassa on kuoppa. 4) röykkiöstä 1 20 metriä lounaaseen on sekakokoisista kivistä koosttu röykkiö, kooltaan 5x3 metriä. Röykkiö on hajonnut.

Kelttusbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Moreenimäillä on röykkiöitä kahdessa kohdassa sekä kuopanne (kuoppaliesi tai pyyntikuoppa?)
Tiedot tarkistettava.

Slätmossen (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kyrkoby, uusjakoalue.
2023: Sijaitsee mahdollisesti yhteismaalla eli rekisteripisteestä länteen oleva tila 893-878-8-0 (övriga samfällda).

Helgabacken (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Ryhmä röykkiöitä, matalia, niukat löydöt vanhemmalta rautakaudelta. Yhdestä röykkiöstä roomalainen pronssiraha (Hadrianus 117-138 j Kr), toisesta pronssinen rannerengas, pronssinappi, rautainen nuolenkärki, keihäänkärjen katkelma ja palanutta luuta.

Hemskogen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyynjoen länsipuolella, joesta vajaat 500 metriä.

Jättehuvudet (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn koillisosassa, Pedersören kunnan rajasta vajaat 300 metriä, Seinäjoki-Kokkola rautatiestä noin 5,7 km itään.

Norrgård (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kovjoen asemalta noin 1,5 km koilliseen. Röykkiöryhmä, jossa on viisi matalaa röykkiötä, läpimitaltaan 2,5 -3 metriä. Röykkiöt ovat 3-5 metrin päässä toisistaan.
Röykkiöryhmästä noin 75 m luoteeseen on kaksi laajaa (läpimitta noin 8 m) ja syvää (noin 2 m) kuoppaa, mahdollisesti tervahautoja tai sysimiiluja?

Höjkärrsbacka 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikkoisella mäellä, Uudestakaarlepyystä Marbyhyn vievän tien eteläpuolella, tieltä runsaat 100 metriä etelään, harvassa taimikossa on ainakin 5 matalaa ja maantasaista kiviröykkiötä, joiden ikä on tuntematon.

Höjkärrsbacka 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Uudestakaarlepyystä Marbyhyn vievän tien eteläpuolella, tilustien länsipuolella, kohteesta Höjkärrsbacka 1 (893 01 0010) noin 140 metriä länsilounaaseen. Kivikkoisella mäellä on metsässä matalia, pieniä (läpimitta 2-4 m) röykkiöitä, joista osa on vaikeasti havaittavissa. Noin 5-10 röykkiötä havaittavissa tarkastusajankohtana.

Rävanäsbacka W (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Lapuanjoen itäpuolella, Markbyhyn vievän tien eteläpuolella noin 400-600 m. Kivikkoisen mäen länsirinteessä, metsässä, pienen viljelysaukean eteläpuolella, tieltä noin 200 m etelään. Röykkiö on noin 3-4 metrin läpimittainen, matala, verrattain selvärajainen.

Rävanäsbacka S (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Lapuanjoen itäpuolella, Marbyhyn vievältä tieltä etelään noin 1 km. Rävanäs-mäen eteläpuolella, rinteessä, kivikossa on useita röykkiön tapaisia muodostelmia, osa selviä, osa epävarmoja. Lukumäärä ei ole täsmällinen.

Bleikmossbacka 1 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n ja Seinäjoki-Oulu rautatien välissä. Kivikkoisella mäenkumpareella, taimikossa on matalia pieniä röykkiöitä (ainakin 10 kpl). Lisäksi alueella on kuopanteita, jotka ovat ihmisen tekemiä. Röykkiöiden ja kuopanteiden tarkoitus ja ikä ovat tuntemattomia.

Bleikmossbacka 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Valtatie 8:n ja Seinäjoki-Oulu rautatien välissä, Pääskjärven pohjoispuolella. Maasto on kivikkoinen mäkialue, metsää.
Tarkastus 1994: Kivikkoisilla mäenkumpareilla kaikkiaan noin 300 x 100m alueella on ryhminä röykkiöitä, jotka pääosaksi ovat pieniä ja matalia, kasvillisuuden peittämiä. Röykkiöiden lisäksi on alueella kuopanteita, joista osassa on Dahlskogin mukaan maasondilla todettu palaneita kiviä ja hiiltä kuopan keskellä ("matberednings-kokgropar/ fångstgropar"). Muutamassa kuopassa on matala valli ympärillä. Röykkiöiden tarkka lukumäärä ei ole tiedossa, koska aluetta ei ole tarkasti kartoitettu. Kysymys lienee ainakin parista kymmenestä röykkiöstä, luultavasti useammastakin. Läpimitta vaihtelee 1,5 m - 3 m.
Nykarleby hembygdsförening on laatinut Heimer Dahlskogin johdolla Pääskjärven ympäristöä kiertävän luonto-muinaispolun opastuksineen ja kohdemerkintöineen. Bleikmossenin kohteet 1 ja 2 kuuluvat tähän kierrokseen.
Inv. 2021: Varmistettiin ettei muinaisjäännösalueen ja suunnitellun uuden voimajohtolinjauksen välissä sijaitse arkeologisia kohteita, itse muinaisjäännösaluetta ei inventoitu. Kohteen eteläpuolella on sijainnut peltoja vielä 1980-luvulla. Aiemman kuvauksen perusteella ja lähialueilta tunnettujen samantyyppisten kohteiden perusteella pohdittiin mahdollisuutta, voisiko kysymyksessä olla kaskeamisen seurauksena syntynyt historialliseen aikaan ajoittuva kohde.

Starrängsbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lapuanjoen itäpuolella, Jepuan ja Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan vanhan rajan tuntumassa. Metsäisellä mäellä on röykkiöitä, lukumäärä on epätarkka. Osa on mahdollisesti esihistoriallisia, osa ehkä historiallisen ajan viljelysröykkiöitä?

Blekmossen 1-2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Heikfolkdiket-nimisen puronuoman länsipuolella, rautatien ja Lapuanjoen välisessä maastossa. Pieniä, matalia röykkiöitä kahdella erillisellä mäenkumpareella peltoalueiden lomassa, röykkiöiden läpimitta on 2-5 m.
1) Röykkiöt läntisemmällä mäellä noin 25 m korkeuskäyrän yläpuolella, noin 100 x 200 metrin alueella, nuoressa taimikossa. 28 röykkiötä erottuu selvemmin, todellinen lukumäärä lienee jonkin verran suurempi. Mäen pohjoisreunassa on vanha kellarikuoppa.
2) Itäisemmällä mäellä on vain kaksi pientä ladelmaa.
Röykkiöiden tarkempi luonne on tuntematon.

Munsala-Svartören 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Svartörenin saaren länsiosassa, Kummelbergenin itäpuolella, on pystykivien rivejä. Kussakin "yksikössä" on kolme kiviriviä. Rakenteet on tehty kalanpyydysten kuivaamistelineiden tueksi ja ne liittyvät ulkosaariston kalastukseen. Rakenteet edustavat historiallista aikaa. Kivirivit ovat sammaloituneita ja ne sijaitsevat luontaisessa kivikkomaastossa ja ovat siten vaikeasti havaittavissa.

Djupkärrsbacken (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Översundomissa metsäisen ja kivikkoisen mäen päällä, lähellä metsäautoteiden risteystä, Skravelstenarna-nimisen moreeniharjanteen länsipäässä.
Etelään viettävällä rinteellä on soikea vallimuodostuma, jonka keskusta on tasainen. Paikalta paljastui vuoden 1989 koekaivauksessa nelisivuinen kivikehä (paikoin yli 60 cm korkea) ja keskeltä rakennuksen pohjaa halkaisijaltaan noin metrin kokoinen pyöreä tulisija. Asumuksen oviaukko on ollut kaakossa. Vuonna 1994 kaivauksia jatkettiin. Radiohiiliajoituksen perusteella paikka ajoittuu esiroomalaiselle rautakaudelle.

Sundom-Öjen (Taide)
Historiallinen; Vaasaan kuuluvassa Sundomin Öjenissä, Vaskiluoto-Öjen tien länsipuolella kalliolla on kolme kompassiruusua. Niistä kaksi suurempaa on paljaalla kalliolla, pienimmässä on useampia kivikerroksia ja keskustassa kivikasa. Rakennelmat on tehty pyöristyneistä, jäkälöityneistä luonnonkivistä, ja ne ovat kooltaan seuraavat (mitat pohjois-etelä ja itä-länsi-suunnassa): a) 2,7 x 2,9 m, b) 2,3 x 2,3 m, c) 1,4 x 1,75 m.

Västervik Morisberg (Taide)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vaasan Västervikissä, Morisbergin kallioalueen luoteisosassa, Svartholmsvikenin rannasta noin 500 m itään.
Kalliopohjalla on ristikkäiset kivirivit pää- ja väli-ilmansuunnissa. Rakennelma on täysin turvettunut, jäkälän ja sammalen peittämä, sen eteläpuolella on selvä kallioleikkaus. Kompassiruusun keskimmäinen kivi on nostettu pystyyn. Koko: pohjois-eteläsuunta 2 m, väli-ilmansuunnat noin 2,4 m ja itä-länsisuunta noin 2 m.

Housulanmäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella, Housulanmäellä, seurantalon pohjoispuolella. Paikalta löytyi vuonna 1939 Haanpään talon vierestä hopearahoja. Löytöhetkellä rahat olivat kallion päällä, mutta paikalla on pari metriä syvä kallionkolo, mihin rahat on todennäköisesti kätketty. Vuonna 1950 Meinander tutki paikkaa tarkemmin ja löysi rahoja vielä lisää. Paikalta on nyt saatu talteen kaikkiaan 20 arabialaista rahaa, joista vanhimmat 700-luvulta (vuosi 757), nuorin on lyöty vuonna 842/3.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Se sijaitse talojen tuntumassa kallioisella, heinää ja katajaa kasvavalla mäenkumpareella.

Kotsalonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kotsalonmäki on pohjois-eteläsuuntainen moreenimäki, joka sijaitsee Kyrönjoesta noin 750 metriä lounaaseen. Mäeltä on jo 1800-luvun lopulla saatu useammasta kohdasta rautakautisia esineitä Kansallismuseoon. Paikalla ei ole tehty kaivauksia.
Löytöjä on mäen pohjoisosasta entisen Kotsalon torpan maalta Tönkkäpellosta, mäen länsirinteeltä sekä mäen eteläosasta ns. Turjantönkältä, josta on myös mahdollisia asumusten jäänteitä. Mäen pohjoisosassa sijaitsevalla Tönkkäpellolla ja mäen länsirinteellä on polttokenttäkalmistot.
Kalmistojen ja asuinpaikan laajuus ja nykyinen säilymisaste ovat tuntemattomia; luultavasti ne ovat myöhemmän asutuksen hävittämiä ja mäki on nykyisinkin rakennettua ympäristöä taloineen ja piharakennuksineen. Kalmisto on merovinkiajan lopulta (700-luvun loppu) ja noin vuoden 800 vaiheilta.

Laskumäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Aiempien rekisteritietojen mukaan kohteessa pitäisi olla: "Pienen mäenkumpareen koillisreunalla on vierekkäin neljä hautaröykkiötä kalliopohjalla. Röykkiöt ovat kaikki tutkimattomia. Röykkiöistä kolme on isoja, läpimitaltaan 18 x 15, 10 x 10 ja 12 x 5 metriä, neljäs on pieni noin 3 x 3 metriä. Röykkiöitä on pengottu."
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Alueelta ei löytynyt yhtään röykkiöksi tulkittavaa rakennetta, vaan näkyvissä oli jonkin verran hajanaista kivikkoa. On kuitenkin mahdollista, että alueella on hautaröykkiöiden pohjakiveyksiä ja hautojen esiin saaminen vaatisi kasvillisuuden ja turpeen poistoa. Vastaavia röykkiön pohjia on mm. pari kilometriä etelään Pääkköönmäen ja Mäkihaan alueella.
Kasvillisuus on varttunutta sekametsää.

Mahlaistentönkkä (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itärannalla, Selkämäen ja Perkiön välillä, viljelysten ympäröimällä matalalla mäenkumpareella, jolla on myös asutusta. Mäen länsi- ja pohjoisosissa on 9 hautaröykkiötä ja polttokenttäkalmistoa noin 300 x 400 metrin alueella. Yhtä lukuun ottamatta hautaröykkiöt on tutkittu. Niitä tutkivat U. T. Sirelius (1903, 1906) ja Alfred Hackman (1907, 1908). Röykkiöt ovat isoja, useat keskuskivellisiä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Röykkiöitä yritettiin paikallistaa, mutta niitä ei ole enää säilynyt. Ainoat merkit röykkiöstä löytyivät Lakean eteläpuolella olevan muinaisjäännösmerkin luota. Paikalla on kasvillisuuden peittämää hajanaista kiveystä.
Lisäksi Kaunismäen eteläpuoleisen tönkän kohdalla olevan mjmerkin kohdalla on epämääräistä kiveystä. Alue kasvaa melko tiheää sekametsää ja pensaikkoa. Kyseiselle tönkälle, erityisesti sen laidoille on kasattu paljon kiviä pelloilta. Kohteen muinaisjäännösluonne jäi epävarmaksi.

Kirstinmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kyrönjoen itäpuolella, Perkiön viljelysten ja Pääkköönmäen pohjoispuolella, erillisellä tönkällä, Kirstintönkällä, on ollut kaikkiaan viisi hautaröykkiötä. Röykkiöt on kaikki tutkittu; nykyisin jäljellä on vain yksi, ja se on merkitty peruskarttaan. Tutkimukset on tehty vuosina 1903 ja 1905. Vuonna 1903 tutkittua hautaa (Meinander 1950, n:o 151) oli pengottu kenties jo 1700-luvulla; löytöjensä puolesta se on eteläisen Pohjanmaan rikkaimpia. Mäeltä on lisäksi löytynyt merovingiajan esineitä (KM 4096:22, 4302:22, 11913:1-5), jotka viittaavat polttokalmistoon, jota ei kuitenkaan ole tutkittu. Myöhemmin saunan perustusten kaivuussa noin 200 m haudoista itään löytyi sirppi, puukko, taltta ja savikiekko (KM 11913:1-5).
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Paikalla ei ole enää yhtään säilynyttä röykkiötä. Peruskarttaan merkityn muinaisjäännöksen kohdalla olevassa metsikössä on rakennuksen jäänteet ja epämääräistä kivikkoa.
Inv. 2022. Kuten edellä 2012 (entistetyn röykkiön kohdalle rakennettu riihi, johon rakennusjäännökset todennäköisesti liittyvät).

Tervajoen ryhmä (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Laajalla alueella mäillä ja rinteillä, tonttimailla asutuksen keskellä on ainakin 103 rautakautista hautaröykkiötä. Suurin osa röykkiöistä on selvärajaisia, suuria ja maastossa helposti havaittavia, osa on myöhemmän asutuksen rikkomia. Osa röykkiöistä on pieniä, matalia ja metsän ja muun kasvillisuuden vuoksi vaikeasti havaittavia. Röykkiöiden välialueilta on todettu useita rautakautisia asuinpaikkoja. Kohteella on 10 erilliskohdetta (ks. erilliskohteet lista), röykkiöitä on seuraavilla paikoilla: Aittomäki, Karpinmäki, Koppelonmäki, Laukkamäki, Höysälänmäki, Peltoisenmäki, Pajuperkiönmäki ja Uikonmäki. Röykkiöistä 29 on tutkittu 1900-luvun alussa, eniten tutkittu on Pajuperkiönmäki. Hautaröykkiöt ajoittuvat vanhemmalta roomalaiselta rautakaudelta kansainvaellusaikaan.
Museoviraston koekaivausryhmä kartoitti Tervajoen ryhmän röykkiöt vuonna 2002. Vuoden 2007 Petro Pesonen löysi kaavainventoinnissa merkkejä asuinpaikoista. Röykkiöt on listattu alakohteisiin koekaivausryhmän merkintöjen mukaisesti, niissä on myös viittaukset vuoden 1896 Aspelinin numerointiin.

Kellomäki (942010022) (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kellomäen röykkiöalue sijaitsee Tervajoen ryhmänä tunnetun laajan röykkiö- ja asuinpaikka-alueen itäpuolella, Kellomäen pohjoisosassa. Alueella on todettu epälukuinen määrä kiviröykkiöitä, joista Aspelinin luettelossa ovat numerot 121-124. Sittemmin Jacob Tegengren havaitsi yhden röykkiön lisää. Vuoden 2003 kartoituksessa ja 2004-2005 kartoituksissa mäellä on havaittu muutamia epämääräisiä röykkiöitä lisää. Samoin vuoden 2007 inventoinnissa todettiin yksi ennestään tuntematon mahdollinen kiviröykkiö. Lisäksi mäellä havaittiin merkkejä rautakautisesta asuinpaikasta röykkiöiden välisellä alueella.

Sikainmäki (942010024) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Selkämäen kylässä, Kyrönjoen itärannalla, vastapäätä kirkonkylää, Kirstinmäen SKL 9 röykkiöalueen koillispuolella ja Laskumäen SKL 7 röykkiöalueen luoteispuolella. Pellolla olevan viljelemättömän saarekkeen koilliskärjessä on kalliolla kolme pientä röykkiötä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Paikka kasvaa tiheää sekametsää ja on melko kostea maaperältään. Yhtään röykkiötä kohteesta ei löytynyt, kuvaus vastaa läheisen Laskumäen kohteen kuvausta. Kyseessä on mahdollisesti virheellinen tieto Laskumäen ja Sikamäen kohteet on viety kahteen kertaan kartalle eri paikkoihin.

Vihalaismäki (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Pieniä röykkiöitä kahdessa eri ryhmässä metsäisellä mäellä. Röykkiöt ovat maastossa varsin vaikeasti havaittavia.

Juustokydönmäki (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Matalalla metsäisellä mäellä on noin 180 x 120 m alalla, tilustien molemmin puolin, pieniä ja keskikokoisia röykkiöitä, joiden läpimitta on noin 2-5 metriä.
Vuonna 2007 Tervajoen osayleiskaava-alueen inventoinnin yhteydessä paikalle tehtiin muutamia koepistoja, joista ei kuitenkaan löytynyt mitään. Röykkiöiden välillä oleva tasanne on kuitenkin potentiaalinen rautakautiselle asuinpaikalle.

Haavistonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Haavistonmäellä - Keteisenmäen eteläosassa on 1800-luvulla löytynyt eri yhteyksissä pelloista rautakautisia löytöjä. Tarkemmat löytöpaikat eivät ole tiedossa, mahdollisesti kysymys on ollut harvakivisestä polttokenttäkalmistosta. Mäen eteläreunassa tien sivussa on havaittu palaneita luunsiruja ja palanutta maata. Paikalla ei ole tehty tutkimuksia. Esineistö on merovinki- ja viikinkiajan taitteesta.

Brännisudd (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Brännesudd on jyrkkärinteinen, metsäinen kalliomäki Vöyrin ja Isonkyrön rajalla, Långvikmossen-suon itälaidalla. Rajasta noin 30 metriä luoteeseen, kallion laella Vöyrin puolella on röykkiö. Röykkiön mitat ovat 12x10 metriä, korkeus on 0,5 metriä. Röykkiötä on kaiveskeltu ja sen päällä kasvaa puita. Kalliolta on laaja näköala Långviksmossenin yli.

Kråkholmshällan (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vöyrin eteläosassa, Isonkyrön rajan lähellä. Kråkholmshällorna on jyrkkärinteinen kalliopaljastuma Lehmäjoki-Rekipelto kylätien lounaispuolella, lähellä kuntarajaa. Korkeimman kohdan lounaispuolella, länsirinteen päällä tasaisella kalliolla on röykkiön jäännökset: noin 4 metrin läpimittainen kivikehä, jonka keskusta on kivetön. Kivet on ilmeisesti heitelty keskeltä pois. Paikallisten kertoman mukaan läheiseltä Rösbackenilta on ennen sotia hävitetty kolme isoa kivikasaa.
Inv. 2022: Röykkiön todettiin olevan aiemman kuvauksen mukainen (1966). Röykkiö sijaitsee tasalakisen kalliopaljastuman päällä paikallisesti korkeimmalla maaston kohdalla, mutta sen lähiympäristössä on saman korkuisia kalliokumpareita ja harjanteita. Rösbackenilla hävitetyt isot kivikasat ovat mahdollisesti vuoden 1845 pitäjänkarttaan merkitty ”Jätte graf” kohteesta 100–150 m pohjoiseen.

Navikmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyrin eteläosassa, Lehmäjoki-Rekipelto -tien lounaispuolella, jossa on korkeahko, tasalakinen kallio tieltä noin 50 metriä yli peltoaukean. Lakitasanteen koillisosassa on kolme selvästi erottuvaa röykkiötä.
a) pahasti hajoitettu, alkuperäinen läpimitta on noin 10 m. Jäljellä oleva osa on pieni ja matala.
b) a:sta noin 10 metrin päässä, hajoitettu.
c) a:sta noin 40 metrin päässä, loivalla itärinteellä. Röykkiö on hajoitettu, nykyinen läpimitta on 13 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Keskustan raivatusta kuopasta näkyy, että ylimpänä on ohut kerros kiviä, alinna kalliopohjaan asti soraa.
Paikka tunnetaan myös nimellä Navettamäki.

Ehrs (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Isonkyrön ja Vöyrin välisen maantien länsipuolella, Tulsarmuren-nimisen kallion itäkaakkoispuolella. Paikka on metsäinen moreeniselänne, jolla on Stenmans-niminen talo. Talosta noin 100-150 metriä kaakkoon metsikössä, sen lounaisreunassa on iso kivilatomus ja pieni röykkiö.
A) on monenkokoisista kivistä koottu ison siirtolohkareen kupeeseen. Tegengren on kuvannut ja kartoittanut latomuksen vuonna 1939. Löytönä oli pala rautakuonaa.
B) latomuksesta 40 m itäkaakkoon on louhikossa vaikeasti erottuva matala ja pieni röykkiö, muodoltaan pitkulainen tai nelikulmainen, 5x3,5 metriä.

Vörsträsket S (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kalapääträsketin länsipuolella, kuivatun Vörsträsketin itärannalla, matalalla kalliokohoumalla tiestä noin 80 metriä pohjoiseen. Paikalla on kaksi röykkiötä 30 metrin päässä toisistaan.
A) täysin hajoitettu, kalliolla on jäljellä vain länsireunan lohkareita, muut kivet ovat kallion juurella. Röykkiönpohjan keskellä kasvaa puita.
B) noin 30 metrin päässä edellisestä hiukan ylempänä omalla kalliokohoumalla. Röykkiön läpimitta on 10 m ja korkeus 0,5 m, hyväkuntoinen. Röykkiön itäpuolella on isoja lohkareita, jotka eivät kuulu siihen. Kohde on nykytilassaan kivikkoon kasattu yöpymissuoja.
Inv. 2021: Aiemmissa tiedoissa kuvattujen rakenteiden välissä on vielä yksi röykkiö (rakenne 2), jonka läpimitta on n. n. 10 m ja korkeus 0,5 m, päällä kasvaa kaksi mäntyä, kysymys lienee aiemmissa tiedoissa kuvatusta pohjoisemmasta röykkiöstä. Sen itäpuolelta mainitut isot lohkareet ja yöpymissuoja (rakenne 3) sijaitsevat röykkiöstä n. 50 m pohjoiseen. Kalliokoloon rakennetussa suojassa kasvaa vanha kuusi. Rakenteen yläpuolella kalliolla on kiviä, mahdollisesti peräisin hajotetusta röykkiöstä. Yöpymissuojan kaakkoispuolella on matala n. 3,5 m halkaisijaltaan oleva epämääräisempi röykkiö (rakenne 4). Itäpuolella kasvaa tiheää mäntytaimikkoa, kallioiden alueella röykkiöiden läheisyydessä kasvaa harvakseltaan varttuneitakin mäntyjä.

Vörsträsket N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kuivatun Vörsträsketin eli Vörsmossenin itärannalla, ojitetun suon itäreunalla, Eiden-nimisen metsäalueen reunassa. Paikalla on kalliomaaston länsirinteellä olevalla tasanteella kaksi röykkiötä noin 20 metrin etäisyydellä toisistaan.
A) matala röykkiö, läpimitaltaan noin 8 m, itäreunalla on isoja kiviä, hyväkuntoinen.
B) 20 metrin päässä edellisestä, hiukan alempana rinteessä, läpimitta on 10 m, korkeus 0,5 m. Röykkiötä on keskeltä hiukan kaiveltu.
Noin 900 m etelään sijaitsee Vörsträsket S (944010007).
Inv. 2021: Kohde oli ennallaan. Röykkiöiden päällä kasvaa jonkin verran nuorta puustoa. Lähiympäristössä kasvaa eri rakenteista metsää, länsipuolella entisen järven alueella on hakkuuaukko. Röykkiöt sijaitsevat maastokartalle merkittyjen muinaisjäännösmerkkien kohdilla.

Viskusbacken 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Latjinen peltoaukean pohjoispuolella, viljelysten ympäröimällä moreeniharjanteella, Lågpeltkankaalta Vöyrille veivän kylätien luoteispuolella. Mäellä on kaikkiaan 10 röykkiötä 350 metrin mittaisella matkalla. Osa on hyvin suuria, niiden läpimitta on jopa 18 metriä, pienimmät ovat läpimitaltaan noin 7-9 metriä. Röykkiöt sijaitsevat osaksi vaikeapääsyisessä vesaikossa ja useita on kaiveltu aikojen kuluessa. Kuusi röykkiötä on merkitty peruskarttaan, kolme mäen pohjoispäähän ja kolme eteläpäähän.
Alueen röykkiöistä on Jakob Tegengren tutkinut neljä vuosina 1929-1931. Ajoitettavat löydöt ovat kansainvaellusajan lopulta ja merovinkiajan alusta.
Röykkiöalueen eteläpäästä noin 90 metriä etelään sijaistee kohde Viskusbacken 2 (944010036), yksittäinen röykkiö.

Kärknemossen 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Latjinen peltoaukean (Kråkhagan) luoteisosan länsireunassa, Viskusbackenilta 200 metriä luoteeseen. Sekametsässä matalan louhikkomäen pohjoisrinteellä on röykkiö, joka on ison siirtolohkareen ympärille koottu. Sen kokonaisläpimitta on 10-11 m. Röykkiö on matala, keskuskiven eteläpuolelta hiukan kaiveltu. Sen päällä on vesaikkoa ja risuja, joten sitä on vaikea erottaa maastossa.
150 metriä koilliseen samalla rinteellä sijaitsee kaksi muuta röykkiötä, Kärknemossen 3 (944010011).

Kärknemossen 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Latjinen viljelysaukean luoteisnurkassa, Kråkhagan länsireunalla, peltolahdekkeen pohjoissivulla, saarekkeella. Maasto on itäreunaltaan jyrkkärinteinen sekametsää kasvava moreenimäki, jonka etelärinteellä röykkiöt ovat. Paikalla on kaksi röykkiötä kylki kyljessä.
A) on koottu tasalakisen siirtolohkareen ympärille, läpimitta on 14 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiötä on kaiveltu jonkin verran, sen päällä kasvaa puita.
B) on edellisen eteläreunassa kiinni, läpimitta on 6 m, koottu lohkareista ja matala. Röykkiö on kasvillisuuden ja puiden peitossa. Röykkiötä ei ole tutkittu.

Prästkulla (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Krokhagan eli Latjine-peltoaukean koillisreunalla, Käldamäen peltoalueelle vievän tien koillispuolella. Jyrkähkössä sorarinteessä on hiekkakuoppa, jonka kaakkoispuolella loivalla rinteellä on kolme röykkiötä. Maasto on harvaa sekametsää.
A) tasamaalla sorakuopan itäreunalla, läpimitaltaan 12 m, korkeudeltaan 0,5 m. Röykkiötä on keskeltä kaiveltu ja sen päällä kasvaa puita.
B) mäen juurella, peltojen tasossa. Matala röykkiö, jonka läpimitta on 12 m. Sitä on keskeltä kaiveltu ja se on kasvillisuuden peittämä.
C) mäen laella jyrkän etelärinteen yläpuolella, läpimitaltaan 14 m, korkeudeltaan 0,5-1 m. Röykkiö on keskeltä ja länsipuoliskosta syvälle kaivettu. Sen päällä kasvaa puita. Röykkiöitä ei ole tutkittu.

Käldamäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Västerbacken ja Grötkärrshällorna -mäkien välisestä solasta, pitkänomaisen ja kapean peltoaukean itälaidalta löytyi vuonna 1935 ojitettaessa savikerroksesta ihmisluita, jotka kuuluvat ilmeisesti rautakautiseen uhripaikkaan tai suokalmistoon. Löytöjä oli valtaojan ja sen länsireunassa olevan ison kiven väliltä, maanviljelystien länsipuolelta. Paikalla tehtiin ojituksen yhteydessä pienialainen tutkimus. Ihmisluiden lisäksi löytyi ohut pronssirengas (ei ajoitettavissa) ja liistekatiskan jäänteitä. Vastaavanlainen löytö on tunnettu Isokyrön Leväluhdan uhrilähde tai suokalmisto.

Brinkhällorna 1 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Lotlahden viljelysaukean länsipuolella olevan Brinkhällorna-kallioalueen eteläreunassa, loivalla etelärinteellä, voimalinjan kaakkoispuolella on noin 100 x 200 m kokoinen luonnonkivikko eli pirunpelto, joka on sammalen peittämä. Kivikon pinta on epätasainen ja siellä täällä on matalia kohoumia. Kentän eteläosassa on kuitenkin selvästi ladottu pitkä röykkiö (a) ja kolme muuta kiviladelmaa. Peruskartalla on kolme merkkiä, mahdollisesti röykkiöt a-c.
A) matala, mitoiltaan 20 x 4 m. Sen molemmissa päissä on isompi maakivi. Röykkiötä on sieltä täältä kaiveskeltu, pinta on sammaloitunut.
Röykkiöstä a noin 100 m itäkaakkoon suojaisessa kallioiden ympäröimässä maastokohdassa on kaksi tai kolme kivilatomusta.
B) ison lohkareen ympärillä on matala röykkiö, jonka läpimitta on 7 m.
C) edellisestä noin 20 m koilliseen on 12 x 8 m kokoinen laaja matala röykkiö.
D) c:sta 30-35 m etelään ison lohkareen ympärillä on pieniä kiviä maantasaisena ladelmana noin 2 m säteellä. Mahdollisesti röykkiö?

Svartkärr (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Svartkärr-nimisen laajan peltoaukean kaakkoispuolella, Storkärret- peltoaukean itälaidalla, pelloille johtavalta maanviljelystieltä erkanevan kärrytien päässä. Maasto on sekametsää matalan kalliopaljastuman laella, jossa on neljä röykkiötä tai sellaisen pohjaa.
A) Röykkiö näkyy kärrytielle. Sen läpimitta on 12 m ja kork 0,5 m. Sen päällä kasvaa puita ja sitä on kaiveltu.
B) läpimitta 6 m, matala. Lohkareista ladottu ja kuusen peitossa.
C) kuten B
D) vain reunakiviä jäljellä, alkuperäinen läpimitta on ollut 7 m. Röykkiön päällä kasvaa puita.
Inv. 2021: Vain pohjoisin röykkiö1 on jäljellä, ja se oli ennallaan edelliseen inventointiin nähden. Muista röykkiöistä ei ole jäljellä selkeästi hahmotettavia rakenteita. Säilyneen röykkiön keskustassa kasvaa varttuneita puita, muutoin puusto on poistettu alueelta, katajaa on jonkin verran, tuhoutuneiden rakenteiden päällä on runsas heinäkasvusto.
Muuta: Aluerajaus kattaa tuhoutuneiden röykkiöiden 2-4 alueen.

Kvivlainträsket N (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Maksamaan rajalta noin 1,2 km kaakkoon, Kvivlainträsketistä 270 m luoteeseen, metsässä matalalla moreenimäellä, sen etelärinteessä. Paikalla on 5 pientä kivikasaa, joiden läpimitta on 5-2 m. Ne ovat matalia, osa on isojen maakivien vierellä ja välissä. Tegengren mainitsee todennäköisesti samalta paikalta 16 hautaröykkiötä, mutta vuoden 1966 tarkastuksessa löytyi vain 5 epämääräistä kivikasaa.
2019: Kvivlainsträsketistä 290 m luoteeseen kivikkoisen kankaan etelälaidalla. Alueen puusto on tiheää nuorta talousmetsää. Röykkiö 1 koostuu toisiinsa n. 90° kulmassa olevista n. 5 m pitkistä ja yli 1 metrin levyisistä ”aitamaisista” röykkiöstä, kompakti rakenne sijaitsee kahden kookkaan maakiven vieressä. Röykkiö 2 on n. 2 m halkaisijaltaan, n. 30 cm korkea ja muodoltaan pyöreähkö. Röykkiö 3 sijaitsee isojen maakivien vieressä, se on n. 2 m halkaisijaltaan, n. 40 cm korkea, muodoltaan rakenne on epämääräinen ja kivet eivät vaikuta huolellisesti ladotulta. Jokaisen rakenteen pintaa peittää sammal ja varpukasvillisuus. Lähiympäristön maaperää on metsätöissä muokattu voimakkaasti, joten rakenteita on voinut tuhoutua. Nuoren tiheän puuston ja lähihistoriassa tapahtuneen maanmuokkauksen takia kaikkia muodostelmia ei mahdollisesti havaittu.

Kvivlainträsket S (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kvivlainträsketin länsipuolella, noin 100 m länteen järven rannalta, louhikkoisen itärinteen yläosassa. Maasto on ryteikköistä sekametsää.
A) hajoitettu, alkuperäinen läpimitta on ollut 6-8 m, iso matala silmäkivi.
B) a:sta noin 20 m päässä. Röykkiön läpimitta on 4 m ja korkeus 0,5 m. Sen eteläreunassa on iso matala lohkare, joka voi olla rikotun röykkiön alkuperäinen silmäkivi.
Tarkastuksessa vuonna 1981 nähtiin paremmin säilyneen röykkiön A kivien joukossa jonkinverran punaisia hiekkakivilaakoja. Jommasta kummasta röykkiöstä on mahdollisesti peräisin pronssisormus KM 7892:1.
2019:
A. Aiemmissa tiedoissa mainitun röykkiö A:n kohdalta tai sen lähiympäristöstä ei löytynyt merkkejä hajonneesta röykkiöstä. Myös A:n kohdekoordinaatit sijaitsevat vuoden 1970 peruskartalle merkityllä rajalinjalla sekä nykyisellä rajalla. Vid röse A och i dess närhet hittades inga tecken på ett skingrat röse. Även objektkoordinaterna för A ligger på rålinjen på grundkartan från 1970 och den nuvarande gränsen.
B? Kvivlainträsketin länsipuolella, noin 60 m länteen lammesta, louhikkoisen itärinteen yläosassa. Maasto on ryteikköistä sekametsää. Paikalla havaittiin yksi röykkiö. Se sijaitsee muinaisjäännösrekisterin kohdekoordinaateista n. 70 m etelään. Röykkiö on n. 5 x 2,5 metrin kokoinen ja 50 cm korkea, keskellä on iso kuoppa. Röykkiö sijaitsee vuoden 1970 peruskartalle merkittyjen rajalinjojen risteämiskohdassa sekä nykyisellä kiinteistörajalla. Röykkiön pohjoispäässä on nykyisinkin vanha rajakivi. Mahdollisesti nyt havaittu röykkiö on aiempien tietojen röykkiö B.

Vörsholmen S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyrin itäosassa, Vöyri-Alahärmä tien pohjoispuolella 300 metriä Vörsmossenin lounaisosassa, moreenisaarekkeella. Paikalla on havaittu tarkastuksessa 1966 vain kaksi röykkiötä, vaikka Tegengrenin ilmoituksen mukaan niitä pitäisi olla kahdeksan.
A) kehämäinen, läpimitaltaan noin 10 m, ison lohkareen länsipuolella. Röykkiö on pohjaan kaiveltu ja sen päällä kasvaa puita.
B) saman harjanteen itäpäässä, 20 metriä röykkiö a:sta. Röykkiö on pitkänomainen, mitoiltaan 7 x 4 m ja matala. Sitäkin on keskeltä kaiveltu.

Kiviloomi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vöyri-Alahärmä tien eteläpuolella, Staversån valtaojan tai puron uoman eteläpuolella, peltoaukean itäreunalla. Maasto on moreenimaata matalan kalliopaljastuman länsirinteellä, noin 2 m pellon pintaa ylempänä. Paikalla on röykkiö, jonka läpimitta on 12 m, korkeus n 0,5 m ja keskellä on iso lohkare. Röykkiötä on kaiveltu.

Zakris (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyri-Alahärmä tien eteläpuolella 270 metriä, viljelysaukean itäreunalla ja Kråkbergetin itärinteellä. Niiden alapuolella on suota. Paikalla on kallioalueen itäreunalla kaksi röykkiötä, jotka Anna-Liisa Hirviluoto on tarkastanut vuonna 1964.
Kysymyksessä on Jakob Tegengrenin mainitsema ryhmä (Tegengrenin luettelossa Lomby n:ot 153-156), jonka röykkiöistä hän tutki vuonna 1934 kaksi (nrot 153 ja 156).
Inv. 2022: Paikalla havaittiin kolme röykkiötä. On mahdollista, että Hirviluodon vuoden 1964 tarkastuksen numerointi ei tarkoita samoja maastokohteita kuin numeron 1 osalta. Hirviluodon numerot 2 ja 3 saattavat tarkoittaa tässä yhdeksi röykkiöksi tulkittua röykkiötä 3, ja tässä numerolla 2 esitetty todennäköisesti puuttuu Hirviluodolta.
Huomioitavaa: Tegengren ei suorittanut vuoden 1934 tutkimuksia tällä paikalla, vaan kohteella 944010024 Kylkis, jonne Tegengrenin valokuvat ovat paikallistettavissa.

Kylkis (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyri-Alahärmä tien eteläpuolella noin 300 m, pienen louhikkomäen koillisrinteen päällä. Maasto on tiheää sekametsää. Mäellä on kaksi röykkiötä noin 15 m päässä toisistaan.
A) siirtolohkareen pohjoispuolella, läpimitaltaan noin 10 m ja matala. Keskeltä hiukan kaiveltu ja vahvan sammaleen peitossa.
B) ylempänä rinteen päällä, läpimitaltaan noin 5 m ja matala, kivien joukossa on pari isoa lohkaretta.
Inv. 2022. Kallioharjanteen alueella todettiin neljä kiviröykkiötä, joille annetiin tunnukset a – d etelästä alkaen. Röykkiöt sijaitsevat mäen luoteispäässä ja koillisrinteellä. Mäen laen lounaisreunalle havaittiin pienellä alueella hyvää hiekkamaata. Koska paikka olisi sopiva asuinpaikaksi, tehtiin sinne kolme koekuoppaa. Mitään muinaisjäännöksiin viittaavaa niissä ei havaittu. 1966 havaittu röykkiö A on tulkittu kahdeksi erilliseksi röykkiöksi c ja d. Röykkiö B on todennäköisesti röykkiö a, mutta röykkiö b on jäänyt havaitsematta vuonna 1966.
Muuta: Kohteen 944010023 Zakris tarkastuksessa havaittiin, että tieto Tegengrenin siellä vuonna 1934 suorittamista kaivauksista ei pidä paikkaansa (röykkiöt 153-156), vaan kaivauskertomuksen kuvien todettiin esittävän kohteen Kylkis röykkiötä d (kaivettu röykkiö 153) ja röykkiötä a (156). Röykkiö c on ilmeisesti vuoden 1934 röykkiö 154, koska Tegengren ilmoitti sen sijaitsevan röykkiön 153 vieressä.

Storäng (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vöyri-Härmä tien eteläpuolella, noin 1,5 km tieltä, pohjois-etelä-suuntaisen viljelysaukean itäreunalla, Lillvörsån itäpuolella louhikkomäen huipulla. Mäellä on sekametsässä röykkiö, jonka läpimitta on 12 m. Röykkiö on matala, ison siirtolohkareen reunassa ja toinen lohkare röykkiön silmäkivenä. Röykkiötä on keskeltä hiukan kaiveltu.
Inv. 2022: Muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukainen kivirykelmä moreenimäen korkeimmalla kohdalla. Suurimpien, läpimitaltaan n. 2-metristen lohkareiden lisäksi rakenteessa on useita noin 1 m läpimittaisia lohkareita. Näiden lisäksi runsaasti 10–50 cm läpimittaisia kiviä. Rakenne ei ole tasalakinen tai kumpumainen – esim. suurimman lohkareen kyljessä on noin metrin syvyinen kuopanne. On todennäköistä, että kyseessä ei ole ihmisen tekemä rakenne, vaan jäiden mäen laelle muinoin puskema kivikko.
Huomioitavaa: 2022 tarkastuksen perusteella ei ehkä muinaisjäännös.

Lillhagabacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lillhagabackenilla Rekipellon kylästä noin 1 km koilliseen ja Vöyrinjoesta noin 200 m pohjoiseen. Mäellä maantien pohjoispuolella, 100 m tieltä, loivassa pohjoisrinteessä on hautaröykkiö. Röykkiön koko on 8 x 6 m ja se on matala. Mäessä on on käytöstä jäänyt sorakuoppa, jonka eteläreunalla röykkiö on. Maasto on tiheää sekametsää.

Sarhaga (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyrinjoen viljelysaukean länsiosassa, Hirvsalin vainioiden länsipuolella, Sarhaga-nimisen kallioalueen itäpuolella noin 30 m pellon reunasta. Maasto on sekametsää kaakkoon viettävällä harjanteen kaakkoisrinteellä.
a) pohjoisempi röykkiö on pitkänomainen, isoista lohkareista tehty. Sen lounaisreunassa on kiviaidan tapainen rakennelma. Röykkiön koko on 18 x 14 m ja korkeus n 1-1,5 m. Röykiötä on keskeltä kaiveltu useasta kohdasta.
b) eteläisempi sijaitsee erillisellä kohoumalla edellisestä 50 m kaakkoon. Röykkiö on pyöreä, läpimitaltaan 16 m ja korkeudeltaan 0,5-1 m. Röykkiö on sammaloitunut ja risujen peitossa. Sitäkin on kaiveltu keskeltä.

Sandbacka-Lågpeld (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Lågpeltin viljelysaukean länsiosassa matalalla luode-kaakko suuntaisella soraharjanteella liittyen samaan hietakankaaseen, jolla on myös Lågpeltkankaan kalmisto. Maantien ja sen koillispuolella olevan sorakuopan välillä on kolme röykkiötä. Ne sijaitsevat metsikössä, sorakuopan eteläreunalla osaksi kuoppaan sortuneena. Röykkiöt on tutkittu 1919, jolloin paikalla jo oli sorakuoppa.
50 metriä röykkiöiden itäpuolella, tien ja kuopan välillä on avoin kumpare, jolla Tegengren tutki myös ympyränmuotoisia kivilatomuksia, mahdollisia asunnonpohjia. Kumpareen mitat ovat 14x12 metriä. Kumpare kasvaa ruohoa, pinnalle näkyy joitakin kiviä.

Hirvsal-Sarsviden (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Lågpeltin peltoaukean länsireunalla, metsässä kallioisella moreenimäellä. Mäellä on runsaan 100 m matkalla neljä komeaa hautaröykkiötä. Kaikki röykkiöt ovat metsässä vesakossa risujen ja kasvillisuuden peitossa. Röykkiötä ei ole tutkittu.
A) eteläisin, läpimitta on 12 m ja korkeus on 1 m, keskellä on iso silmäkivi.
B) pyöreä, läpimitta on 17 m ja korkeus on 1-1,5 m. Röykkiö on rakennettu isommista kivistä kuin röykkiö A.
C) mäen korkeimmalla kohdalla, läpimitaltaan 14 m ja korkeudeltaan 0,5-1 m. Koottu ison siirtolohkareen ympärille.
D) pyöreä, läpimitaltaan 14 m ja korkeudeltaan 0,5-1 m, keskeltä kuopalla.

Lågpeltkangas (Hautapaikat)
Tuntematon ajoitus; Röykkiöt sijaitsevat Lågpeltin viljelysaukean länsireunalla, Vaasa-Vöyri tien eteläpuolella, aivan tien vierellä, kangasmetsäsaarekkeessa viljelysten keskellä. Saareke on Högbergetin korkean moreenimäen kaakkoispää. Tasaisella alueella kankaan laella harvassa männikössä on 5 röykkiötä ja ainakin 25 matalaa latomusta, mahdollisesti myös polttokenttäkalmisto. Ympäröivillä peltorinteillä on runsaasti savitiivistettä, mikä viitannee asuinpaikkaan.
Latomuksista ja röykkiöistä pääosa on tutkittu vuosina 1920-1941, vain neljä niistä ja latomusten väliset alueet on tutkimatta. Latomukset on entistetty ja alue on varustettu info-taululla. Kalmisto ajoittuu kansainvaellus- ja merovingiaikaan

Vörsberg (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Latjinelidenille Lågpeltkankaalta Vaasa-Vöyri -tieltä koilliseen vievän kylätien länsipuolella matalalla moreenikumpareella. Tehtäessä mäen ylittävää metsäautotietä 1970-luvulla osa isosta hautaröykkiöstä on rikkoutunut. Jäljellä oleva osa on tutkittu vuonna 1979. Röykkiö lienee alkujaan ollut pyöreä, sen läpimitta on noin 8 m ja korkeus noin 0,5 m.
2019: Paikalla on epämääräistä kiveystä, minkä päällä kasvaa tiheää nuorta kuusikkoa, kohdalle on myös myöhemmin nosteltu isoja kiviä. Röykkiö lienee tuhoutunut. På platsen finns obestämda stenläggningar på vilka det växer ung tät granskog, vid objektet har även senare lagts stora stenar. Röset är sannolikt förstört.

Latjineliden (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Latjinen viljelysaukean länsireunassa, Lågpeltkankaalta koilliseen. Lantjineliden on matala, tiheätä sekametsää kasvava moreenimäki Vöyrin kirkolle erkenevan kylätien länsipuolella, tien vieressä. Vuoden 1966 tarkastuksessa on todettu 14 röykkiötä. Tegengrenin mukaan röykkiötä olisi 19 mäen laella ja etelärinteellä. Röykkiöistä kuusi tutkittu. Röykkiöt ovat kasvillisuuden tiheästi peittämiä ja vaikeita havaita. Niiden läpimitta vaihtelee 14-6 metrin välillä, useissa on iso siirtolohkare keskellä.
Peruskartalla on yksi merkki. Erillinen röykkiö alueen pohjoispääsä on erotettu omaksi kohteekseen, Trekant (944010070).

Norrbacken (944010034) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat moreeniharjanteella Latjinen viljelysaukean länsireunalla, vastapäätä Flackkullania. Mäen etelärinteen päällä on kaksi röykkiötä vierekkäin.
a) läpimitaltaan noin 12 m, keskellä on iso siirtolohkare.
b) edellisen pohjoisreunassa, läpimitaltaan 8 m ja matala. Röykkiö on täysin kasvillisuuden peitossa.

Flackkullan (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Flackkullan on matala moreenisaareke Latjinen peltoaukean pohjoisosassa, Viskusbackenin eteläpuolella. Mäen loivalla etelärinteellä talon pihamaalla on ollut röykkiö, jonka päälle on kasattu maata ja tehty tasanne ja oleskeluterassi. Silmäkiveen on kiinnitetty lipputanko. Reunat on hävitetty ja eteläreunalla on kiviportaat. Röykkiön läpimitta ollut noin 10 m ja korkeus noin 2 m. Röykkiötä ei ole merkitty enää peruskarttaan.

Viskusbacken 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Latjinen peltoaukean länsireunalla Viskusbackenilla, joka on louhikkoinen peltojen ympäröimä moreeniselänne. Selänteellä on paikoin näkyvissä avokalliota. Kyseessä on yksittäinen röykkiö on mäen eteläosassa, kalliopaljastuman itäreunalla metsässä. Röykkiö on 18 m läpimitaltaan ja 0,5-1 m korkea. Sen keskellä on useita isompia lohkareita. Röykkiön päällä kasvaa puita.
Mäen pohjoisosan röykkiöt (9 kpl) on lueteltu kohteessa Viskusbacken 1 (944010009). Välimatkaa näillä kahdella kohteella on noin 90 metriä.

Maggängskullen 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Latjinen peltoaukean länsireunalla, aukean pohjoisosassa, Mustamäen länsipuolella. Peltojen keskellä olevan kolmiomaisen moreenimäen (Maggängskullen) kussakin kulmassa on röykkiö. Mäen länsireunan kaksi röykkiötä ovat kohde Maggängskullen 1.
a: röykkiö sijaitsee tasaisella kalliohyllyllä, ison siirtolohkareen ympärillä. Sen läpimitta on 12 m ja korkeus 0,5 m. Itä- ja eteläosan kivistä on tehty kiviaitaa.
b: röykkiö sijaitsee mäen luoteisnurkassa, rinteen päällä. Röykkiö on pyöreä, läpimitaltaan 16 m ja korkeultaan 2-2,5 m. Sen keskelltä on syvä kuoppa ja pinta on sammaloitunut.
Itäisin röykkiö on karttalehden 133309 puolella, kohde Maggängskullen 2 (944010040).

Mustamäki (944010039) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Latjinen peltoaukean koillispuolella, mäkisessä, louhikkoisessa ja pienien suopainanteiden kirjavoimassa maastossa, laajahkolla mäkialueella.
Noin 260x 280 m laajuisella alueella on 16 pääosaksi hyvin isoa hautaröykkiötä louhikoissa ja metsässä olevilla mäenkumpareilla. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee 18:sta kuuteen metriin. Osa niistä on selkeitä ja korkeita, osa tiheässä vesakossa vaikeasti nähtävissä, osa on vuorostaan isojen siirtolohkareiden vierellä. Yksi röykkiöistä on tutkittu, Hackman 1920 (K).
Komea röykkiöryhmä, joka ympäristön hoitotoimien jälkeen sopisi valtakunnalliseksi muinaisjäännöskohteeksi ja nähtävyydeksi. Sikala on rakennettu kalmiston välittömään läheisyyteen pyytämättä asiasta lausuntoa Museovirastolta (ks. Pentti Rislan tarkastuskertomus vuodelta 2004).

Maggängskullen 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Latjinen peltoaukean pohjoisosassa, kolmiomaisen Maggängskullenin itäisessä kärjessä. Saman mäen länsireunalla olevat röykkiöt on lueteltu toiseksi kohteeksi. Maggängskullen 2 röykkiö on metsäsaarekkeen koilliskärjessä. Sen läpimitta on 14 metriä ja korkeus 0,5-1 metriä. Röykkiön keskellä ja länsireunassa on isoja kiviä. Röykkiötä on kaiveltu jonkin verran ja sen päällä on puustoa.
Kohde Maggängskullen 1 sijaitsee noin 70 metriä länteen tästä röykkiöstä peruskarttalehden 133306 puolella (944010037).

Mustamäki N (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Latjinen ja Låtnen viljelysaukeiden välillä olevan Mustamäen moreenisaarekkeen luoteiskulmassa. Mustamäellä on suuri röykkiöryhmä mäen eteläosassa, joka on luokiteltu eri kohteeksi (944010039). Sen pohjoisimmasta röykkiöstä noin 600 m pohjoiseen sijaitsee yksittäinen hautaröykkiö matalalla louhikkoharjanteella. Röykkiön mitat ovat 10 x 12 m, korkeus 1-2 m, muodoltaan se on kekomainen. Se sijaitsee noin 3 m peltoa korkeammalla. Röykkiötä ei ole tutkittu.

Kangas (944010042) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Latjinen peltoaukean ja Vöyri-Vaasa tien eteläpuolella on matala, louhikkoinen moreenin osaksi peittämä kalliopaljastuma, jonka länsi- ja pohjoisuolella metsässä on 6 hautaröykkiötä. Niiden läpimitta vaihtelee 12-8 metrin välillä ja useissa on soja maakiviä keskellä tai reunassa. Useimpia on myös kaiveltu. Röykkiöitä ei ole tutkittu. Paikasta on käytetty myös nimiä Kalmans- tai Stalmansberget.

Nybo (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Mustamäeltä itään, Vaasan tien pohjoispuolella, pienen peltojen ympäröimän metsäalueen länsilaidalla, Miemoisten kylätien eteläpuolella noin 25 m tiestä. Hautaröykkiön läpimitta on 14 m ja korkeus on 0,5 m. Röykkitä on keskeltä kaiveltu ja kiviä on ladottu röykkiön päälle kiviaidan tapaiseksi rakennelmaksi. Röykkiötä ei ole tutkittu.

Soldat-Stomparen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Bergby-Koskeby kylätien eteläpuolella, noin 1200 metriä Gulldyntistä (944010045) länsilounaaseen, peltoaukean pohjoisreunalla on ollut matala, maantasainen kiveys tai polttokenttäkalmisto. Maasto on loivaa etelärinnettä metsikkön eteläreunassa peltokohoumalla. Noin 10 x 5,5 metrin laajuinen kiveys on tutkittu vuonna 1939. Kalmiston kokonaislaajuus ei ole tiedossa, eikä sekään onko peltoalueella mahdollisesti tutkimattomia rippeitä jäljellä. Löytöjen perusteella paikalle on haudattu ehkä 2-3 sukupolven aikana kansainvaellusajan lopulla ja merovinkiajan alussa. Lähistöltä pellosta on löytynyt myös rautakuonaa ja savitiivistettä, jotka viitannevat rautakautiseen asuinpaikkaan.

Gulldynt (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kalmisto sijaitsee Vöyri-Vähäkyrö maantien pohjoispuolella, noin 1300 m Vöyrinjoesta länteen, matalahkolla viljelysten ympäröimällä moreenimäellä, jonka laella on louhikkoa. Nykyisin mäki ja siinä olevat vanhat soranottokuopat ovat puuston ja katajien peittämiä. Mäen laella on vuonna 1927 tutkittu hautaröykkiö ja polttokenttäkalmiston jäänteitä. Lisäksi on todettu asuinpaikkajäänteitä viljelysmaalla mäen länsi-luoteisreunalla.
Tutkimushistoriallisesti ja löytöjensä puolesta kyseessä on yksi Pohjanmaan merkittävimmistä kohteista. Nykyisessä kunnossaan vanhojen sorakuoppien rikkomana ja vesakoituneena kohteella ei kuitenkaan ole nähtävyysarvoa. Asuinpaikkajäänteiden laajuutta ei ole selvitetty, ja mäellä on mahdollisesti vähäisiä kalmiston rippeitä jäljellä. Varhaisimmat löydöt mäeltä ovat peräisin jo vuodelta 1849. Löydöissä on myös useita loistoesineitä, esimerkiksi germaanisella eläinornamentiikalla (tyyli I) koristettuja esineitä, pari kultasormusta ja bysanttilainen kultaraha. Löydöt kattavat ajan 500-luvulta 700-luvun alkuun.

Pörnullbacken (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vöyrinjoen keskivaiheilla, joen länsipuolella olevalla kalliolla ja moreenimäkellä, jonka pohjoisosa on nimeltään Pörnullbacken/Pörnullkullen. Alue on kivikkoista, paikoin kallioista mäkeä, jossa on rautakautisen asuinpaikan merkkejä sekä ilmeisesti polttokenttäkalmisto ja mahdollisesti myös hävitetty hautaröykkiö. Röykkiöstä lienevät peräisin vuoden 1922 ja 1924 talon pihalta talteen saadut löydöt. Mäki on ollut pitkään asuttu historiallisella ajalla.
Vuosina 1995-1999 mäellä on tehty laajoja kaivauksia, joissa todettu mm. rautakautinen asuinpaikka tai talonpohjia ja kalmiston rippeitä. Historiallisen ajan asutus ja viljely ovat tuhonneet huomattavan osan rautakautisista muinaisjäännöksistä. Muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu koekuopittamalla.
Peter Holmbladin mukaan (sähköposti 9.6.2009) koko mäki on täynnä fossiilisia viljelyjäännöksiä ja raivanteita, joten koko alue pitäisi kartoittaa.

Kaparkullen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vöyrinjoen keskivaiheilla, viljelysten keskellä olevalla moreeni- ja kalliomäellä, mäen eteläosassa, jota kutsutaan Kaparkulleniksi. Mäellä on sijainnut Rejpeltin vanha kylä, joka on uusjaossa hajoitettu 1900-luvun puolivälissä. Paikalla on koulurakennuksia. Vuonna 1834 löydettiin Rejpeltin Kaparåkernin pellosta muinaiesineitä (KM 15), joista osa saatiin Kansallismuseoon. 1893 löydettiin rautakautisia esineitä koulurakennuksen kohdalta rakennustöissä. Paikalla on merovinkiajan alun hautoja, ilmeisesti polttokenttäkalmisto tai matalia maantasaisia latomuksia. Kaivauksia ei ole tehty eikä muinaisjäännöksen rajaus ole tiedossa.

Mossalbacken (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Andialan kylässä, Vöyrinjoen viljelysaukean eteläosassa, joesta noin 1 km länteen. Paikalla on jyrkkärinteisen metsäisen louhikkoharjanteen huipulla siirtolohkareiden väliin ladottu matala röykkiö. Röykkiön läpimitta on 16 m. Röykkiötä on kaiveltu monesta kohdasta.

Tunis (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Tunisin mäellä Vöyrin keskustan itäreunalla, 150 m Vöyri-Härmä tien pohjoispuolella ja Vöyrinjoesta noin 700 m itään. Mäellä on asutusta, nykyisin koko laajuudella. Tunisin sotilasvirkatalon maalla loivalla länsi-luoteisrinteellä on osaksi tutkittu polttokenttäkalmisto. Kalmisto on osaksi puutarhan täyttömaan ja istutusten peitossa. Tegengrenin kaivauskertomuksesta päätellen kalmisto jatkuu kaivausalueelta pohjoiseen, läntisen ulkorakennuksen itäpuolelle pihalle.

Rexbacka (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vöyrin koillisosassa, Kalapääbäckenin länsipuolella, Rödslan viljelysaukean länsipuolella, metsässä Bennsin tilalta 400 meträ länteen. Röykkiön läpimitta on 16 m, korkeus on paikoin noin 1 m. Keskellä on kaksi kuoppaa, joista toisesta on "käytävä" itään. Röykkiön keskellä kasvaa puita. Röykkiön länsipuolella aivan sen vieressä on ilmeisesti toinen pieni röykkiö, jota on myös kaiveltu.
Inv. 2021: Kohde oli ennallaan, mutta puusto röykkiön päältä on poistettu. Ympäristön puusto on harvaa mäntymetsää. Röykkiön rakentamiseen on käytetty paljon kivimassaa, röykkiö on näyttävä. Lähistöllä tehtiin metallinetsintää, mutta ilman tuloksia.
Muuta: Sijainti aiemman tiedon mukainen.

Tronttilamossen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vöyrin koillisosassa, Isomäkikärret-viljelysaukean länsipuolella, Tronttilamossenin itäpuolella ja kallioharjanteen pohjoispäässä. Röykkiö on kalliopohjalla metsässä. Sen läpimitta on 5 m ja korkeus alle 1 m. Röykkiö on kasattu päänkokoisista ja isommista kivistä. Sen keskellä on kuoppa, röykkiötä on jonkin verran hajoitettu.

Kiljane (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteet sijiatsevat Vöyrin koillisosassa, Röukasträsketistä länteen, Kiljanemossenin pohjoispuolella, Kiljane-nimisten viljelysten länsipuolella, metsärinteellä.
Vuoden 1976 inventointikertomuksen mainitsemaa "jätinkirkkotyyppistä" vallia ei paikalla ole, sen sijaan luontaisessa rakkakivikossa on kaksi noin 2 m läpimittaista ja noin 1 m syvää kuoppaa, jotka ovat ihmisen aikaansaamia.

Korpviken (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyrin koillisosassa, Påmossenin ja Vitmossenin välimaastossa, Korpvikenin kallioalueen kaakkoislaidalla. Paikalla on kaksi röykkiötä neljän metrin päässä toisistaan.
Röykkiö 1: kalliopohjalla, laakea ja keskeltä hajoitettu röykkiö, jonka läpimitta on 9 m. Röykkiö on rakennettu päänkokoisista ja isommista kivistä.
Röykkiö 2: edellisen vieressä noin 4 metrin etäisyydellä, röykkiö, jonka läpimitta on 8 m. Sen keskellä on kuoppa.
Inv. 2021: Kohde oli ennallaan.

Söderbacka (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Påmossenin kaakkoispuolella ja Påmosskanalenin itäpuolella. Maasto on metsää ja suota, jossa on pohjois-eteläsuuntaisella harjanteella kaksi röykkiöryhmää noin 50 m päässä toisistaan.
Ryhmään a) kuuluu yksi erillinen röykkiö kalliopohjalla, läpimitaltaan 7 m, korkeudeltaan noin 0,5 m, röykkiön keskellä on kuoppa.
Ryhmä b) sisältää kolme kivirakennetta viiden ja kymmenen metrin päässä toisistaan. Röykkiön halkaisija on 6,5 metriä. Kaksi muuta kivirakennetta ovat epämääräinen pitkänomainen kiveys sekä kivireunusteinen kuoppa. Niiden mitat ovat 13 metriä ja 8x4 metriä. Röykkiötä on kaiveltu ja ne ovat aluskasvillisuuden peitossa. Röykkiöt on merkitty peruskartalle.
Inv. 2021: Aiemmin havaittujen rakenteiden lisäksi havaittiin neljä muuta röykkiötä ja kaksi kivikkoon kaivettua pientä epämääräistä kuoppaa, jotka eivät kuitenkaan vaikuta moderneilta tai tuulenkaatojen aiheuttamilta, yksi röykkiö sijaitsee aiemmin havaittujen röykkiöryhmien välissä maastokartalle merkityn muinaisjäännösmerkin itäpuolella. Rakenteiden pinnalla kasvaa puolukkaa, sammalia ja jäkäliä.

Vitmossen 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Påmossenin ja Korpvikenin lounaispuolella, Vitmossenin länsilaidalla suohon pistävän metsäisen niemekkeen koillispäässä. Paikalla on kaksi kiviröykkiötä kuuden metrin päässä toisistaan.
a: röykkiön halkaisija on 8 metriä ja korkeus noin 1 m, röykkiössä on kaksi kuopannetta.
b: laakea röykkiö, jonka läpimitta on 5 m.
Inv. 2021: Alueella kasvaa varttunutta kuusi-mäntymetsää. Röykkiöt sijaitsevat ilmoitetuista koordinaateista n. 35-45 m lounaaseen-etelälounaaseen, pohjoisempi pienempi röykkiö sijaitsee heti vieressä kulkevan Vitmossenin muinaisaluetta kiertävän polun eteläpuolella. Isomman röykkiön päällä kasvaa useita kuusia.

Påmossen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Påmossenin koillispuolella, luoteeseen viettävän rinteen päällä, kalliolla. Paikalla on epämääräinen matala ja kiilamainen röykkiö, jonka läpimitta on 5 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiö on kasvillisuuden peitossa.
Röykkiöstä 70 metriä länteen sijaitsee toinen röykkiö Påmossen 2 (944010108).
Inv. 2021: Molemmat aiemmissa tiedoissa mainitut röykkiöt löytyivät. Itäisempi röykkiö (Påmossen 1) sijaitsee vanhalla ja nykyisellä tilarajalla, mahdollisesti kiilamainen muoto johtuu siitä, että sen päältä on ajettu joskus metsäkoneella. Läntisemmän röykkiön ympäristössä on tehty avohakkuu ja myös röykkiön päältä on kaadettu isohko mänty, röykkiö on kuitenkin säilynyt vaurioitta, joitakin reunakiviä on hieman liikkunut kuitenkin paikoiltaan.

Mörkkärr (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vöyrin ja Oravaisten rajalla, Keskis- ja Röukasträsketin itäpuolella, peltoaukean koillispäässä metsän reunassa. Löydöt ovat peräisin metsän ja pellon rajalta viljelemättömältä kaistalta. Noin 50 metriä koilliseen paikalta on metsässä vanha hiekkakuoppa, josta varsarakirves ja nuorakeramiikka ovat löytyneet. Paikalla on mahdollisesti sekä asuinpaikka että hauta, jotka ajoittuvat vasarakirveskulttuurin aikaan. Asuinpaikan laajutta ei ole määritelty. Se saattaa jatkua pellon yläpuolelle metsään.

Istankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kaurajärven postista n 1900 m etelään, Vöyri-Härmä tien eteläpuolella, Istankankaan hiekanottoalueella. Löydöt ovat peräisin soranottoalueiden reunoilta ja kankaalta tien varresta kaikkiaan 200 metrin matkalta. Maaperä löytöalueella on hienoa vaaleaa hiekkaa, ei havaintoja kulttuurikerroksesta. Paikalla on tehty pieni koekaivaus vuonna 1978 asuinpaikan rippeiden tutkimiseksi. Asuinpaikka on ilmeisesti kokonaan tuhoutunut.
Poikkikirves KM 10447:1 on mahdollisesti peräisin Istankankaan sora-alueelta. Esine on löytynyt Rejpeltin yhteismaalta sorakasasta.

Holmäng (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vöyrin keskustan itäpuolella, Rökiöbäckenin kaakkoispuolella, Pytarbackenilta itään. Mäntymetsää kasvavan mäen eteläpäässä on röykkiö. Se on laakea, koottu päänkokoisista kivistä ja sen läpimitta on 9-10 m, länsikulmassa on kuoppa.

Gullberghällorna (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Tukkur-Kimo maantieltä 300 m etelään, Gullberghällorna kallioalueen lounaiskärjessä. Kallioharjanteen kaakkoislaidalla metsässä on viisi röykkiöitä. Suuri päänkokoisista kivistä kasattu röykkiö, jonka halkaisija on 16 metriä ja keskellä on iso laakea kuoppa. Tästä 10 metrin päässä on pitkänomainen röykkiö, jonka pohjoispäässä on maakivi ja kuopanne. Tästä 10 metrin päässä on pieni, neljä metriä halkaisijaltaan oleva röykkiö. Tästä edelleen 9 metrin päässä on vallimainen röykkiö, jonka halkaisija on 9 metriä. Tämän röykkiön kyljessä on vielä kiinni pitkänomainen röykkiö, jonka pituus on 14 metriä ja leveys 5 metriä. Muuta: Alueen kokonaislaajuutta ei ole ilmoitettu.
Inv. 2021: Nykyisellä maastokartalla kallioiden nimi on Gullberg. Laajan kallioalueen länsilaidalta avokallioilta löytyi yksi n. 8 x 4 metrin kokoinen matala röykkiö, röykkiössä on yksi kivikerta. Kivien pinnassa kasvaa jäkäliä. Kohteen voi hahmottaa myös kahtena n. 4 m halkaisijaltaan olevana pyöreähkön muotoisena röykkiönä. Länteen laskeva rinne on kivikkoista ja kasvaa metsäaurauksen jäljiltä nuorta mäntytaimikkoa. Itäpuolella on suonotkelma. Eteläpuolella on tehty avohakkuu ja voimaperäinen metsäauraus, myös sieltä yritettiin löytää merkkejä muista röykkiöistä, mutta niitä ei havaittu. Kohteen eteläpuolella, jotakuinkin aiemmin ilmoitettujen kohdekoordinaattien kohdalla, on rajalinjalla linjakiviä. Avoimeksi jäi, onko aiempi kohdekuvaus tältä paikalta vai ovatko muut röykkiöt tuhoutuneet.

Högbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenne sijaitsee Vöyrin keskustan lounaispuolella, Rasmusbackenin louhikkoisella ja metsäisellä mäellä, mäen lounaispäässä. Paikalla on siirtolohkareen kyljessä kivikehä, jonka läpimitta on 4 m. Kehä on keskeltä kuopalla, jonka syvyys on 0,6 m. Ajaltaan ja tarkoitukseltaan epämääräinen. Myös sijaintitiedossa saattaa olla virhe.

Öidishagen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomukset sijaitsevat Perkoksen metsän luoteispäässä, Buddsin tilan kaakkoispuolella, louhikkoharjanteen luoteispäässä. Harjanteella on noin 5 m pitkä kivilatomus, sekä useita hyvin epämääräisiä röykkiöitä. Röykkiöitä on kaiveltu ja niistä on kertoman mukaan löytynyt hiiltä. Lukumäärä ja alueen rajaus on tuntematon.

Trekant (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka sijaitsee Latjinelidenin kalmistosta (kohde 33) noin 50 m koilliseen, ja on selvästi erillinen röykkiö talvitien ja metsäojan välissä. Isojen maakivien väliin on koottu röykkiö, jonka läpimitta on noin 18 m. Iso maakivi toimii silmäkivenä.
Vuoden 2004 tarkastuksessa todettiin, että röykkiö on ilmeisesti jäänyt paikalle rakennetun sikalan eteläpuolisen pihamaan alle.
2024. Ilmakuvia mm. 1950 ja 1934 kartoitusta vertaamalla (1934, nr 19, lågt, 12x12m) kohdetta saattaa edelleen olla jäljellä osoitetulla kohdalla .

Träskishällor (Taide)
Ajoittamaton; Vöyrin itäosassa, Höjsalträsketin eteläpuolella olevalla Träskishällor-nimisellä kallioalueella, sen länsiosassa, metsäautotieltä itään noin 500 m on kalliossa pienessä matala- ja pystyseinäisessä nurkkauksessa pystyssä seinämässä hakkauksia. Kiveen on hakattu alkeellinen laivankuva ja riimuja. Hakkauksen ikä ja tarkoitus ovat tuntemattomia, todennäköisesti historiallista aikaa, enintään ehkä 100-200 vuoden ikäisiä. Kallion edustaa on tutkittu kaivauksin.
Noin 40-50 m paikalta pohjoiseen-pohjoiskoilliseen on suurehko jätinkirkko, kohde 944010005 Höjsalträsk.
3.11.2016 todettu tulenpidon jälkiä kirjoituksesta oikealle kallionurkkauksessa ja kaksi viimeistä riimua olivat nokeentuneet.
Inv. 2022: Kunto aiemman mukainen. Koordinaatti korjattu, koska se osoitti tosiasiassa jätinkirkon.

Jånbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee Andiala-Långfors tien eteläpuolella, noin 120 m tieltä. Kiviaita on 30-35 m pitkä. Se sijoittuu pääasiassa kalliolle ylittäen kallion selän koillinen-lounainen suunnassa. Sen päissä ja keskellä on isoja kiviä. Aita on sammaloitunut.

Källberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 500 metriä Vöyri-Ylihärmä tien eteläpuolella ja Vöyrinjoesta noin 200 m itään. Kallion länsirinteellä on hajoitetu kiviröykkiö, joka on tehty tasakokoisista kivistä. Röykkiön pohjoispäässä on useita isoja kiviä näkyvissä, nämä ovat mahdollisesti reunakehän jäännös. Röykkiön läpimitta on 5-6 m, keskellä on kaksi isoa kuoppaa.

Rödselbackkärr (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitseen Vitmossenin eteläpuolella ja Rödselbackärretin peltoalueen itäpuolella, metsäisellä kalliorinteellä. Röykkiön läpimitta on 7 m. Röykkiötä on pengottu, sen keskellä on kaksi kuoppaa ja kasvaa kuusia. Röykkiö sijaitsee tilanrajan vierellä.
Inv. 2021: Kohde oli ennallaan, mainitaan lisäksi, että röykkiön pohjoisreuna rajautuu kahteen n. 1,5-2 metrin kokoiseen maakiveen. Röykkiön päällä ja reunoilla kasvaa joitakin varttuneitakin mäntyjä. Mäellä ja sen ympärillä oli tehty jokin aika sitten hakkuita.

Båtholmen (Taide)
Ajoittamaton; Suosaarella, Härtull Rödselmossenin lounaisreunalla, kivikkoisen, matalan saarekkeen itä-koillisosassa, suurehkossa maakivessä on hakkauksia. Kuvioina ovat tasavartinen ristikuvio sekä riimukirjaimia, joiden tulkinta on kiistanalainen. Hakkausten ikä ja tarkoitus on tuntematon, mahdollisesti ne ovat historialliselta ajalta.
Paikalla tehty koekaivaus ei tuonut esille merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Saarekkeen luoteisreunalla suon reunassa on ollut ladon paikka.
Inv. 2022: Paikan todettiin inventoinnissa olevan aikaisempien kuvausten mukai-nen. Hakkaukset ovat kiven pinnassa hyvin nähtävissä. Kiven päälle on rakennettu puujalkojen varassa seisova katos. Paikalle tulevan polun päässä kiven edustalla on pieni puuton aukio. Sillä on hyvin nähtävissä kiven vieressä oleva kivikko, jota pai-kalliset harrastajat epäilivät vuonna 1981 hautaröykkiöksi. Se tutkittiin syyskuussa 1982 riimujen tultua tutkijoiden tietoon ja todettiin luontaiseksi kivikoksi. (Miettinen 1982) Kivestä runsaat kymmenen metriä etelään, polun itäpuolella on myös tunnis-tettavissa kivikossa kohta, jossa 1984 tehtiin pienialainen kaivaus. Harrastajat ilmoit-tivat, että paikalta oli metallinilmaisimella löydetty rautaveitsi. Kaivauksessa selvisi, että veitsi ja muut paikalla olleet löydöt ja palanut luu (KM 22620) olivat tuoreen tur-vekerroksen päälle äskettäin tuodussa hiekassa, eikä kyseessä siten ollut hauta tai muukaan muinaisjäännös. (Miettinen 1984) Kaivauspaikka on kiven edustalla olevan aukion ulkopuolella, nykyisen paksun sammalen ja varvikon peitossa.

Härtullrösselmossen (Taide)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vöyrin Rejpeltin kylässä laajan Härtullmossenin suolaueen eteläpuolella, kallioisen ja louhikkoisen rinteen alaosassa, suurten maakivien muodostamassa louhikossa. Kahden suuren kiven välissä olevassa pystykivessä on hakkauksia, heikosti erotettavia riimuiksi tulkittuja piirtoja viidessä rivissä. Kirjoituspinta on kooltaan 60x90 cm. Kirjoitusta ei ole pystytty varmuudella ajoittamaan esihistorialliseksi.
Inv. 2022: Hakkaukset sisältävä pystykivi sijaitsee suon lähellä noin sadan metrin läpimittaisen vaikeakulkuisen louhikkomäen koillisreunalla sen ylärinteessä. Rinne laskee paikalta jyrkästi pohjoisessa olevan suon laitaan, muihin suuntiin mäki on loivempi. Kohouma jatkuu kapeana louhikkoharjanteena länsilounaaseen. Kohteen lähiympäristössä kasvaa vanhaa mäntymetsää. Idän puolella on muutaman kymmenen metrin päässä metsittyvää hakkuualuetta. Paikka sijaitsee Rejpeltin kylän kantatilan numero 6, nimeltään Peth, maalla. Noin kilometri länteen on metsäautotien varrelta lähtevällä polulla viitta nimellä Pethskiftesrunan, mutta paikalle ei kuitenkaan johda enää selvää polkua. Pystykiven suojaksi on rakennettu katos, joka näkyy kauas ja helpottaa kohteen löytämistä. Kiven todettiin olevan samanlaisessa kunnossa kuin valokuvissa 1983. Kiven pohjoissivulle tehdyt riimut näkyvät heikosti.

Lövbacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Vöyrin eteläosassa, Vähänkyröön vievän maantien varrella, pienellä mäenkumpareella, jonka länsiosan läpi on tehty tie vuonna 1937 sekä tien levitys 1960-1970-luvuilla. Jostain lähialueilta on löytynyt aikanaan keihäänkärki kannon alta (KM 10482), katso kohde 944040004. Esine on mahdollisesti peräisin tästä kalmistosta, josta pääosa on tuhoutunut tienteossa. Vuosina 1984 ja 1985 tutkittiin kalmiston rippeitä. Löytöaineisto on merovingiaikaista, melko runsasta, mutta vaurioitunutta ja kalmistokiveyksen itäosa on pahasti sekoittunutta. Palanutta luuta löytyi runsaasti. Kysymyksessä on ilmeinen polttokenttäkalmisto. Kalmisto on kokonaan tutkittu.

Kvarnbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöryhmä sijaitsee Vöyrin keskustasta Kimoon vievältä tieltä ja Pirkärrbacknilta itään, mäen eteläreunalla. Mäen eteläpuolella olevan kapeikon kautta virtaa Påmosskanalen-niminen oja Pirkärr-suohon. Röykkiöistä osa on vuoden 1985 hakkuuaukean reunassa ja osa metsässä. Suurin röykkiö on mitoiltaan 11,5 x 8 m ja korkeudeltaan 1 m. Sitä on kaivettu keskeltä laajalti. Hakkuuaukean länsireunassa on 9,5 m läpimittainen röykkiö, joka on muodoltaan kraaterimainen. Sen itäpuolella on neljä pienempää röykkiötä, jotka ovat luonteeltaan epävarmoja ja vaikeita hahmottaa paikalle kaiveltujen kuoppien johdosta. Mäellä on luontaista kiveystä, johon röykkiöryhmä rakentuu. Kasvillisuuden peitossa saattaa röykkiöitä olla enemmänkin.
Inv. 2021: Alueelta löytyi seitsemän röykkiötä mäen laen avokallioiden kaakkoispuolelta, kolme eteläisintä röykkiötä rajautuvat myös pieneen kallioon. Röykkiöt sijaitsevat jokseenkin rivissä pohjois-eteläsuunnassa ja ne ovat selvästi hahmotettavissa. Pienemmät röykkiöt ovat n. 2,5-5 m halkaisijoiltaan ja n. 40-60 cm korkeita, yhdessä on iso kuoppa keskellä. Alueella kasvaa tiheää kuusivaltaista, pääosin varttunutta metsää. Kohteen pohjoispuolella kasvaa tiheää nuorta mäntytaimikkoa kivikkoisella maapohjalla, mutta sieltä ei havaittu röykkiöitä. Avokallioiden korkeimman kohdan lounaisreunalla nykyisen rajalinjan tuntumassa on vanhoja linjakiviä, joita ei nuoren ikänsä puolesta katsottu arkeologiseksi kohteeksi.

Långträsk (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö on noin 500 m itään pienestä soistuvasta Långträsk-järvestä, pyöreämuotoisen kalliosaarekkeen koillisreunalla, Vitmossenin länsipuolella. Osin turvettunut ja jäkälöitynyt röykkiö on kooltaan 4x3x0,3 m, kalliopohjalla ja lähellä kielekkeen reunaa. Raunio on osaksi hajonnut. Sen pohjoispuolella on ollut mahdollisesti toinen raunio.
Inv. 2021: Kalliosaarekkeella ja sen ympäristössä kasvaa tiheää mäntytaimikkoa. Paikalla on kaksi samaa kokoluokkaa olevaa röykkiötä muutaman metrin etäisyydellä toisistaan. Alueella kasvaa varttunutta kuusi-mäntymetsää, itse röykkiöiden päällä ei kasva puustoa.

Brändskog (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee metsämaastossa Vitmossenin reunalla, kohteesta Långträsk (944010080) noin 850 m itään. Noin 300 metrin päässä idässä on lähin metsäautotie. 75 metriä röykkiöstä länteen virtaa oja. Matala ja hajanainen kiveys on kalliokielekkeellä vain noin metrin suon pintaa ylempänä. Röykkiö on pahoin hajonnut ja osaksi turvettunut. Sen koko on 5,5 x 3,5 x 0,3 m.
Inv.2021: Ilmoitetut koordinaatit osuvat ojitetulle tasaiselle suolle, raportin karttamerkintä ja kuvaus tarkoittavat etelämpänä olevaa kangasta. Paikka on matala kivikkoisen kankaan pohjoiskärki rämeen reunalla, nykyisestä metsäautotiestä n. 160 m luoteeseen. Paikalta löytyi aiempaan kuvaukseen sopiva muodostelma. Kohde ei vaikuta selkeästi ihmisen rakentamalta eikä esihistorialliselta röykkiöltä. Röykkiön päällä ei kasva puustoa, pintaa peittää sammal, jäkälät ja varvut. Lähiympäristössä kasvaa eri rakenteista metsää. Kohdekoordinaatit on muutettu.

Vitmossen 2 Åkers (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vitmossenin eteläpuolella, noin 500 m länsi-lounaaseen olevalta metsätieltä, metsäniemekkeellä. Paikalla on kolme röykkiötä noin 50 merin etäisyydellä toistaan. Katso alakohteet a-c. Röykkiöitä ei ole tutkittu, mutta kartoitus on tehty 1986.

Vitmossen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivirakenteet sijaitsevat metsäisellä kivikkomäellä Vitmossenin eteläpuolella, jyrkähköllä mäellä noin 50 x 50 metrin alueella. Mäki rajoittuu jyrkästi noin 7 metriä alempana olevasta suosta, joka erottaa sen länsi- ja itäpuolella olevista läheisistä muinaisjäännöskohteista (Vitmossen 2 ja 4). Mäellä on 13 ihmisen muinoin raivaamaa ja kivien reunustamaa tasannetta, joista saatiin koekaivauksissa asuinpaikkalöytöjä, mm. keramiikkaa. Ainakin selkeimmät raivatut alueet vertautuvat asumuspainanteisiin. Lisäksi mäellä on kaksi isompaa ja pari pientä röykkiötä. Löytöjen ja paikan korkeuden perusteella asutus ajoittuu kivikauden ja pronssikauden taitteeseen ja pronssikaudelle.
Kohde on asuinpaikkatyyppinä erikoinen, ilmeisesti kiviselle Pohjanmaan rannikolle ominainen. Kohde on valtakunnallisesti merkittävien kohteiden luettelossa Maiseman muisti -kirjassa.
Alueella on Museoviraston pystyttämä opastaulu (2001).

Vitmossen 4 (Hautapaikat)
Kivikautinen; Vitmossenin suon eteläreunalla, laajahkolla suosaarella on yhdeksän röykkiötä noin 100 x 60 m alalla. Suosaareke on mäkinen, kivikkoinen ja vaikeakulkuinen. Rauniot ovat aukealla hajallaan, ohuen sammalkerroksen peittämiä, mutta näyttävät säilyneen metsänhakkuista huolimatta hyvin. Läpimitat ovat 2-6 metriä, useat ovat ison maakiven vieressä, kaikissa on keskellä kuopanne tai laajempi kraatteri. Röykkiötä ei ole tutkittu mutta ne on kartoitettu vuonna 1986 kohteen Vitmossen 3 kaivauksen yhteydessä.

Vörsmosslyckan (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vitmossenin eteläosassa, pienellä noin 100 x 75 metrin kokoisella suosaarella, noin 250 m kohteesta Vitmossen 4 etelään. Kivikkoisella saarekkeella on itäpäässä röykkiö a ja siitä noin 60 m länteen mäen vastakkaisella sivulla röykkiö b. Röykkiöitä ei ole tutkittu.
Inv. 2021: Aiemman kuvauksen mukaista kohdetta ei todettu. Sijaitsee mahdollisesti jollain läheisellä suosaarekkeella. Vitmossenin vaellusreitin kohde 5 suuri siirtolohkare tästä länteen ja 1985 raportissa mainittu tämä Kluvensten suluissa kohdenimen yhteydessä.

Björnknöusen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyrin ja Oravaisten rajalla olevasta Kuckus-nimisestä asutuksesta 2,5 km etelään, pienten suoalueiden välissä olevan kallioisen harvaa mäntyä kasvavan mäen lounaisreunalla. Paikalla on kaksi röykkiötä noin 70 m pääässä toisistaan.
a: noin 10 x 3 m ja 0,4 m korkea, osaksi jäkälöitynyt pitkä latomus. Sijaitsee kallion reunalla.
b: röykkiö edellisestä kaakkoon (inventointikertomuksessa ilmansuunnaksi on mainittu lounas, mikä ei vastaa annettuja koordinaatteja eikä karttaluonnosta), jonka pohjoispäässä on suuri maakivi. Röykkiökiveys on sen vieressä kalliolla. Röykkiön koko on 5 x 3 x 0,3 m, kaiveltu kuopille.
Inv. 2023: Röykkiöt löytyivät n. 100-130 m ilmoitetuista koordinaateista etelään-eteläkaakkoon. Röykkiöt olivat ennallaan. Pohjoisemman röykkiön päällä ja reunoilla kasvaa muutama varttunut mänty. Noin 20 m eteläisemmästä röykkiöstä lounaaseen kallion reunalla havaittiin n. 5 x 3 m kokoisella alueella hajanaisesti n. 20-40 cm halkaisijoiltaan olevia kiviä, pohjoispäässä ja länsireunalla on joitakin isompia n. 0,7-1 m halkaisijaltaan olevia kiviä, osa kivistä on liikkunut ja sijaitsee pintakasvillisuuden päällä; kivet ovat liikkuneet ainakin, kun puustoa poistettu. Kyseessä on mahdollinen tuhoutuneen röykkiön jäännös, kivimassa on kuitenkin vähäinen esihistorialliselle hautaröykkiölle ja selvät rakenteelliset piirteet puuttuvat. Kiveys sijaitsee myös vuoden 1972 peruskartan tilarajalla ja nykyisellä tilarajalla. Noin 40 m edellisestä kaakkoon havaittiin vielä kallioiden kaakkoislaidalla n. 2,5 m halkaisijaltaan oleva 40 cm korkea röykkiö, muoto on kulmikas, pinta on jäkälien, sammaleen ja varpujen peitossa. Tämäkin muodostelma on epämääräisempi ja sen tulkinta ihmisen tekemäksi on epävarmaa. Paikan nimi on merkitty vanhimmalle peruskartalle ja nykyiselle maastokartalle muotoon Björnknösen.

Vörsmossen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vörsmossenin itälaidalla suosaarekkeella, joka on alava ja kivikkoinen. Röykkiö on metsikön kaakkoiskulmassa, rinteen reunassa. Röykkiön koko on 8 m läpimitaten ja kehämäisen vallin korkeus on 0,8 m. Röykkiö on pahoin keskeltä kaiveltu ja alkuperäinen koko on ollut nykyistä vähäsempi. Pohjoisreunassa on yksi isompi kivi.

Vörsmossen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirauniot sijaitsevat Vöyri-Ylihärmä tien pohjoispuolella Vörsmossenin suoalueen itälaidalla, suosaaressa, noin 270 m kohteesta Vörsmossen 1 eteläkaakkoon. Paikalla on matalan kivikkoisen mäen länsipäässä kaksi mahdollista hautaröykkiötä. Läntisempi kiveys on mitoiltaan 2,5 x 2,5 x 0,4 m, sammalpeitteinen. Siitä noin 25 m koilliseen sijaitsee kuusikossa ladelma b, jonka mitat ovat 3,5x3,5x0,4 m. Alueen lukuisiin selviin röykkiöihin verrattuina nämä ovat varauksin pronssikautisia hautaröykkiöitä.
Kiveys b sijaitsee peruskartan 133409 Vörå puolella.

Fallet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kalapäähän vievän tien pohjoispuolella, Degermossbäckenin uoman itäpuolella mäellä, kärrytieltä noin 50 metriä itään matalalla harjanteella. Mäen laella on kaksi hautaröykkiötä.
itäinen b: on mitoiltaan 6,6 x 6,0 x 0,8 m, keskellä on laajahko painuma, turvettunut.
läntinen a: on noin 20 m lounaaseen b:sta, kooltaan 3,5 x 3 x 0,5 m, pohjoisreunalla on maakivi.
Inv.2021: Kohde oli ennallaan, sitä ympäröi avohakkuun jäljiltä tiheä mäntytaimikko.

Hackspiken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Rökiön metsämailla, pienialaisella avokalliolla, Kalapäähän vievän tien pohjoispuolella. Maasto on korkea ja pienialainen avokallio, jolla kasvaa harvaa mäntymetsää. Kallion itäpuolella olevan kielekkeen päällä on matala hajanainen latomus noin 100 m päässä idässä olevasta Hackspicken-nimisestä pellosta. Röykkiön läpimitta on 5 m. Osa kivistä on ilmeisesti otettu läheiseen rajaröykkiöön. Noin 10 m röykkiöstä etelään on turpeen peitossa kivikkoa 2 x 3 m alalla, mahdollisesti paikalla olleen toisen röykkiön jäänteet.

Messkärr (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee noin 700 m Vöyri-Ylihärmä tieltä pohjoiseen, Vörsmossenin länsilaidalla, 150 x 100 m kokoisella suosaarella. Mäen eteläreunalla kallionkielekkeellä on turvettunut ja hyväkuntoinen röykkiö. Röykkiön läpimitta on 5 m ja korkeus on 0,5 m.

Tavoma 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jätinkirkko sijaitsee Keskisträsketin länsipuolella, vaikeakulkuisella Tavoman metsä- ja suoalueella, Vöyri-Ylihärmä-tieltä pohjoiseen. Kalliolla noin 75 m metsäautotieltä länteen on suunnilleen itä-länsi suuntainen soikea kivivalli, jonka ulkomitat ovat noin 34 x 20 m. Sisäosa on tasainen ja noin 20 m pitkä ja 7 m leveä. Vallin korkeus on keskimäärin 1 m, rakenne on säännöllinen. Vallin pohjoissivulla on kolme laajempaa kuopannetta ja yksi pienempi painauma, eteläsivulla kaksi ja länsipäässä yksi. Sisääntuloaukkoa tai röykkiöitä ympäristössä ei näkyvissä.

Tavoma 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Keskisträsketin länsipuolella, metsäisellä suo- kallio- ja kivikkoalueella, noin 50 m metsäautotieltä länteen. Paikalla on kehämäinen röykkiö, joka on ison siirtolohkareen vierellä. Vallin koko on 7,5 x 7 m ja korkeus 0,5 m, keskellä on 5 x 2 x 1,2 m syvennys, joka lienee aarteenkaivajien jäljiltä. Siirtokiven alla on luontainen onkalo (1 x 0,4 x 1 m). Röykkiö on jäkälöitynyt.

Kråkberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kråkberget on pieni kallionen mäki aivan Vöyri-Ylihärmä tien eteläpuolella ja joesta 300 metriä itään. Mäen länsireunassa on hajonnut röykkiö, jonka koko on 5 x 3,5 x 0,3 m. Röykkiössä on kaksi metrin levyistä kuopannetta ja muutama isompi kivi eteläreunassa. Aikaisemmin tunnettu röykkiökohde Zakris on noin 250 m kaakkoon paikalta.
Inv. 2022: Vuoden 1985 kuvauksen mukaista röykkiötä ei pystytty paikantamaan. Todennäköisesti matala röykkiö on nykyisin niin peittynyt, että sitä ei erota pinnaltaan muutenkin melko epätasaisessa rinteessä. Lähimaastossa oletetun sijainnin ympärillä ei havaittu mitään muinaisjäännöksiin viittaavaa.
Huomioitavaa: Suoja-alueella ei ole havaittu röykkiötä, vaan se rajaa noin 1985 sijaintitiedon ja 2022 etsintäalueen jolta röykkiön voisi olettaa löytyvän.

Kivilommossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Höysälässä Vöyri-Ylihärmä-tieltä noin 2350 m etelään, Kivilommossen-suoalueen eteläpuolella. Länteen pistävässä kallioniemessä korkeimmalla kohdalla on kaksi pienehköä röykkiötä 3 metrin päässä toisistaan. Eteläisempi röykkiö on mitoiltaan 4,5 x 2 x 0,8 m ja pohjoisempi 3,5 x 2,5 x 0,7 m. Eteläisempään on nostettu takaisin joitain sortuneita kiviä, pohjoisempaan on koottu lisää kiviä. Latomukset ovat olleet jäkälöityneitä.
Inv. 2022: Röykkiöt ympäristöineen olivat hyväkuntoisia – merkkejä ainakaan viime vuosikymmenten aikana tapahtuneesta kajoamisesta ei ollut havaittavissa.
Ympäristö on vähäkivistä avointa kalliopohjaista maastoa, melko harvapuustoista mäntymetsää.

Storvörsoholmen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyri-Ylihärmä tieltä n 450 m pohjoiseen, Vörsmossenin kaakkoispäässä, suon reunalla metsäisellä ja kallioisella suosaarella. Mäellä on seitsemän helposti havaittavaa röykkiötä. Kohde on edustava hautaröykkiökokonaisuus. Röykkiöitä ei ole tutkittu.
Röykkiö 1: mäen kivikkoisella kaakkoiskulmalla, pyöreähkö röykkiö, jonka mitat ovat 4 x 3,7 x 0,5 m.
Röykkiö 2: mäen lounaispuolella, rauniokivistä ja pystykivestä muodostuva rajakivikasa, jonka kivet ovat peräisin hajonneen röykkiön kivistä.
Röykkiö 3: mäen korkeimmalla kohdalla, pitkänomainen röykkiö, jonka mitat ovat 5,5 x 3,5 x 0,7 m, keskellä kaivanne.
Röykkiö 4: Edellisestä noin 60 metriä luoteeseen, suosaaren luoteisreunalla, neliömäinen sammaloitunut röykkiö, jonka mitat ovat 4 x 4 x 0,4 m, länsipuolella ulokemainen kiveys ja kaakkoiskulmassa isompi kivi.
Röykkiö 5: edellisestä 40 metriä itäkaakkon, suosaaren koillisreunalla, pieni röykkiö, jonka mitat ovat 4 x 2,5 x 0,4 m, turvettunut.
Röykkiö 6: kallion laella, pitkänomainen röykkiö, jonka mitat ovat 5,6 x 3 x 0,6 m, muoto on suiponsoikea, reunustettu selkeästi keskuskiveyksestä erottuvin isommin kivin.
Röykkiö 7: edellisestä noin 50 metriä itään, aivan suon reunalla, pitkänomainen turvettunut röykkiö, jonka mitat ovat 3,8 x 2,7 x 0,6 m, päättyy pohjoispäässä isoon maakiveen, suon puoleinen itäreuna on koottu selkeäksi reunaksi.
Jakob Tegengren käynyt paikalla 1922, mutta kokonaisuutta ei silloin ole riittävästi rekisteröity ja paikannettu.

Södra-Vörsmossen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyri-Ylihärmä tien pohjoispuolella noin 650 m, Vörsmossenin suosaarelta 100 m luoteeseen, pienellä ja matalalla kalliopohjaisella suosaarekkeella. Paikalla on kaksi röykkiötä: itäisempi, jonka mitat ovat 4 x 3 x 0,3 m, ja läntisempi, jonka mitat ovat 6 x 5,7 x 0,5 m. Röykkiön muoto on epäselvä, koska keskellä on vanha kaivelukuoppa, joka ulottuu kalliopohjaan asti. Molemmat röykkiöt ovat jäkälöityneitä. Röykkiöt ovat vain vajaan metrin suon pintaa korkeammalla. Röykkiöt sijaitsevat noin 10 metrin etäisyydellä toisistaan.

Södra-Vörsmossen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vöyri-Ylihärmä-tieltä pohjoiseen noin 850 m, suosaarella, kohteesta Södra-Vörsmossen 1 noin 200 m luoteeseen. Pienellä suosaarella on yksittäinen röykkiö, jonka mitat ovat 4,0 x 4,2 x 0,4 m. Laajan ja hajonneen röykkiön reunassa on latomuksen kivistä myöhemmin tehty rajakivikasa. Röykkiö on jäkälöitynyt. Korkeuseroa suon pinnasta on vain noin 1 m. Mahdollisesti kyseessä on hautaröykkiö.

Långfors (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee 1,5 km Vöyri-Ylihärmä-tieltä etelään, Långfors-nimisen peltoalueen, entisen merenlahdenpohjan itärannalla, loivassa länsirinteessä. Pienellä kalliokielekkeellä noin 50 m pellosta kaakkoon on sekametsässä turvettunut, kallion reunalla oleva röykkiö. Röykkiö on pyöreä, läpimitaltaan 5 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Röykkiö on koottu tasasuurista kivistä ja vaikuttaa hyvin säilyneeltä. Pohjoispuolella erillään on ryhmä siirtolohkareita.

Kolstobban (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Kohteet sijaitsevat entisellä Vöyrin ja Maksamaan rajalla, hienohiekkaisella Kolstobban-nimisellä mäntykankaalla, jolla on suuria hiekkakuoppia. Muinaisjäännösalueen läpi kulkee pieni metsätie hiekkakuopille. Kankaan eteläpäässä on ainakin 31 pyyntikuopiksi luokiteltua kuopannetta suon reunalla, muinaisella rantaterassilla ja kivikkoisen kalliotöyrään reunoilla. Painanteet ovat pyöreähköjä, niiden läpimitta on 1-2 m ja syvyys 0,5 m. Kuopat ovat mahdollisesti esihistoriallisia, paikan korkeuden perusteella aikaisintaan varhaisrautakautisia. Näiden lisäksi Kulmajärvi nimiselle suolle vievän tienriesteyksen kaakkoispuolella on kolme laajaa noin 15 m läpimittaista ja 1 m korkeaa, pyöreää miilutöyrännettä, jotka ovat ilmeisesti 1800-luvun alkupuolelta, koska paikalta on löytynyt 1748 ja 1826 vuosien rahoja paikallistamisen yhteydessä. Miilujen vieressä oleva turvettunut kiviuuni lienee samaa aikaa.

Lampen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomukset sijaitsevat entisen Maksamaan ja Vöyrin rajan lähellä, Abborträsk-nimisen pikkujärven koillispuolella, pienen Lampen-nimisen suopoukaman pohjoispuolisella kivikkoisella mäenkumpareella. Mäen koko on noin 100 x 75 metriä. Mäellä on useita isoja maakiviä ja ainakin 16 kiviröykkiötä, useat isojen kivien vierelle koottuja. Osa latomuksista on 3 m laajoja ja matalia, eräissä on keskellä laajahkoja kuopanteita. Maaperä on kauttaaltaan kivistä, eikä latomusten lukumäärää tai muotoa voi tarkasti määrittää. Osa niistä on todennäköisesti hautaröykkiöitä. Muutamat ovat vaurioituneet hakkuutöiden yhteydessä.
Vuoden 2013 tarkastuksen mukaan Lampenin suopoukamaan laskevan
rinteen osalta kivikkoa on mahdollisesti raivattu ja kasattu. Mäen kaakkoisreunassa kiviaines on luonnonpyöreää. Kivikko on tiivistymätön, joka on routivalla maapohjalla yleensä merkki rakenteen nuoresta iästä.
yässä kohden ei metsänkorjuussa ollut ajettu kivien yli. Kyseessä voisi olla ennemmin lähihistoriassa raivauksen tuloksena syntynyt kivikko kuin muinaishaudat.

Röukas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakenteet sijaitsevat Röukas träsketin länsipuolella, noin 500 metriä rannasta ja Kyttlandetin pohjoispuolella. Metsäautotien linjauksella on todettu noin 10 x 13 m alalla viisi matalaa, epäsäännöllistä kivikasaa ja niiden pohjoispuolella noin 26 m pituinen kiviaita. Lisäksi tästä noin 155 m kaakkoon sijaitsee toinen kiviaita, jonka pituus on noin 40 m. Kivilatomukset ovat matalia, 1-2 kivikerrosta käsittäviä, vahvasti sammaloituneita ja muodoltaan epäsäännöllisiä. Koekaivauksessa ei todettu rakenteita tai löytöjä. Latomuksia on arveltu kaskiraunioiksi.

Brännlandet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 550 metriä Vöyriltä Oravaisten Kimoon vievän tien pohjoispuolella, avokalliolla, Högbergsängen- nimisen peltoaukean kaakkoispuolella. Kallion pohjoisreunasta 30 m etelään on laajahko, kooltaan noin 7 x 6 m suuruinen röykkiö, joka on koottu pääosaksi isoista kivistä. Röykkiön rakenne on hajonnut lounaissivulta. Keskellä olevasta laajasta kuopanteesta nostellut kivet muodostavat mahdollisesti noin neljä metriä pitkän ulokkeen. Röykkiö on jäkälöitynyt.
Samalla kallioalueella, Oravaisten puolella on kaksi vastaavantyyppistä, pronssikautista röykkiötä (559010009).

Pirkärrbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Pirkärr-nimisen pitkänomaisen suoalueen luoteiskulmassa olevalla kivikkoisella mäellä, mäen lounaispäässä olevalla laajalla hakkuuaukealla suuresta siirtolohkareesta noin 50 m lounaaseen. Paikalla on metsäkoneen yliajama matala kivilatomus, jonka läpimitta on 3 m ja korkeus 0,6 m. Luontaiseksi kivikoksi muodostelma on liian säännöllinen. Kivet ovat kolmen noin 1 m korkean lohkareen välissä. Muita röykkiöitä ei paikalla havaittu. Mäen päällä luontaisessa kivikossa mainitaan olleen aarteenetsijöiden kuoppia.
Inv. 2021: Kohdekoordinaattien kohdalla on kolmen ison maakiven vieressä matala kivikko, joka koostuu n. 30-40 cm halkaisijoiltaan olevista kivistä, kohta tulkittiin luontaiseksi. Alueen maaperä on hyvin kivikkoista, ja lähistöllä havaittiin muitakin luontaisia röykkiömäisiä kivikoita. Alueella kasvaa kuusivaltaista metsää.
Muuta: Luontainen vai muinaisjäännös?

Påmossen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Påmossen-nimisen suoalueen koillispuolella suosaarekkeella. Mäen pohjoispäässä on todettu aikaisemmin röykkiö 944010060, Påmossen 1. Tästä noin 90 m länteen, vähän alempana kalliolla, kuusimetsässä on röykkiö, joka on sammaloitunut ja jonka päällä kasvaa kuusi. Tämä röykkiö on noin 5 m läpimitaltaan ja 0,4 m korkea. Se on rakennettu lähes tasakokoisista kivistä ja sijaitsee noin 4 m suon pintaa korkeammalla olevalla kalliotöyräällä.
Inv. 2021: Molemmat aiemmissa tiedoissa mainitut röykkiöt löytyivät. Itäisempi röykkiö sijaitsee vanhalla ja nykyisellä tilarajalla, mahdollisesti kiilamainen muoto johtuu siitä, että sen päältä on ajettu joskus metsäkoneella. Läntisemmän röykkiön (Påmossen 2) ympäristössä on tehty avohakkuu ja myös röykkiön päältä on kaadettu isohko mänty, röykkiö on kuitenkin säilynyt vaurioitta, joitakin reunakiviä on hieman liikkunut kuitenkin paikoiltaan.

Södra-Vörsmossen 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vöyri-Ylihärmä-tieltä noin 1,1 km pohjoiseen, Kalapääträsketistä runsas km eteläkaakkoon, Vörsmossen nimisen suon koillisreunalla, jossa on 200 x 150 laaja mäkialue. Mäen laella on melko tasaista maata ja maaperä on kivetöntä hiekkaa korkeinta lakea lukuunotamatta. Laen reunalla on sammaloitunut noin 6 m laaja ja 0,7 m korkea, osaksi hajonneelta vaikuttava röykkiö, jonka keskellä kasvaa suurehko kuusi. Röykkiöstä muutaman kymmenen metriä pohjoiskoilliseen on nelisivuinen, sammaloitunut kiviraunio, jonka mitat ovat 8,5 x 6,5 m. Säännöllinen rakennelma saattaisi olla rakennuksen perustus. Lounaissivu on hajanainen ja siellä kasvaa iso koivu. Merkkejä myöhäisestä historiallisesta asutuksesta ei ole eikä tunneta. Nelisivuinen raunio voi olla hautaröykkiö tai rakennuksenpohja.

Storvörsån 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vöyri-Ylihärmä tieltä noin 175 m etelään ja 800 m ennen Höysälään (Höjsal) kääntyvää tienhaaraa kivikkoisella mäkialueella, jonka itä- ja länsipuolella on peltoa. Mäkialueen kaakkoisimmalla töyräällä on pitkänomainen, matala röykkiö, joka on kooltaan 7 x 4,8 m ja korkeudeltaan n 0,4 m. Sen länsipäähän on vastikään koottu kivikasa röykkiön kivistä, ilmeisesti rajamerkiksi. Röykkiö on suota noin 5 m korkeammalla.
Lähimmät muut röykkiöt ovat 900 m itään, vuonna 1985 tarkastettuja (944010097).
Inv. 2022: Aiemman kuvauksen mukainen matala röykkiö, jonka länsipäässä on rajamerkiltä näyttävä kivirakenne. Pystykivessä ei havaittu merkintöjä. Röykkiön tasalla sen pohjois- ja koillispuolella on parin aarin kivettömämpi tasanne. Kivillä tuetun pystykiven mukaista rajaa ei ole 1800-luvun puolivälin pitäjänkartalla tai sitä nuoremmilla kartoilla. Jos tukikivien sammaleettomuus tarkastushetkellä 1986 johtui siitä, että rajamerkki oli puhdistettu tutkittavaksi, voisi se olla myös oletettua vanhempi.

Kullas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee asumattomalla metsäalueella, Kalapääträsketin itäpuolella, Teinimossenin suoalueen lounaispuolella. Paikalla on kalliopohjaisen mäenkumpareen eteläpäässä kiviröykkiö. Röykkiö on rakennettu tasasuurista kivistä. Se on 3,5 m laaja ja 0,4 m korkea, muodoltaan pyöreä. Sen keskellä on pari isompaa kiveä. Noin 5 m röykkiöstä pohjoiseen on myös matalaa kiveystä 1,5-2 m alalla. Lähistöllä, noin 400 metriä koilliseen, on mainittu olevan kiviperustuksia, mutta niitä ei ole tarkastuksessa löydetty.

Tränukurun (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Keskisträsketistä noin 2 km lounaaseen, Vöyri-Ylihärmä-tieltä 1,3 km koilliseen, Kolomossenin suoalueen pohjoispuolella, pienellä kallioisella metsäsaarekkeella, joka on kartalle merkitty nimellä Tränukurun. Tämän noin 250 x 100 m laajan sekametsäisen saarekkeen luoteiskulmassa on kalliokieleke, jonka reunalla noin 4 m suon pinnasta, on kiviröykkiö. Röykkiön mitat ovat 5,7 x 4 x 0, 4 metriä. Röykkiö on osittain kuusten peitossa.

Abborträskhällorna (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat entisen Vöyrin ja Maksamaan rajan lähellä, pienen Abborträsk-järven itäpuolella olevalla laajalla kallioalueella. Kallion laella, erillisellä tasanteella on useita kymmeniä röykkiöitä; niitä laskettiin tarkastuksessa 1988 ainakin 40. Paikallisten mukaan niitä olisi jopa 52. Röykkiöt ovat matalia ja pieniä. Niiden läpimitta on 1,5-3 m, muodoltaan ne ovat pyöreitä. Osa on selvärajaisia, osa isojen kivien viereen koottuja. Yksi röykkiö on pitkänomainen. Röykkiöt sijaitsevat tasanteella varsin tiheässä. Maaperä ei ole viljelykseen sopiva ja tyypiltään muodostelmat kuuluvat rannikon röykkiöihin. Röykkiöaluetta ei ole tarkemmin kartoitettu.

Brinkhällorna 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Lotlaxin viljelysaukean länsipuolisessa maastossa, Kroksbackeniin kuuluvalla Brinkhällorna-kallioalueella, voimalinjan vierellä. Kallioalueen koillisrinteen päällä on kaksi röykkiötä, joiden koko on noin 4-5 m. Röykkiöt ovat matalia, osaksi vaurioituneita ja kasvillisuuden ja risujen peittämiä. Laajalla alueella voimalinjan ympäristössä on on muitakin kivimuodostumia, joista osa voi olla ihmisen kokoamia röykkiöitä. Esimerkiksi linjan luoteispuolella on muutamia epävarmoja kiveyksiä (koordinaatti 7018171/3257339). Paikallistus on hieman epävarma. Kartalle merkityt röykkiöt ovat kartoittajien paikallistamia.

Vikperä Kålax (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Valtatie 8:n luoteispuolella, Kålaxin Vikperällä, pienten viljelysten länsiluoteispuolella on metsässä parikymmentä röykkiöitä ja latomusta ryhmissä.
Ryhmistä suurin sijaitsee viljelysten pohjoisreunalla metsikössä. Näistä lounaaseen on samoin viljelysten lähellä kaksi latomusta. Kolmas niistä on noin 100 m päässä.

Kroksbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Vöyrinjoen länsipuolella, Kroksbackenin-Nikusbackenin mäen lounaisreunalla, viljelyksiltä muutamia kymmeniä metrejä itään, metsikössä. Paikalla on muutamia pienehköjä, epämääräisen muotoisia kivikasoja, jotka ovat ihmisen tekemiä. Tarkkoja havaintoja on vaikea tehdä vesaikolta ja kasvullisuudelta. Mahdollisesti ne liittyvät paikan viljelykseen.

Lågpelt-Söderbacken 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Vöyrin länsiosassa, Lågpeltkankaan kalmistosta noin kilometrin etelään, metsäpalstojen rajalla. Uuni on kivistä ladottu tai kylmämuurattu ja puolipallomainen. Uunin takaosan katossa on selvä savuaukko. Suuosan katto on osin romahtanut. Uunin sisäosa on noin metrin syvyinen. Uunin suuaukko on lounaaseen. Uuni on turpeen peittämä.

Bertby Kålax Klubbskatan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee rannikolla, kesämökkitontilla lohkareisen rantaterassin reunassa. Uuni on hyväkuntoinen. Sen suuaukko on etelään. Savuaukko sijaitsee uunin peräosassa. Uunin sisäosan syvyys on 138 cm, korkeus 35 - 50 cm ja leveys 47 - 60 cm. Sisäosa on lähinnä suorakaiteen muotoinen. Uunin katto on tiivis ja suuaukon katteena on 70 x 44 cm kokoinen kivilaaka, muu kivikate on pienempää luonnonkiveä.

Lomby Storvörsån 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuni sijaitsee Vöyri - Ylihärmä tien varrella, noin 15 m maantiestä etelään, peltosaarekkeessa.
Uuni on tehty käyttäen hyväksi suuria maakiviä. Uunin molemmille puolille on rakennettu kivivallia, jolloin uunin eteen on muodostunut noin neljän neliömetrin kokoinen suojainen alue. Suuaukko on etelään ja perällä on savuaukko. Suuaukon kattona on kivilaaka (noin 200 x 85 x 65 cm). Uunin sisäosan syvyys on 130 cm ja korkeus suuaukosta perälle 37 - 70 cm, uunin leveys suuaukolta perälle kohti savuaukkoa on 45 - 60 cm. Uunin sisäosan muoto muistuttaa lähinnä katkaistua kartiota. Uunin katto on tiivis ja sisäosa hyvin säilynyt.
Inv. 2022: Uuni on aiemman kuvauksen mukainen ja sijaitsee maantien eteläpuolella olevassa, peltojen ympäröimässä metsäsaarekkeessa. Saareke on enimmäkseen tasamaata, mutta siinä on kaksi pienialaista kumparetta, yksi saarekkeen keskellä ja toinen sen luoteiskulmassa, aivan maantien reunassa. Saarekkeen länsilaidalla on latoja tai muita talousrakennuksia. Niille menee tilustie maantieltä saarekkeen koilliskulmasta edellä mainittujen kumpareiden välistä lounaaseen suuntautuen. Uuni on tilustien luoteispuolella, saarekkeen luoteiskulmassa olevan kumpareen laella.

Rejpelt Kivine (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuni sijaitsee Vöyrin itäosassa, Kivine-nimisellä suo- ja kallioalueella, uuden metsäautotien varressa. Alueen maasto on louhikkoista. Uuni on romahtanut. Sen kattona on ollut noin metrin levyinen kivilaaka. Savuaukkoa ei voi paikallistaa. Suuaukko on ollut lounaaseen. Sisäosan syvyys on ollut noin metri, josta nykyisessä kunnossa näkyvissä puolet. Sisäosan korkeus noin 40 cm ja leveys 35 cm.
Inv. 2022: Aiemman kuvauksen mukainen, kunto varsin hyvä, kyltitetty.

Lomby Kalomskogen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuni sijaitsee Vöyrin itäosassa, Vöyri-Ylihärmä tien varressa, tieltä noin 300 m etelään. Uuni on kumpumainen ja kivistä kasattu. Sen ulkomitat ovat 2 x 1 m. Savuaukko uunin perällä on neliömäinen ja noin 40 - 45 cm läpimitaltaan. Uunin suuaukko on koilliseen eli alarinteelle päin. Uuni osaksi romahtanut, sisäsyvyys on 60 - 95 cm, leveys noin 35 cm ja sisäkorkeus suuaukolta alkaen noin 35 cm. Uunin kattona oleva laakakivi on haljennut. Uunin edessä on soikea kuopanne, jonka läpimitta on noin 80 cm ja pituus 120 cm.
Inv. 2022: Muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukainen uunirakenne. Rakenne on hyväkuntoinen. Sen päälle on pystytetty muinaisjäännöskyltti. Alue on kalliosta moreenimaastoa. Puusto nuorta kuusitaimikkoa, jossa runsaasti nuorta koivua ja muuta lehtipuuta.
Muuta: Kohdekoordinaatti on inventoijan kartalle piirtämä sijainti. Annettu koordinaatti osoitti aiemman rekisterisijainnin eli noin 30 m liikaa pohjoiseen naapuritilalle.

Miemoisby Teinimossbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Vöyrin itäosassa, Röukasträsketin ja Teinimossenin välisellä metsä- ja suoalueella, metsäautotien päästä noin 200 m länteen. Suosaarekkeella, jossa on myös hiilimiilun pohjia, on kivistä ladottu uuni soikean, noin 1, 5 m leveän ja 60 cm syvän kuopanteen luoteispäässä. Uunin sisäosan leveys on noin 45 cm ja uuniosan syvyys 61 cm. Uunin sisäkorkeus on 35 cm. Suuaukko on kaakkoon. Kattona oleva laakakivi on molemmilta puolilta parin reunakiven varassa.

Övermark-Alholm 1 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Vuonna 1979 Övermark Hembygdsföreningiltä saadun tiedon mukaan on havaittu röykkiöitä Hinjärven kaakkoispuolella, Bodbackan kylästä maantietä noin 1 km etelään, Hinjärven rannasta 500 m ja maantieltä 70 m itään sekä Aspnäsin taloista 400 m koilliseen. Ilmeisesti röykkiöt ovat tuhoutuneet, sillä alueelle on rakennettu kettutarha ja röykkiöitä ei havaittu vuoden 2010 inventoinnissa.

Övermark-Norrskogen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Övermark Hembygsföreningenin 1970-luvun lopulla tehdyn inventoinnin mukaan alueella on kaksi röykkiöryhmää noin 700 metrin päässä toisistaan. Vuoden 2010 inventoinnissa röykkiöitä ei havaittu. Alue kasvoi enimmäkseen tiheää taimikkoa ja vesakkoa ja havaintojen teko oli hankalaa. Kohteessa olisi syytä tehdä vielä tarkastus keväällä kun kasvillisuus on vähäistä.
Aiempien tietojen mukaan röykkiöt sijaitsevat Hinjärven koillispuolella, Korsnäsin ja Närpiön rajan lähellä, Frönäsin ja Viitaniemen välillä. Röykkiöitä on alueella kahdessa ryhmässä 700 metrin päässä toisistaan. Ryhmä a on näistä eteläisempi ja sijaitsee aivan Körsnäsin rajalla. Siitä vain 200 metrin päässä lännessä, huomattavasti lähempänä kuin ryhmä b on röykkiöitä Korsnäsin puolella rajaa (280010001).

Övermark-Jämnåsen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ylimarkun koillisosassa 1,7 km valtatie 8:n itäpuolella, Jämnåsenin ylänkömaan eteläosassa, Högmossenin ja Trommossenin välissä olevalla pitkällä kapealla moreeniharjanteella Jämnåsenilta etelään vievän metsäautotien varrella. Vuoden 1979 tarkastuksen aikaan tieleikkauksessa oli vanha pieni hiekkakuoppa. Löydöt ovat peräisin kuopan reunoilta ja tieleikkauksesta noin 100 metrin matkalta. Tarkempi laajuus on tuntematon.
Vuoden 2010 inventoinnissa havaittiin, että tien länsipuolella on laaja, matala maa-aineksenottoalue, jonka pohjoispuolelle tehtiin kolme koekuoppaa, ne olivat löydöttömiä. Tien itäpuolella on mäntytaimikkoa kasvava, ojitettuun suohon laskeva, rinne. Vaikuttaa siltä, että kohde on täysin tuhoutunut. Aiempi aluerajaus on poistettu.

Övermark-Högåsen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella, Högåsenin itärinteen alaosassa, hiekanottoalueella Högåsenin koilliskulmassa. Alueella on soranottoa ja kotitarvekuoppia, jotka ovat rikkoneet asuinpaikkaa. Löytöjä on verrattain niukasti mutta laajalta alueelta, yleensä lähes värjääntymättömästä hiekasta. Koekaivauksissa vuonna 1993 on löytynyt mm. Pöljän tyypin asbestikeramiikkaa, kvartsiesineitä ja -iskoksia sekä hioimen katkelma. Koekuopituksen perusteella kyseessä on ilmeisen pienialainen kausiluontoinen leiriasuinpaikka, jonka alimmat löydöt ovat 48 m mpy korkeudelta ja ylimmät 50 m korkeudelta. Vuoden 2010 inventoinnissa havaittiin, että kohde on jo aika lailla metsittynyt.

Övermark-Norrliden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ylimarkun ja Pirttikylän rajan tuntumassa, vajaat 2 km rajalta lounaaseen, Valsbergetin huipulta luoteeseen 800-1000 m. Metsäautotien varrella on hiekkainen länteen viettävä rinne, josta on otettu tien reunoilta hiekkaa tienrakennukseen. Övermark Hembygdsföreningenin löytämät asuinpaikkalöydöt (kvartsia) 1970-80 -lukujen vaihteesta ovat tieleikkauksista ja tilustieltä kahdesta löytökohdasta 100 metrin päässä toisitaan.
a) pohjoisempi löytökohta: löydöt ovat hiekkakuopan reunasta ja tieleikkauksesta.
b) eteläisempi löytökohta: metsätieltä länteen viljelyksille vievän traktoritien leikkauksesta 120-140 metriä tienhaarasta länteen. Maaperä on hiekkaa. Sijainti 6959101/3223523.
Paikan laajuus on selvittämättä, mutta maastosta päätellen se saattaa olla laaja. Vuoden 2010 inventoinnissa havaittiin, että alueella on tehty hakkuita muutama vuosi sitten ja maapohjaa on ilmeisesti käsitelty. Asuinpaikan laajuutta on mahdotonta määritellä tarkasti ilman koekaivausta. Nykyinen aluerajaus perustuu 1970-80 -lukujen vaihteen havaintoihin.

Esse-Hjulfors (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Paikalta on löytynyt kaksi tasatalttaa KM 9780:1-2. Löytöpaikat ovat aivan Hjulkosken partaalta ja itse koskesta, molemmin puolin hiekkaista harjua. Nykyisin löytöpaikka on rakennettua piha-aluetta. Asuinpaikkaa tuskin on jäljellä.

Esse-Kvarnnabba (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kangasmaa niemekkeellä Björkforsin kosken etelärannalla, Björkforsin voimala-alueella. Paikka on aikoinaan pahoin tuhoutunut kankaan hiekanotossa ja voimalan rakentamisessa. Osaksi tutkittu; kokonaislaajuus ja säilymisaste tuntematon. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, alue vaikuttaa muokatulta, kohde on luultavasti tuhoutunut, kuten aiemminkin on oletettu. Asia oli syytä varmistaa koekaivauksen avulla.

Esse-Höjforsen/Heinäkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalla on hiekkainen harjuniemi Ähtävänjoen rannalla Höjforsin (Heinäkoski) eteläpuolella. Löytöalue on niemellä ja viljelysmaalla sen pohjoispuolella; niemi on nyt taimikkoa. Maaperä on hienoa hiekkaa. Löytöalueen koko on noin 100 x 100 metriä.

Esse-Lamasjön (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on 1930-luvulla löytynyt viljelysmaalta kourutaltta ja kaksi tasatalttaa (KM 9240:1-2 ja KM 9970). Löytöpaikka on Lamabackan asuinrakennuksista noin 70 metriä Lamajärvelle päin.
Epävarma kohde.

Esse-Finnholm (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalta on löytynyt poikkikirves (säilytys Ähtävän kotiseutumuseossa). Löytöpaikka on pellolla Ähtävänjoen itärannalla.
Epävarma kohde.

Esse-Blökolandet N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Blökolandetin pohjoisosa pistää niemenä Angsmosseniin. Niemekkeen lounaisosassa sijaitsee kolme hautaröykkiötä, joista yksi on huomattavasti pienempi kuin muut. Röykkiöt sijaitsevat lähekkäin, ne on kasattu kallion päälle. Alue on kuivahkoa mäntykangasta. Pohjoisin röykkiö on halkaisijaltaan 5,5 m ja 0,3-0,5 m korkea. Metrin etelämpänä sijaitseva röykkiö on halkaisijaltaan 5 m ja saman korkuinen kuin edellinen. Kaksi metriä lounaaseen viimeksi mainitusta röykkiöstä on lisäksi vielä lähes nelikulmainen 2,5 x 3 metrin kokoinen matala röykkiö. Alue on kallioista kuivahkoa kangasta, joka kasvaa sekametsää. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Krakabacka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 500 metriä Ähtävänjoesta pohjoiseen Värnumistä länteen lähtevän metsäautotien pohjoispuolella noin 70 metriä. Röykkiö sijaitsee moreenipohjaisen mäeh korkeimmalla kohdalla, alue on mäntykangasta. Röykkiö on keskeltä kuopalla, sammaloitunut. Sen halkaisija on 12 metriä ja korkeus lähes 1 metri. Röykkiön vieressä on puinen ”Forngrav”-kyltti. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Mårtenskärret (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 400-500 metriä Evijärventiestä länteen. Hautaröykkiöt sijaitsevat Mårtenskärretin eteläpäässä, lounaiseen kohoavan mäen koillisreunalla. John Finnäsin mukaan röykkiöitä on kolme, joista läntisin on 15 x 2-2,5 x 0,4 metrin kokoinen pitkä hauta. Keskimmäinen on pyöreä, halkaisijaltaan 5 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Tämä röykkiö on täysin sammaleen peittämä. Itäisin on kooltaan 4,5 x 2 x 0,4 m. Keskimmäinen ja itäisin röykkiö ovat koskemattomia. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa ja sen todettiin olevan kuvauksen mukainen. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta, röykkiöiden pohjoispuolitse kulkee ajoura. Röykkiöt ovat pienillä kumpareilla tasaisin välein, noin 70-80 metrin päässä toisistaan 150 metrin matkalla.

Esse-Torrbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka, joka sijaitsee noin 2 km lounaaseen Angjärvestä Torrbackenin laella ja sen länsirinteellä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Asuinpaikan pohjoispuolella on aiemmin alakohteena rekisteröity röykkiö, joka on erotettu omaksi pääkohteekseen Esse-Torrbacken 2.
Kivikautinen asuinpaikka on löytynyt äestetyltä alueelta syksyllä 2003 ja sijaitsee reilut 300 metriä röykkiöstä eteläkaakkoon. Löydöt sijaitsevat rekisteripisteenä käytetystä siirtolohkaresta 40-80 metriä pohjoiseen 50 metrin käyrän molemmin puolin. Löytöpaikka on muinainen kaakon suuntainen niemi ja löytöalueen pohjoisreuna on noin tilojen RN:o 8:87 ja 57:3 rajalla. Löytöinä on saatu kivikauden lopun keramiikkaa (asbestikeramiikkaa, mahdollisesti nuorakeramiikkaa), kvartsia ja palanutta luuta.

Esse-Jättegobacken/Smedasforsen A+B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Asuinpaikka Storkärrbackenin eteläpuolella, parisataa metriä Ähtävänjoesta itään. Alueen läpi johtaa kaakko-luode suunnassa tie, jonka itäpuolella on hiekkakuoppa ja länsipuolella ehjää hiekkapohjaista mäntykangasta, tällä alueella on kivikautisen asuinpaikan säilyneitä osia. Asuinpaikan tarkka laajuus ei ole tiedossa.
Asuinpaikasta noin 150 metriä länteen on röykkiö, joka sijaitsee etelään pistävän niemekkeen korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on merkitty peruskartalle, sen halkaisija on noin 5 metriä ja korkeus reilu puoli metriä.
Paikasta on käytetty myös nimeä Smedas.

Esse-Bländstrand (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee viljelysmaalla, hiekkaisella etelä-kaakkoisrinteellä Ähtävänjoen varrella.
Paikalla on tehty koekaivauksia vuosina 1991 ja 1993. Asuinpaikan tarkka kokonaislaajuus on tuntematon. Koekaivauslöydöissä on Pöljän-tyypin keramiikkaa. Kulttuurikerros on osaksi viljelyn vaurioittama.

Esse-Övjärv (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ålannin tien molemmin puolin Övjärven länsipuolella. Alue tarkastettiin pikaisesti vuoden 2016 inventoinnissa, mutta lisätietoa siitä ei saatu. Aiempien tietojen mukaan asuinpaikka sijaitsee kangasmaastossa ja viljelysmaalla; kohteen laajuutta ja säilymisastetta ei ole määritetty. Löydöt kerätty tien vierellä olevan sorakuopan reunasta ja tien itäpuolella olevalta viljelysmaalta. Löytöinä keramiikkaa, kvartsi-esineitä ja iskoksia, hioimen katkelma,hiotun kiviesineen katkelma,palanutta luuta. Sorakuoppa, josta löytöjä oli saatu, oli vuonna 2016 kasvanut jo umpeen ja viereiset pellot olivat kyntämättä. Asuinpaikan laajuus selviää vain koekaivauksella. .

Esse-Nådjärv (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Nådjärven etelä-kaakkoispuolella, kivikkokankaalla, hakkuuaukean pohjoisreunalla. Alueella on todettu kaksi luontaiseen kiviseen mäkeen tehtyä rakenteetonta polttohautausta. Paikalla on tehty koekaivauksia vuosina 1991 ja 1993. Löytöjen perusteella (mm. myöhäinen rullapäinen hevosenkenkäsolki, rautaveitsi, pronssilevykatkelmia, pronssilangasta punottua ketjua, kaksi ruodollista nuolenkärkeä ym.) haudat ajoittuvat rautakauden lopulle, rautakauden ja keskiajan taitteeseen.

Esse-Bolimbacka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee välittömästi Purmoon vievän maantien länsipuolella, Nådjärvestä 700 metriä pohjoiseen. Alue on kuivahkoa kangasta, röykkiön ympäristö oli avohakkuualuetta inventointiajankohtana v. 2016. Röykkiön kohdalla ja vieressä olleet puut oli jätetty pystyyn. Röykkiön läpimitta on noin 5 metriä, sen keskellä on kuoppa, jonka ympärille kivet muodostavat vallimaisen kehän. Itäreunalla on ollut pystykivi, joka on hieman keikahtanut paikaltaan. Kiveä on pidetty mahdollisena bautakivenä, vastaavanlaisia kiviä on muutamilla rautakautisilla röykkiökohteilla. Bolimbacka on tosin ilmeisesti korkeutensa perusteella ajoitettu pronssikauteen, mutta on mahdollista, että röykkiö on kuitenkin rautakautinen. Röykkiön vieressä on puinen ”forngrav” –kyltti.
Röykkiöstä noin 200 metriä lounaaseen on pieni tervahauta ja muutamia kuoppia kaakkoon suuntautuvalla harjanteella, sen itälaidalla. Kuopat todennäköisesti liittyvät tervanpolttoon ja sen aikaiseen toimintaan paikalla

Esse-Storbergsforsen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 150 metriä Ähtävänjoesta pohjoiseen Hembackan lounaisosassa Storbergsforsenin kohdalla. Parikymmentä metriä röykkiön pohjoispuolella kulkee tie ja sen itäpuolella ajoura pellolle. Röykkiö on puolisen metriä korkea, halkaisija on noin 9 metriä, se on sammalen peittämä. Röykkiö on vanhan rantatörmän päällä kuusimetsässä. Röykkiössä on kuoppia kaivelun jäljiltä.

Esse-Mårtenskärret W (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kahdella kumpareella aivan Mårtenskärretin länsipuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Alue on kivistä moreenipohjaista aluetta, moreenikumpareiden välissä on suolämpäreitä ja laajempiakin soita. Kumpareet ovat hieman kosteita kangasmaastoja, joilla kasvaa mäntyä ja kuusta. Röykkiöt ovat pitkiä, läntisempi on pituudeltaan noin 13 metriä ja leveydeltään noin 1,5 metriä, se on itäkoillinen-länsilounas-suuntainen, länsipäässä se laajenee noin 5 metriä halkaisijaltaan olevaksi röykkiöksi. Itäinen röykkiön on edellisestä noin 70 metriä itään. Sen pituus on noin 16 metriä ja leveys pari metriä ja se on itäkaakko-länsiluode-suuntainen. Molemmat röykkiöt ovat puolisen metriä korkeita. Ähtävällä on useita pitkiä röykkiöitä, joiden muinaisjäännösluonne on vielä selvittämättä. Sijaintikorkeutensa perusteella Mårtenskärret on ajoitettavissa pronssikauden alkuun. Ei ole myöskään mahdotonta, että pitkät röykkiöt liittyisivät keskiajan tai historiallisen ajan maankäyttöön tai rajamerkintöihin.

Esse-Högbacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Högbacken sijaitsee Ähtävänjoen itäpuolella, peruskarttaan merkityn Hembacka-nimisen talon koillispuolella. Röykkiöt sijaitsevat mäen länsireunalla, sen korkeimmalla kohdalla. Heikelin mukaan röykkiöt olisivat 4,5 x 4,5 metristä 7 x 7,5 metrin kokoisia. Osa röykkiöistä on vahingoittunut haudanryöstöjen yhteydessä, mahdollisesti osa on hävinnyt aikaisemmissa tienrakennuksissa.

Esse-Brunnilandet, Skrattlass (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Brunnilandetin itäosassa Hepovattnet -nimisen järven pohjoispäästä noin 780 m pohjoiseen, soiden keskellä mäellä. Röykkiön koko on 6,5 x 2 x 0,4 m ja se on luoteis-kaakkoissuuntainen. Röykkiön eteläpäässä sen kummallakin puolella on suuri kivi. Alue on kuivahkoä mäntykangasta. Metsäautotie kulkeen noin 30 metriä röykkiön eteläpuolella.

Esse-Fors stuga (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Tallbackenin eteläpäässä Mörkkärretin länsipuolella mäen korkeimman kohdan kaakkoispäässä. Itäinen röykkiö on läpimitaltaan 5,5 m ja sen korkeus on 0,9 m. Läntinen röykkiö on läpimitaltaan 5 m, sen korkeus on 0,85 m ja sen eteläpuolella on suuri kivi. Aarteenetsijät näyttävät vaurioittaneet kumpaakin röykkiötä.

Esse-Myråsbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Koordinaattien osoittamalla paikalla ja noin 50-70 metriä säteellä siitä ei havaittu röykkiöitä. Alueella on ilmeisesti sijainnut aikoinaan talo, jonka kellarin raunio on mäen kupeessa ja piha-aluetta ja peltoa sen vieressä. Mäen yläosassa havaittiin raivattua aluetta, joka sekin liittynee historiallisen ajan toimintaan. Muinaisjäännösrekisterin aiempi kuvaus: ”Röykkiöt sijaitsevat Ähtävänjoen pohjoispuolella, Saloö -nimisen saaren kohdalla, alle 100 metriä joesta. Röykkiöt sijaitsevat lähekkäin, eivätkä mahdollisesti ole viljelysröykkiöitä, koska ne on rakennettu huolellisesti (?). Tegengren on tutkinut vuonna 1930 kaksi röykkiötä, mutta ei löytänyt niiden pohjalta muuta kuin hiiltä. Yksi röykkiö on 20 m pitkä, muiden mittoja ei mainita.”
Tie, ladot ja viljely näkyvät 1990 ilmoitetun röykkiön kohdilla 1953-1987 peruskartoissa.

Esse-Rensmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin kilometrin Kiiskisenjärvestä pohjoiseen Rensmossenin laidalla. Noin 70 metriä röykkiön itäpuolelle päättyy metsäautotie. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee suon ympäröimällä moreenipohjaisella mäellä, sen pohjoispäässä. Röykkiö on läpimitaltaan 5 m ja korkeudeltaan 0,6 m.

Esse-Stövelkärrharju (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Stövelkärrharju (kartalle merkitty Kållasbackeniksi) sijaitsee Ähtävänjoen pohjoispuolella, Kisksjön pohjoispäästä noin 650 m länteen. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan mäen korkeimmalla kohdalla sijaitsee kaksi kiviröykkiötä, mutta tarkastuksessa havaittiin, että kyse on rakkakuopista eikä röykkiöistä. Eteläisempi kuoppa on läpimitaltaan 1,5 m ja syvyydeltään 0,5 m, sen ympärillä on matalat kivivallit, korkeus 0,2 m. Pohjoisempi kuoppa on edellisestä noin 6 metriä, sen läpimitta on noin 2 m ja syvyys noin 0,7 m ja siinä on myös matalat vallit ympärillä

Esse-Mastbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ähtävän ja Purmon rajan lähellä, Angjärvestä etelään noin 2,5 km ja Svedjebackenin jätinkirkosta lounaaseen lähes 1,9 km. Asuinpaikkaa osoittavat löydöt (kvartsia) on kerätty vuonna 1996 metsätien länsipuolelta metsämaalta äestysvaoista. Asuinpaikan tarkempi laajuus on tuntematon. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta alue kasvoi tiheää mäntytaimikkoa, joten havaintojen teko oli vaikeaa. Asuinpaikan laajuuden selvittämiseen tarvitaan koekaivaus.

Kaavontönkkä (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kyrönjoen länsirannalla oleva mäenkumpare, jonka laella on kaksi hautaröykkiötä sekä polttokenttäkalmisto. Soranotossa on vuonna 1932 löytynyt merovinkiajan loppupuolen esineitä. Kaivauksissa 1932 löytyi runsaan esineistön lisäksi rautaisia veneen niittejä, jotka kuuluvat venepolttohautaukseen. Vain osa kalmistoa on tutkittu.
Pohjanmaan huomattavimpia rautakautisia löytöjä.
Kohde tarkastettiin pikaisesti vuoden 2012 inventoinnissa. Alue kasvaa hyvin tiheää metsää ja pensaikkoa. Harjanne, jolla röykkiöt ovat erottuu maastossa, mutta erillisiä röykkiöitä ei hahmotettu, sen sijaan mäen päällä on röykkiökiveystä, mutta kasvillisuuden takia sen muoto ja koko on vaikea hahmottaa.

Storskäret Finnskatan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Malax skärgård: fiskeläge, tomtningar på Finskatan, i norra ändan av Storskäret.
Närmare uppgifter saknas tillsvidare.

Storskäret Storstensskatan 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning/pyyntiasumuksia.
Tarkemmat tiedot puuttuvat toistaiseksi.

Storskäret Storstensskatan 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviuuni, ns. ryssänuuni, kivistä ilman laastia ladottu uuni.
Merkitty Museoviraston Ryssugn -kyltillä.
Tarkemmat tiedot puuttuvat toistaiseksi.

Storskäret Lillskäret 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarha ja neljä kiviröykkiötä Storskärin itäosassa Lillskäretillä.
Tarkemmat tiedot puuttuvat toistaiseksi.
Vuoden 1998 havainto. En labyrint i form av en enkel spiral med 4 stenkummel på området.

Storskäret Lillskäret 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning/pyyntiasumus Storskäretin itäosassa olevalla Lillskäretillä.
Vuoden 1998 havainto. En vindskydd eller kokplats radad med naturstenar mellan berg och ett flyttblock.

Storskäret 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tarkemmat tiedot puuttuvat toistaiseksi.

Storskäret Lillskäret 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning/pyyntiasumus Storskäretin itäosassa Lillskäretillä.
Vuoden 1998 havainto. Tomtning utan en öppning för ingång vid Sundet. I området torde finnas mera rester av sten byggda tillfälliga boningar. Enligt sägnen finns rester av dylika tomtningar också på Bergbådan.

Kvevlax Vassor-Bastuholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vassorinlahden eteläpuolella, valtatie 8:n itäpuolella olevan Bastuholmenin avokallioalueen eteläreunalla on luontainen kivikko, jossa on pyöreähköjä kuopanteita, säilytys- eli rakkakuoppia (kuoppien lukumäärä ei tiedossa). Sijaintikorkeuden perusteella kuopat voisivat olla esihistoriallisiakin. Kuoppien lähellä on kivikossa uudehko, pieni kiviaineksen ottopaikka.

Terjärv-Snårbacken (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Terjärven Hästbackan kylästä vajaat 4 km luoteeseen, Snårbackenin luode-kaakkosuuntaisen mäenharjanteen kaakkoispäässä, noin 62,5 m korkeudella on jätinkirkko. Sen vallissa on toisessa päässä kuopanne ja toisessa kivilatomusta. Jätinkirkon sisäosan halkaisija suunnassa N-S on noin 15 x 7 m.

Kopparby (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivestä kasattu noin 18 metriä pitkä matalahko kaartuva kupera (banaanimainen) valli, jonka suurin korkeus on noin 1 m ja leveys keskivaiheilla 3 m ja päissä noin 1,5-2 m. Kivikon eteläpuoli on loivasti nousevaa avokalliota. Kivikko on melko tiivis ja kallio jatkuu turpeen peittämänä vielä kivikon pohjoispuolellakin, joten kalliopohjalle kasattuna kivikko ei ole roudan liikuttama ja tiivistämä. Kivet eivät ole halkeilleita, joten ne on aseteltu ei viskottu paikalleen. Vallin kaarevuus seuraa kallioreunan muotoa ja sen pohjoispuolella alkaa Rävskinnsmossen. Kivikon rajaama alue on pieni ja kyseessä ei voi olla karja-aita. Kivet ovat ehkä peräisin avokallion reunalla olleesta muinaisrannasta, joka on ihmisen toimesta kasattu valliksi. Rautakauden alussa kivikko olisi sijainnut pienen itään aukeavan merenlahden suulla. Mikään kivikossa ei kuitenkaan viittaa siihen, että se olisi venevalkama tai muu satamarakenne ja rannan suuntaisena se ei ole voinut olla aallonmurtaja. On myös epätodennäköistä, että kyseessä olisi muinaishauta, joten kivikon tarkoitus ovat epäselvä (Rislan tarkastuskertomus 2003).

Stavurlandet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Ähtävän kirkolta koilliseen Karsjärvelle ja Bäckbyhyn vievän tien pohjoispuolella Stavurlandetilla on röykkiö, jonka sijainnin maanmittauslaitoksen kartoittajat ilmoittivat 1991. Tarkemmat tiedot puuttuvat.
Kysymys voi olla samasta röykkiöstä, josta Sandelinilla on vuoden 1880 inventointikertomuksessa maininta (på Kyrkbacken?).

Suvilahti Patteriniemi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Krimin sodan (v. 1854-1856) aikaiset tykkipatterivarustukset sijaitsevat n. 3,5 km Vanhasta Vaasasta länsilounaaseen, Kaupunginlahden koillisrannalla, Suvilahden asuntoalueella. Patteriniemi on kivikkoinen ja louhikkoinen ja kooltaan n. 150 m x 100 m.
Paikalla on kaksi tykkiasemaa: (1) läntinen n. 40 metriä rannasta on kolmesta metrin korkuisesta, kylmämuuratusta seinämästä kyhätty. Aseman pituus on n. 20-25 m ja ampumasuunta etelä. Pienempi asema (2) sijaitsee edellisestä 40 m itään. Se koostuu yhdestä samankaltaisesta, mutta kaartuvasta muurista. Aseman ampumasuunta on kaakko. Lahdella n. 100 metrin päässä rannasta on havaittavissa jälkiä paalu- ja kivivarustuksesta.
Vaasalaislähtöisen arkeologi Markus Hiekkasen raportoiman Vanhan Vaasan kanavan suulta pohjoiseen sijaitsevan tykkiaseman koordinaatit osoittivat muinaisjäännösrekisterissä peruskartalla näkyvään rinteeseen 100 metriä patterin todellisesta paikasta pohjoiseen, koska suojelu oli ajateltu alueena ja ilmoitettu sijainti oli sen arvioitu keskipiste. Rauhoitusaluetta ei kuitenkaan oltu muodostettu eikä koordinaatein osoitettu paikka vastannut aseman sijaintia maastossa. Suojelukohde ei ole laaja-alainen ja sijainti on korjattu vastaamaan paremmin sen näkyviä rakenteita. Tykkipatteri on noin 2 metriä merenpintaa korkeammalla osin kivisellä ja kalliopohjaisella noin 0,3 hehtaarin suuruisella kohoumalla, joka ei ole näkynyt rekisteröintihetkellä peruskartassa eikä erotu siinä edelleenkään. Patteri on merkattu kohdalleen Vaasan kaupungin pohjakartassa ja näkyy selvästi Lidar-kuvassa ja maanmittauslaitoksen vuoden 2014 ilmakuvassa. Pohjakartan käyrästön perusteella kohoumalla on kaksi pienempää kolmen metrin korkeuteen kohoavaa noin 2-3 aarin suuruista saareketta, joilla patterin kivirakenteet sijaitsevat nousten vajaan neljän metrin korkeuteen meren pinnasta. Korkeussuhteiden ja sijainnin perusteella tykkiasema voi olla Krimin sodan aikainen kuten on kerrottu (rovastinna Edit Emilia Nymanin os. Strömblad (s. 7.4.1892) haastattelu. Lehtikanto, Mirjam 1966, Muistitietotoimikunnan kysymyssarja vuosien 1899-1932 oloista ja tapahtumista. Vaasan kaupunki). Noin 40 metriä suuresta tykkiasemasta pohjoiseen on ihmisen kaivaman kapean ja matalan noin soutuveneen vetävän kanavan jäänteet. Kaivantoa on jäljellä ainakin 50 metriä ja se johtaa kaupunginlahdelta kohti Patteriniementien länsipäätä. Kanavaa on ehkä käytetty ruudin varastoimiseen tykkiaseman takaiseen maastoon. Suojelukohteen saavutettavuus on hyvä, sillä sen ohi kulkee mainitun kaivannon ylittävä eteläistä kaupunginlahtea kiertävä ulkoilureitti, josta erkanee kaupungin ylläpitämä polku myös tykkipatterille.

Monnansuo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Laihian Perälän kylään kuuluvassa metsäsarassa, Monnansuon lounaisreunalla, Isokylä-Poola maantieltä n 1,5 km pohjoiseen Tipulin viljelysaukean pohjoispuolella metsässä on uuden metsäautotien vieressä pieni avokallio, jonka itäreunalla on matalan hajoitetun röykkiön jäännös. Kiviä on nykyisin hajallaan useiden neliöiden alueella, osa kiveyksestä on sammaleen ja turpeen peitossa, sekä nähtävästi äskettäin kaatuneen kuusenjuurakon alla. Ilmeisesti paikalla ollut pienehkö röykkiö on samaa tyyppiä kuin useat lähialueiden röykkiöt. Sijainti kalliolla vahvistaa olettamusta, että kivikko on hautaröykkiön jäännös.
Vuoden 2011 inventoinnissa todettiin kohteen tilan pysyneen ennallaan.

Jeppo-Kilismossen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kolme hautaröykkiötä kalliomaastossa metsäautotien länsipuolella; kahden röykkiön läpimitta 9 ja 7 m, kolmas hävitetty.
Inv. 2023: Kaksi hautaröykkiötä sijaitsee kivikkoisella kankaalla sinisin opastein merkityn polun varrella. Pienemmän röykkiön kohdalle on pystytetty Museoviraston metallinen muinaisjäännöskyltti. Röykkiöiden etäisyys toisistaan on noin 10 metriä.
Röykkiö 1:n (halkaisija 9 m) keskellä on kaksi kaivantoa, joiden halkaisija on noin 1,5 metriä ja syvyys 0,8 metriä. Kaivannoissa kasvaa pienikokoista kuusta ja koivua.
Röykkiö 2 (halkaisija 7 m) on enemmän sammaloitunut, mutta erottuu edelleen selkeästi. Keskellä on kaivanto, joka on halkaisijaltaan noin metrin ja syvyydeltään 0,5 metriä. Kaivannossa kasvaa nuori kuusi ja taimikkoa.

Nedervetil-Kitisolaktbacken 1 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Paikka sijaitsee Perhonjoen länsipuolella ja Paasilan järven lounaispuolella olevan soisten maastojen ympäröimän harjumaisen mäen eteläpäässä. Paikalla on yksi jätinkirkkomainen painanne ja rakkakuoppia.

Pålsareback (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Kivistä neliön muotoon ladottu rajamerkki Veikkaalan (Veikars) ja Koivulahden (Kvevlax) kylien rajalla metsässä. Kiveyksessä on keskuskivi ja pystypaasia osoittamassa rajan kulkusuuntaa.
Riksarkivetissa Tukholmassa on metsänhakkuusta johtuvaa maanomistusriitaa koskeva asiakirja v:lta 1440, johon sisältyy maininta ko.rajamerkistä. Pohjanmaan museon tarkastuskertomuksen liitteenä on kopio asiakirjan tästä kohdasta.

Ahlgren (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyrönjoen alajuoksulla, joen ja Lappsundsån oikaisu-uoman länsipuolella, Påksholmenin matalan mäkiasutuksen itäpuolella alavalla pellolla on iso siirtolohkare, joka on Koivulahden ja Västerhankmon kylien rajakivi . Kiveen on hakattu kruunuleima,vuosiluku 1751 ja useita puumerkkejä.

Nedervetil Kåtabacken (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Kåtabackenin mäen laen eteläosassa avokivikkona erottuva kivivalli rajaa NW-SE suuntaisen noin 70 m pitkän ja enimmillään noin 30 m leveän alueen. Kaakkoisreunalla on matalaa röykkiömäistä muodostelmaa, valli lännessä lohkaremaisempaa ja epäselvempää. Kivivallin perustana on mäen laella kasautunut ja huuhtoutunut luontainen kivikko. Pohjoispäässä on toinen sisempi u-muotoinen kehä ja raivatun tapaista maanpintaa vallin sisäpuolella, joka muualla on kivistä. Vallien itäreunalla on eri kokoisia kuopanteita, joista osa uudehkoja ja jyrkkäreunaisia.
Kåtabacken on ollut kivikauden lopun/pronssikauden alun taitteen rannankorkeuden 50-45 m aikana erillinen, kivinen saari.

Öjberget (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka josta löydöt on tehty sijaitsee Öjbergetin laen itäosassa luonnonsuojelualueella, noin puoli kilometriä hiihtokeskuksesta itään ladun lähellä olevan suuren siirtolohkareen alla. Lohkareen suojasta on löydetty hiotun taltan tai kirveen teräkatkelma ja palanutta luuta, josta on saatu kivikauden lopulle asettuva radiohiiliajoitus (Hela-726 3495+/-50). Lohkareen viereisestä laajasta kivikosta on otettu mukulakiviä Vaasan kaupungin katuihin ja kivikko on muutenkin kovin pengottu. Rakenteelliset todisteet mahdollisesta jätinkirkosta tai yöpymissuojista ym. ovat kadonneet. Paikalla on mahdollisesti ollut hylkeenmetsästäjien pyyntitukikohta ajalla, jolloin mäen laki oli pieni saari.

Vanha Vaasa (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Vaasan (Mustasaaren) kaupunki perustettiin vuonna 1606. Kaupunki paloi vuonna 1852, minkä jälkeen se siirrettiin nykyiselle paikalleen lähemmäs meren rantaa. Vanha asemakaava-alue käsittää suurin piirtein Puutarhakadun, Korsholmankadun, Itäisen Aitakadun ja junaradan välisen alueen. Alueen säilyneet kaupunkiarkeologiset kerrostumat ovat muinaismuistolain rauhoittamia.
Mustasaari kuuluu Pohjanmaan vanhimpiin seurakuntiin. Se perustettiin 1200-luvun jälkipuoliskolla. Kirkonpaikka valittiin tuolloin ja siellä on ollut luultavasti kaksi ellei kolme tai neljäkin puukirkkoa ajallisesti perätysten, kunnes kivikirkko rakennettiin vuosien 1500 ja 1520 välissä. Tämä kivikirkko, monin tavoin muutettuna ja laajennettuna varsinkin paikan saatua kaupunkioikeudet oli käytössä aina kesään 1852 asti, jolloin sen palavat osat tuhoutuivat kaupunginpalossa ja se hylättiin muun kaupungin kanssa Klemetsölle suunnitellun ja rakennetun uuden Vaasan tieltä.
P.Marian kirkon raunioita on kunnostettu ja korjattu vv. 2019 -2023.
Rakennus on raunio, jota ympäröi hyvin säilynyt kirkkomaa, jonka alueella kaivauksia ei juuri ole tehty. Kirkkomaan eteläpuolella ovat arkeologisesti jäljellä kaupungin tärkeimmät instituutiot, kuten tori, raastupa ja koulu.

Kummelskäret (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kummelskäret on Mikkelinsaarten luoteisosassa sijaitseva saari, jossa sijaitsee Merenkurkun maailmanperintökohteen opastuskeskuksena toimiva vanha merivartioasema. Opastuskeskuksen pihalta lähtevän luontopolun varressa, saaren eteläreunalla sijaitsee edelleen hyvin nähtävissä olevat kalastajien tukikohdan jäännökset. Rakennelmat sijoittuvat puolipyöreän muotoisen entisen sisälahden ympärille. Vanha rantalinja on edelleen selvästi havaittavissa ja vaikka entinen lahti onkin maatunut ja metsittynyt, kuitenkin se on edelleen kostea ja soistunut. Lahtea ovat ympäröineet raivatut veneiden sijat, venevalkamat, jotka ovat hyvin näkyvissä. Kaikkiaan näitä veneiden ylösvetokohtia on paikalla 10–15 kpl. Ne ovat 3–4 metrin pituisia kivistä vapaaksi raivattuja kohtia, kivettömän alueen leveys on ylensä noin 2 m. Venepaikkojen yläpuolella lahtea ympäröivät kalastajien tilapäissuojien tai majojen jäännökset, tomtningit. Näitäkin on alueella näkyvissä toistakymmentä kappaletta. Osa jäännöksistä on varsin komeita, niiden kylmämuurattu seinärakenne saattaa olla jopa lähes 80-100 cm korkea. Pääosin seinät ovat kuitenkin vain yhden tai kahden kivikerran korkuiset. Tomtningien halkaisija on keskimäärin 2 x 2,5 metriä.
Samalla alueella sijaitsee myös muita, selvästi ihmisen kasaamia röykkiöitä, joiden tarkoitusta ei tiedetä.

Storstensören 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningen befinner sig i södra ändan av Storstensören, ca 60 m från stranden.
Tomtningen består av en låg, ca 1 m hög vall som omsluter ett ca 5 m2 stort område mellan ett jättekast, på södra sidan av detta, och ett mindre jordfast stenblock. Vallen villken är delvis nedrasad, består av stenar med ca 20-40 cm genomskärning, och har en ursprungligen 60-70 cm bred ingångsöppning öster om det mindre stenblocket.

Storstensören 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Stensättningen befinner sig omedelbart söder om högsta punkten på ön.
Stensättningen bildar en bro genom det stenigaste, mest oländiga området på ön mellan två jättekast. "Stenbron" löper i riktning sydväst-nordost och bildar en förbindelselänk mellan öns nordliga och dess sydliga delar. Stensättningen är ca 10-12 m lång och 1 m bred.

Storstensören 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningen befinner sig på öns östra sida, ca 20 m från stranden.
Tomtningen bildas av en klyfta i klippan som avskiljts från omgivningen medelst en kallmurad stenmur av stenar av olika storlek samt inkorporerande minst två jordfasta stenar. I den innersta delen av det sålunda skapande triangelformade utrymmet syntes spår av eld, bl.a. i form av skörbränd sten. Öppningen i muren mot norr.

Storstensören 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skyddet befinner sig på öns norra sida.
Väderskyddet bildas av två stenblock som lutar mot varandra, så att ett tak bildas. Öppningarna är delvis tillslutna av stenmurar, där den som delvis stänger ingångsöppningen är ca 0,5 m hög. Öppningen är 0,9 m bred och 0,7-0,8 m hög. Det avgränsade området har ett djup på ca 2 m, medan den jämna ytan har en omfattning om 1 x 1,7 m.

Båtskärsören/Båtsjälören 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röset befinner sig på södra sidan av ön, nära dess högsta punkt.
Röset är i det närmaste trekantigt, med sidor som mäter 5,5 x 6,8 x 6,3 m. Dess högsta punkt når ca 1 m över markytan. Avståndet mellan röset och husets (fiskekoja från 1800?-talet) närmaste knut är 13,2 m Möjligen är det fråga om ett röse som markerar gränsen mellan Replot och Kvevlax.
Röset har samma koordinater som 1000 00 6466.

Båtskärsören/Båtsjälören 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Stensättningen befinner sig vid öns södra strand, mellan huset och stranden.
Stensättningen bildar en stig från stranden upp till huset i nord-sydlig riktning som är 11,5 m lång.

Båtskärsören/Båtsjälören 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Stenen befinner sig nära öns södra strand, något väster om dess högsta punkt.
Stenen är fyrkantig, med två meter långa sidor, och 0,35 m hög. Den är flat upptill, med linjer inhuggna på den övre ytan. Stenen befinner sig ca 3 meter norr om röset nr 5, och betecknar liksom detta gränsen mellan kommunnerna Replot och Kvevlax, alternativt byarna Replot och Södra Jungsund. Avståndet till husväggen är 11,75 m.
Stenen har samma koordinater som 1000 00 6464.

Båtskärsören/Båtsjälören 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Båthamnen befinner sig vid öns östra strand.
Hamnen består av stenrensat område, tydligt avsett för uppdragning av båtar, men numera ett gott stycke uppe på land. Det rensade områdets innermått är 2 x 1 m och stenarna bildar en ca 0,5 m hög vall på bägge sidor. I närheten av båthamnen ett par smärre rösen, vilka har stöttat upp ställningar för torkande av fiskebragder.

Yttre Rödgrund 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Eldstaden befinner sig nära den östra stranden, på ett med mindre stenar täckt område, en s.k. djävulsåker.
Eldstaden är en U-formad ungskonstruktion av huggen gråsten (granit). Endast det lägsta varvet återstår; den myckna tegelsten som fanns på platsen tyder på att resten var byggd i tegel. Eldstaden är orienterad sydsydväst till nornordost. Då det är känt att man brutit sten till Vasa kyrka här, och därvid bebott ön året runt, och beaktande eldstadens konstruktion med huggna stenblock, är det rimligt att antaga, att eldstaden haft med denna verksamhet att göra, antingen som bakugn, eller som ässja i den smidja som bör ha funnits på ön.

Yttre Rödgrund 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Stenbrottet befinner sig vid öns norra strand.
Stenbrottet, där man brutit sten för bygget av Vasa kyrka i mitten av 1800-talet, är i sitt nuvarande skick ett ca 1 ha stort område, delvis fyllt med kvarlämnade stenblock av ugn. 3 kbm. storlek (ca 3 x 1 x 1).

Yttre Rödgrund 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Husgrunden befinner sig i närheten av öns södra strand.
Husgrunden är byggd av huggna stenblock, och har måtten 6,4 x 5,7 m. I sydöstra hörnet finns grunden till en spis med måtten 1 x 1 x 0,9 m. Den är byggd av tillhuggna stenblock som hålls samman av järnkrampor. Hela husgrunden är täckt av tegelsten, men den största koncentrationen finns kring spisen.

Yttre Rödgrund 4 (Taide)
Historiallinen; Inskriften befinner sig på eller nära öns högsta punkt.
Inskriften består av en text: "HAER ILAST STEN TILL KYRKKAN I NEKOLAJ STAD/CSG.MA 1858 TC.HB/CO.JG.JEB EOOI(.) 1829"under Alexander II:s krönta monogram, omgiven av en lager(?)krans. Då platsen besöktes den 24.8.1992, tillsammans med FK Jyri Saukkonen samt guiderna Bo-Erik Hjärpe och Henry Lundberg, syntes att man hade försökt fördjupa texten rätt nyligen, med resultatet att den delvis blev mera svårläst, då förbättringen var oskickligt gjord, och stenytan hade flagat.

Holmströmsbådan 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nära sydöstra stranden.
Röset är 3 x 2,4 m stort och 0,6 m högt.

Holmströmsbådan 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nära västra stranden.
Husgrund. Grunden till en fiskekoja som uppförts och brunnit ned under 1900-talet. Då platsen besöktes 24.8.1992 kunde endast en väggs sträckning rekonstrueras.

Holmströmsbådan 3 (Taide)
Historiallinen; Cirka 20 m norr om röset 1000 00 6515 mitt på ön.
En kantrest sten 1,45 m hög, 0,8 m bred och 0,3 m tjock.

Flannrevet 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningen är belägen 14,5 m från södra stranden.
En tomtning som i vardagligt tal kallas "stenhyddan" och fortfarande är i bruk som skydd mot väder och vind, vilket visas av att i en sekundär eldstad i det sydvästra hörnet fortfarande finns kol och halvbränt trä. Tomtningen är i huvudsak rektangulär, med längdaxeln i nord-sydlig riktning och ingången i södra kortändan. Väggen är byggd av bastanta stenar med användande av två jordfasta stenar, och är 1,2 m hög. Yttermåtten är 4-4,3x5 m medan innermåtten är 2,5-2,9 m. Avståndet till stranden är 14,5 m och till övre ändan av närmaste båthamn 3 m. Åtminstone 3 båthamnar är upprensade längsmed den södra stranden. Mitt på ön, i dess längdriktning, sträcker sig flera rader nätttorkningsrösen.

Flannrevet 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningen är belägen nära den sydvästra ändan av ön.
Tomtningen består av en vall 5,2 x 5,2 m med ingångsöppningen i det sydöstra hörnet.

Flannrevet 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jaktskyddet är belägen vid stranden på den sydvästra ändan av ön.
Jaktskyddet består av en vall som är 3,5 x 4,5 m stor och 0,7 m hög. Det är 15,5 m närmare stranden än Flannrevet 2 (1000 00 6519) och bakom den finns en, nyligen använd, eldstad.

Flannrevet 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningen är belägen i norra ändan av ön.
Tomtningen består av en vall som är 4,6-4,7 x 2,7-1,9-1,5 m stor och 0,9-0,7 m hög. Dörröppningen, som befinner sig i södra långväggen, är 1,2 m bred. Dess inre yta tycks vara tredelad, så att området närmast framför ingången är stenfri, men golvet på bägge sidor är täckt av rätt grova stenar. Den är på 23 m avstånd från Flannrevet 2 (1000 00 6519). På ca 20 m avstånd från södra stranden finns 2-3 områden som är rensade på större stenar. Dessa har antagligen uppkommit då man sökt stenar till nättorkningsrösena. 23 m från tomtning Flannrevet 3 (1000 00 6520) finns en stenring, hopplockad av 20-30 cm stora stenar. Dess yttre diameter är 2,1 m. Ett närbeläget stenblock bär spår av eld. Som helhet är udden en god kandidat till sevärdhet.

Sillskatan 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningen är belägen vid östra stranden av norra udden av ön.
Stenkonstruktionen består av en vall som är 1,8 x 1 m stor och 0,75 m hög. Formen liknar närmast ett U, där basen utgörs av en jordfast sten, och i ena benet har rasat samman.

Sillskatan 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningen är belägen vid östra stranden av norra udden av ön.
Tomtningen består av en vall som är 6,3 x 5 m stor och 0,8 m hög. En vägg utgörs av en jordfast sten, de övriga är byggda av stenar av 0,3-0,5 m genomskärning. Vallen är genombruten på två ställen, i nordost, mot Sillskatan 1 (1000 00 6522) till vilken man möjligen tagit material från Sillskatan 2, och i öster (den ursprungliga ingången?). Avståndet till den nuvarande strandlinjen är ca 25 m.

Sillskatan 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Eldstaden är belägen vid halsen mellan Sillskatans norra udde och resten av ön.
Eldstaden har måtten 2 x 1,7 m (längd och bredd) och 0,75 (höjd). Formen liknar ett U.

Sillskatan 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningen är belägen vid halsen mellan Sillskatans norra udde och resten av ön på 1,9 m avstånd från Sillskatan 3 (1000 00 6524).
Tomtningen har måtten 3 x 1,5-2,7 m (längd och bredd) och 0,65 m (höjd).

Sillskatan 5 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kumlet är beläget vid Sillskatans norra uddes nordstrand.
På en stor flat sten ett kummel med ca måtten 1,7 x 1,7 m (längd och bredd) och 0,8 m (höjd). Kumlet lär ha fungerat som sjömärke.

Historiallinen; Tomtningarna är belägna på halsen mellan Sillskatans norra udde och resten av ön.
Två tomtningar, a och b, med måtten (a) 3,4 x 4,5 m (längd och bredd) och 0,9 m (höjd). Ingången är 0,7 m bred. Den andra (b) är dåligt bevard, är byggt runt en centralsten. Ytterkanten av vallen är 3,6 m från a. Måtten är 7 x 4,5 m (längd och bredd) och 0,85 m(höjd). Det mindre rummets innermått är 1,7 x 0,6 m, det större 2,3 x 1,7 m. Både a och b har öppningar i vallen i öster. 3,8 m väster om b är en eldstad, bestånde av en halvrund stensättning med öppningen mot en en stor jordfast sten. Mått 1,8 x 1,2 m.

Historiallinen; Tomtningen är belägen på halsen mellan Sillskatans norra udde och resten av ön.
Cirka 20 m sydväst om Sillskatan 6 (1000 00 6528) är en rund stensättning, vars ena sida består av en jordfast sten. En större ring tangeras av två mindre i söder och väster.

Trutören 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vid nordöstra stranden av ön.
Vid sranden ett jaktskydd, något högre upp rester av en husgrund, stenfoten till en fiskarstuga som uppförts före I:a världskriget och blivit öde på 1940-talet (muntligt meddelande H. Kjellman). Rester av en murad spis, tegel.

Trutören 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; På norra ändan av ön.
Stenröjda båthamnar samt nätttorkningsrösen. I anslutning till dessa en låg, rund stensättning ca 10 m i genomskärning, med en öppning i vallen, som är 0,65 m hög i västsydväst.

Trutören 3 (Taide)
Historiallinen; Något under högsta punkten på ön.
En kompassros, som visar kompassriktningarna varje 45 grader. Mittpunkten utmärkt med en 0,4 m stor sten, kardinalpunkterna med något mindre, och syftlinjerna med ungefär knytnävsstora stenar.

Trutören 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Högsta punkten på ön.
Tomtning? En stensättning, bestående av vallar mellan tre större stenar. Yttermått ca 3 x 4 m, innermått ca 2 x 3x 1 m.

Tjockskatan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Under en mindre höjd nära södra stranden.
Tomtning. Fornlämningen består av en stenring och en grop tillsammans 6 x 3 m. Stenringen är 3,3 x 3 m stor och höjden på dess vall är ca 0,3 m och bruten i öster. Gropen är ca 0,4 m djup. Fornlämningen är ca 200 m sydväst om Kvevlax-Tjockskatan (270 01 0004).

Kalvskäret (Asuinpaikat)
Historiallinen; På Kalvskärets södra strand.
Tomtningen bildas av två med stenvallar med varandra förbundna jättekast. Inre mått 2,3 x 1,2 m. Yttre mått 4,7 m.

Holmar vid Märaskär (Asuinpaikat)
Historiallinen; Holme mellan Snokargrund och Kalvskäret. Nära västra stranden, väster om karaktärshuset.
Tomtningens ena långvägg utgörs av ett jättekast.

Norrnäs Finnsätret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Finnsätersvikenin pohjoispuolella sijaitsevalla pienen kalliopohjaisen mäen pohjoispuolella on epämääräinen kivilatomus, joka voi liittyä viljelykseen ja mahdolliseen rajamerkkiin liittyviä kiveyksiä sekä rakennuksen pohja. Latomuksen lähistöllä, lähellä mäen pohjoisosan korkeinta kohtaa on lohkotuista kivistä kylmämuurattu alle kuution kokoinen kuutiomainen neliskanttinen raunio, josta etelään ja länteen on muutaman metrin pääässä lohkokivistä päällekkäin ladotut matalaat kivipylväät. Kyseessä on ilmeisesti rajaa osoittava raunio ja pääilmansuuntia osoittavat kivipylväät. Mäellä on sijainnut myös riihi, jonka kiviperustus on nähtävissä mäen länsireunan jyrkänteellä.

Markby kvarn (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Jepualta Purmoon vievän maantien pohjoispuolella, Kovjoen itärannalla sijaitsevat vesimyllyn perustukset. Mylly on ollut käytössä vielä 1940-luvulla.

Märaskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vid stranden nedanför Kjellmans stuga.
En halvrund vall, sammanbindande två jordfasta stenar, därvid bildande ett jaktskydd. Cirka 2 m genomskärning. Ungefär 50 m västerut ett jaktskydd uppbyggt av ca 0,3-0,5 m stora stenar i en halvrund vall med en jordfast sten i mitten.
"Vinterliggeshamnen" en relativt skyddad hamn, som var isfri rätt länge, varför den användes av fiskarena under det sena höstfisket (muntl. medd. H. Kjellman).

Krokskäret 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Mitt på en höjdrygg, ca 130 m österut från hösta punkten.
En jungfrudans av "klassisk" typ. Mått: 8 x 8 m. En kompassros son tangerar labyrinten. Mått: 4,9 x 4,7 meter. Ca 10 m från dessa årtalet 1879 skrivet med stenar. Stenarna som använts är i allmänhet 0,1-0,3 m i diameter. Konstruktionerna är väl bibehållna, och lav- och mossväxtligheten på och kring stenarna tyder på att de inte nyligen blivit störda. Fornlämningsgruppen är utsatt på grundkartan med texten "jungfrudans".
Jungfrudansen nämns i en kartbeskrivning av Wislander år 1766 (citerad i Jones 1987).

Krokskäret 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vid hamvikens norra strand.
En tomtning vid stranden. Mått: 2,5 x 2,5 x 0,6 m.

Stora Höuvan (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; På kullens krön.
Ett ca 200 x 50 m stort område längs krönet med (ett stort antal tomtningar?), stenringar och gropar i klapper. Området mellan punkterna x=7037 066 / y=1539 670 och x=7037 033 / y=1539 684: rundformade stenringar och djupare gropar i klapper, diameter 1-2 m. Området mellan punkterna x=7037 033 / y=1539 684 och x=7036 922 / y=1539 728: stenringar, diameter 1-2 m, låga vallar men tydliga vallar. Två tomtningar. Yksi rakennettu maakiviä hyväksikäyttäen. Ei satamarakenteita. Området mellan punkterna x=7036 922 / y=1539 728 och x=7036 877 / y=1539 836: Tydliga stenvallar av huvudstora stenar, anläggningarnas diameter 3-4 m. En halvcirkelformad vall, en stenpackning som liknar förstörd röse, en stenvall och en rösliknande stensätttning med centralgrop, höjd av gropens mitt 16.01 möh, samma typ ringvallar med grop finns också på ön Öuran i Larsmo på 11 meters höjd. Gravar eller rester av större förråd? Kivikon itäpää Hemträsketin eteläpuolella, josta jatkuu kannas Gårdarna-tilalle koskematon.

Järnstången 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Nära högsta punkten på ön.
En jungfrudans i gott skick, restaurerad, 8,7 x 10,5 m stor. Enligt utsago (muntligt meddelande Wiberg) 8,5 m över normalvattenstånd. På östra stranden ett gammalt, ur taget sjömärke i trä på tre ben.

Järnstången 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nära öns södra udde.
Tre rösen vid den södra stranden som i tiderna stöttat upp ett sjömärke som lär vara utmärkt på gamla sjökort (muntligt meddlande Winberg). Avståndet mellan rösenas mittpunkt är 6,3 meter. Nära dem finns två "mutationsgranar" d.v.s. granar med flera stammar.

Järnstången 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vid hamnen på öns sydvästra sida.
En husgrund i två sammanhängande delar (rum), 7,1 x 6,8 m. Mittväggen är 2,6 meter från den norra väggen. Det norra rummet har en dörr i väster, det södra rummet i söder, med en tröskelsten framför. På 2 m avstånd i väster en tomtning, 3 x 4 m stor.

Kisberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivijadan lounaisrinteellä.
Pään kokoisista kivistä ladottuja vaihtelevan kokoisia ja muotoisia kivirivejä ja maakivien ympärille ladottuja epämääräisiä valleja. Yksi ristimuotoon ladottu pääilmansuunnat näyttävä "kompassiruusu".

Kisskatan 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Niemen korkeimman kohdan lähellä etelärinteessä.
Tomtning? Suuria maakiviä hyväksi käyttäen ladottu soikeahko, matala kivirakenne. Maakivien välit on täydennetty päänkokoisilla kivillä. Täydennyksenä ladottu 1 tai 2 kivikertaa. Sisäosan halkaisija 3 metriä. Vieressä kivikasoja ilman rakenteita.

Kisskatan 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Niemen pohjoispuolella koilliseen viettävän rinteen alla olevalla terassilla.
Kaksi suorakaiteista toisissaan kiinni olevaa tarhaa, joista koillisenpuoleisen tarhan kaakkoissivu on avoin. Koko rakenteen mitta SW-NE suunnassa on 5 metriä ja NW-SE suunnassa 2,5 metriä.

Stora Kolaningen 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kivijadassa saaren keskivaiheilla.
Jatulintarha (halkaisija 11 metriä), josta pohjoiseen noin 3 metriä kivistä ladottuja rivejä mm. uusia vuosilukuja ja peace-merkki. Jatulintarhan eteläosaa on jatkettu "klassiseen" pohjakuvioon kuulumattomalla osalla. Tarhasta itään noin 5 metriä on maakivi, jonka muodostamaa onkaloa on käytetty uunina.

Stora Kolaningen 2 (Taide)
Historiallinen; Saaren keskivaiheilla olevan kivijadan korkeimmalla kohtaa.
Kompassiruusu kivijadassa. Pää- ja väli-ilmansuunnat. Vieressä verkonkuivausröykkiöitä ja kuopanteita.

Stora Kolaningen 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Saaren keskivaiheilla kivijadan länsireunassa.
Jaktskydd. Kolme suurta maakiveä, joiden väliin ladottu muuria. Sisäänmenoaukko etelään.

Stora Kolaningen 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivijadan eteläpäässä sijaitsevan fiskebastun pohjoispuolella.
Tomtning och stenugn. Ugnens inre del: bred 30-40 cm, höjd 40-50 cm och djup 100 cm. Området runt fiskebastun och speciellt söderom den röjt och söderom den en hamn.

Stora Kolaningen 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Saaren eteläkärjessä.
Nättorkningsrösen söderom fiskebastun och hamnen.

Furuskäret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivijadassa saaren korkeimmalla kohtaa.
Suuri syvä miehenmentävä rakkakuoppa. Sisämitta 2 metriä. Tarinan mukaan tästä kuopasta on etsitty aarretta ja kuopan raivaaminen on jatkunut vielä sotien jälkeenkin. Jadassa on myös luontaisia painanteita ja pienempiä kuopanteita. Rakan reunalta kaakkoon avautuu noin 4-6 metriä leveä pusikoitunut kivikon reunustama salmi, joka päättyy hiekkarantaan. Kivijadan länsi- ja pohjoispuolella on kahden maakiven päällä ja ympärillä kivikertymiä (koord. läntinen x=7038 190 ja 1537 720 ja pohjoinen x=7038 300 ja y=1537 650). Saaren merikorttiin merkattu nimi Hamnholmen antaa ehkä viitteitä siitä, että em. kivikertymät ovat väylää merkinneiden tuhottujen kummelien jäännöksiä. Saaressa on myös maakiven koillispuolelle tehty osin yliturvettunut kivihehä (x=7038 300 ja y=1537 690). Kehän mitat 2 x 2 metriä ja se koostuu yhdestä kivikerrasta. Saaren länsi-koillispuolella mahdollisesti ollut tomtning-jäännöksiä. Näyttää siltä, että alue tuhoutunut metsäprosessorin toimesta?

Svartesbådan 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtningar och stenringar. Saaren lounaaseen viettävässä rinteessä.

Svärtesbådan 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning. Hamnvikeniin avautuvalla terassilla Svärtesbådan eteläpuolella.

Svärtesbådan 3 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Venelaituri (båtlänning) Svärtesbådan eteläpuolella kohteen 1000 00 6685 (Svärtesbådan 2) länsipuolella.

Skrävelbådan 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jaktskydd. Puoliympyrän muotoinen matala kivivalli saaren pohjoiskärjessä.

Skrävelbådan 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Länsipuolella saaren korkeimmasta kohdasta hieman pohjoiseen.
Kiviuuni ison kiven itäpuolella ja toisen uunin jäänteitä noin 10 m etelämpänä suuren maakiven vieressä. Uunien välissä suurien tasasivuisten maakivien suojaama alue.

Skrävelbådan 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaakkoisrannalla.
Kaksi venevalkamaa ja kaksihuoneinen 7 suurta maakiveä hyväksikäyttäen ladottu asumus. Vallin leveys 1-2 m ja korkeus 0,7-1 m. Rakenteen pituus yhteensä noin 10 m ja huoneiden sisämitat 3 x 3 m ja 3 x 4 m. Oviaukot etelään. Lähempänä rantaa olevassa 2 avotulisijaa, toisessa katteena laakakivi. Oluttölkkejä, säilykepurkkeja ym. Lounaassa useita verkonkuivaustelineiden tukiröykkiöitä.

Bässreveln (Kulkuväylät)
Historiallinen; Jaktskydd, båtlänning
Niemen pohjoisrannalla rantakivikossa.
Länsiseinämä kaksi maakiveä, pohjoisessa kylmämuurausta ja idässä maakivi ja etelässä iso maakivi. Sisäosan koko 1,5 x 1 m. Noin 10 m etelään venevalkama.

Bässreveln 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Jaktskydd
Niemen länsipään rantakivikossa.
Raivattu ala lohkaremaisessa rantakivikossa. Ladottua päänkokoista kiveä ja 3 maakiveä. Alan koko 3x1,5 metriä.

Lilla Kolaningen (Asuinpaikat)
Historiallinen; 2 kummelia, 3 tomtningjäännöstä ja 3 venevalkamaa ja itäosassa saarta useita verkonkuivausseipäiden tukiröykkiöitä. Itäkärjessä noin 25 luoteeseen 1 m korkeuspisteestä nuotiopaikka.

Lappfjärd-Österåsen Lindberg (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Österåsarna harjun eteläosassa, noin 1,1 km Lapväärtti-Karijoki tiestä etelään. Maasto on mäntyvaltaista sekametsää, aluskasvillisuus kanervaa ja varvukkoa, röykkiöiden kohdalla myös jäkälää.
Kohteessa on kolme röykkiötä rivissä. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 12 m ja korkeudeltaan n. 1,8 m. Röykkiö 2 on heti edellisen vieressä, sillä on kokoa n. 20x15x1,5 metriä. Röykkiö 3 on noin kymmenen metrin päässä edellisestä. Sen koko on n. 4x3,5x1,5 metriä. Kaikissa röykkiöissä on kuoppa keskellä eli niitä on ilmeisesti pengottu.

Lappfjärd-Österåsen Bredskiftet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Österåsarna harjun länsilaidalla, n. 800 metriä Lapväärtti-Karijoki tiestä etelään. Maasto on mäntyvaltaista sekametsää, aluskasvillisuus kanervaa ja varvukkoa, röykkiöiden kohdalla myös jäkälää.
Kohteessa on kolme pienehköä röykkiötä. Röykkiö 1 on koottu kalliopaaden päälle, mutta hajoitettu muutaman metrin alalle. Röykkiö 2 on on myös ainakin pengottu levälleen muutaman metrin alalle. Ehjin röykkiöistä on röykkiö 3, joka on halkaisijaltaan n. 6 metriä ja korkeudeltaan puolisen metriä. Röykkiö on aikalailla sammalen ja jäkälän peittämä.

Lappfjärd-Österåsen Norrbäck (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Österåsarna harjun eteläosassa, noin 750 metriä Lapväärtti-Karijoki tiestä etelään. Alue kasvaa tiheää mäntytaimikkoa ja röykkiöiden löytäminen voi olla vaikeaa.
Kohteessa on kaksi röykkiötä. Röykkiö 1 on kasattu kallionyppylälle ja siinä kasvaa muutamia puita. Röykkiö on halkaisijaltaan n. 7 metriä ja korkeudeltaan puolisentoista metriä. Röykkiö 2 on edellisestä n. 40 metriä pohjoiseen. Se on myös kasattu kallionyppylälle. Röykkiön halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus vajaa puolitoista metriä.

Lappfjärd-Österåsen Norrkulla (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Österåsarna harjun länsilaidalla 450 m Lapväärtti-Karijoki tiestä etelään. Maasto on kallioista ja kasvaa harvaa männikköä.
Röykkiö on kasattu kallion päälle ja sittemmin hajoitettu muutaman metrin alalle, paikoin kiviä on vielä jäljellä pari kerrosta.

Lappfjärd-Österåsen Björs (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Österåsarna harjun pohjoisosassa, noin 340 metriä Lapväärtti-Karijoki tiestä etelään. Maasto on kallioista ja kasvaa harvaa männikköä, aluskasvillisuus on kanervaa ja jäkälää.
Röykkiö on kasattu kallion päälle ja pengottu myöhemmin muutaman metrin alalle.

Lappfjärd-Österåsen Rosenbäck (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Österåsarna harjun pohjoisosassa, noin 320 metriä Lapväärtti-Karijoki tiestä etelään. Maasto on kuusivaltaista sekametsää, aluskasvillisuus kanervaa ja varvukkoa.
Röykkiö on kasattu kallionyppylän päälle. Röykkiön koko on 5x7 metriä ja korkeus 0,4-0,8 metriä. Keskellä röykkiötä on ryöstökuoppa, halkaisijaltaan noin metrin. Röykkiö on suureksi osaksi sammalen ja jäkälän peittämä

Lappfjärd-Österåsen Ribacka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Österåsarna harjun pohjoisosassa, n. 250 metriä Lapväärtti-Karijoki tiestä etelään. Röykkiöt ovat hakkuualueen länsilaidassa, maasto on paikoin kallioista, aluskasvillisuus on jäkälää, kanervaa ja varvikkoa.
Kohteessa on neljä röykkiötä. Röykkiö 1 on ehkä ennemminkin pitkä vallimainen ladelma kuin röykkiö, sen pituus on n. 12 metriä ja leveys 3-5 metriä, korkeutta rakennelmalla on 0,5-0,7 metriä. Edellisestä n. 15 metriä etelään on myös pitkulainen röykkiö 2, hieman pienempi kuin edellinen, pituus on n. 10 metriä ja leveys 2-4 metriä, korkeus noin puolisen metriä. Pari metriä röykkiön 2 eteläpuolella on kooltaan 4x6x0,5 m oleva röykkiö 3. Tästä itäkaakkoon on röykkiö 4, halkaisijaltaan n. 7 metriä ja korkeudeltaan 1 metri.

Kristiinankaupungin vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kristiinankaupungin kaupunki perustettiin vuonna 1649. Paikalla oli aiemmin markkinapaikka. Kaupungin vanha alue sijaitsee suurin piirtein Aitakadun, Puistokadun, Uusikadun, Merikadun ja Tehtaankadun, Kustaa Aadolfinkadun, Antti Chydeniuksenkadun ja Brunströminkadun välisellä alueella. Kaupunki on rakennettu jo alun perin ruutuasemakaavaan.
Kaupungin isoavihaa vanhemmat säilyneet kaupunkiarkeologiset kulttuurikerrokset ovat muinaismuistolain rauhoittamia. Museovirasto teki vuonna 2001 Kristiinankaupungin kaupunkiarkeologisen inventoinnin, jossa määriteltiin, millä tonteilla muinaismuistolain rauhoittamat kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti säilyneet. Kaupunkialueella ei ole tehty arkeologisia kaivauksia.
Kesällä 2012 tehty arkeologinen valvonta Läntinen Pitkäkatu 19 tontilla osoitti, että aiemmin niittynä ollut alue on otettu rakennuskäyttöön isonvihan aikana.

Pietarsaaren vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pietarsaaren kaupunki perustettiin vuonna 1652. Kaupungin ns. vanha alue sijaitsee suurin piirtein Stenberginkadun, Kirkkokadun, Choraeuksenkadun, Puutarhakadun ja Herrholminkadun rajaamalla alueella. Kanavapuistikon kohdalla mutkitteli vesiuoma. Rantaviiva on suuresti muuttunut maankohoamisen johdosta; Vaasamäen ja Pietarinpuistikon välissä oli lahti, jonka länsirannalla oli aittoja. Kaupungin pohjoisosan asemakaava noudattelee vanhaa asemakaavaa, mutta eteläosan ruutukaavaa muutettiin radikaalisti vuoden 1835 palon jälkeen. Kaupungin isoavihaa vanhemmat säilyneet kaupunkiarkeologiset kulttuurikerrokset ovat muinaismuistolain rauhoittamia. Museovirasto teki v.2002 Pietarsaaren kaupunkiarkeologisen inventoinnin, jossa määriteltiin, millä tonteilla muinaismuistolain rauhoittamat kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti säilyneet.
Pietarsaaren torilla toteutettiin maaperäkairaus kesällä 2013, sillä sinne oli suunnitteilla maanalainen pysäköintilaitos. Tavoitteena oli selvittää, sijaitseeko torin alueella säilyneitä kulttuurikerroksia. Kairauspisteitä tehtiin torin alueelle 31, joista 16 sisälsi kulttuurikerroksia. Näytteissä erottui purku-/palokerroksia, jotka viittaavat vuosien 1714 ja 1835 paloihin ja niihin liittyviin tasauskerroksiin. Ajoitusta antavia löytöjä ei kaivauksessa paljastunut ja muutenkin löytöjä tuli vähän. Maaperäkairauksen avulla saatiin rajattua arkeologisesti kiinnostava alue torilla.
Vuoden 2015 torin alueen arkeologiset kaivaustutkimukset liittyivät torin länsiosan alle suunnitellun maanalaisen pysäköintilaitoksen rakentamiseen. Osa toria reunustavista kaduista (Isokatu, Raatihuoneenkatu ja Kauppiaankatu) kuuluivat rakentamisalueeseen. Rakenteet olivat säilyneet parhaiten tutkimusalueen keski- ja länsiosassa sekä Kauppiaankadun alla. Rakenteita ja kerroksia oli kuitenkin yli 1800 m² laajuisella alueella. Rakenteita dokumentoitiin noin 200 kpl. Näistä 11 oli kellareita, 10-13 rakennuksenpohjaa, kaksi kaivoa ja löydettiin vanhan katuverkoston osia. Monipuolista ja rikasta löytöaineistoa saatiin talteen runsaasti.
2022 tehtiin Otto Malminkatu 13 arkeologisissa koetutkimuksissa havaittiin säilyneitä kulttuurikerroksia ja rakenteita erityisesti pihan lounaisosassa.Koekuopista sekä muutaman koekuopan väliin avatulta laajemmalta alueelta tuli esille kahden rakennuksen kiviperustuksia, sekä mahdollisesti vielä näitä vanhempaa puulattiaa. Löytöaineisto ajoittuu 1700-luvulle ja osa mahdollisesti 1800-luvun alkuun. Arkeologisesti havaitut rakenteet ja kerrokset ajoittuvat kaupunkipaloa 1835 vanhemmiksi.
2023 koetutkimuksia (maatutkaus ja koekuopat) tehtiin osoitteessa Otto Malminkatu 3. Koekuopassa 2 todettiin paksu kulttuurikerros (n.1,5m). Pihan luoteiskulma vaikuttaa sekoittuneelta/maankäytön rikkomalta. Löytöaineisto ajoittuu 1700–1800-luvulle. Koekuopat kertovat alueen monimuotoisesta käyttöhistoriasta ja samalla monimutkaisesta arkeologisesta stratigrafiasta.

Uudenkaarlepyyn vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Uudenkaarlepyyn pitäjä syntyi jo vuonna 1607, kun Pedersören ja Vöyrin pitäjien osia yhdistettiin uudeksi seurakunnaksi. Lepuan kylä tässä uudessa pitäjässä ylennettiin Nykarleby-nimiseksi kaupungiksi vuonna 1617, ja kaupunkioikeutensa se sai kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1620, Kustaa II Aadolfin hallituskaudella. Vuonna 1648 Uusikaarlepyy nimitettiin maaherran hallituspaikkakunnaksi ja vuonna 1652 kaupungista tuli Kaarleporin kreivikunnan pääpaikkakunta. Kaupungin julkisia rakennuksia olivat kirkon lisäksi raatihuone, kaksi tullitupaa, triviaalikoulu ja kruununmakasiini. Vanhakaupunki on sijainnut joen itäpuolella.
Vuonna 1713 isonvihan myötä kaupunki on ilmeisesti poltettu pääosin ja osa kaupungista on tiettävästi hävitetty vielä venäläisten toimesta. Kaupungin asemakaavaa sota ei kuitenkaan muuttanut ja 1600-luvun korttelijako säilyi aina vuoden 1858 suureen kaupunkipaloon saakka. Tulipalossa lähes koko kaupungin vanha ruutukaava-alue tuhoutui muutamia julkisia rakennuksia ja kaupungin itäosan kortteleita lukuun ottamatta. Uusi Carl Albert Edelfeltin laatima jälleenrakennuskaava vahvistettiin syyskuussa 1858. Asemakaava poikkesi täysin edellisestä leveine puistokatuineen ja puistoineen.
Uudenkaarlepyyn palo aiheutti sen, että käytännössä isoavihaa edeltävältä ajalta olevat korttelialueet eivät noudata lainkaan nykyistä korttelijakoa. Kulttuurikerroksia, rakennusten jäännöksiä ja vanhoja katupintoja on voinut säilyä lähes missä vaan kaupungin vanhojen rajojen sisäpuolella, niin katu- kuin tonttialueillakin. Kaupungin pohjoisosassa sijaitseva Topeliuksenpuisto sekä voimalaitoksen eteläpuolella sijaitseva Floranpuisto ovat säilyneet vuoden 1858 palon jälkeen rakentamattomina.
Vuoden 2015 inventoinnissa on määritelty ne alueet, joilla on todennäköisesti muinaismuistolain rauhoittamia säilyneitä kulttuurikerroksia ja/tai rakenteiden jäännöksiä ajalta ennen isoavihaa (1713-1721).

Norrviken 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee n. 2 km Korsbäckin luoteispuolella Norrvikenin alueella. Asuinpaikka on hiekkaisella alueella pellon yläreunassa. Noin 300 metriä kohteesta itään on aiemmin tunnettu Lappfjärd-Norrviken, kivikautinen asuinpaikka. Norrviken 1 on röykkiökohde n. 600 metriä kohteesta itäkaakkoon. Lisäksi n. 200 metriä kohteen eteläpuolella on kivikautinen asuinpaikka Lappfjärd-Hemstrand, joka sijaitsee hieman ylempänä n. 45 metrin korkeuskäyrän tuntumassa.
Hiekkaiselta pellon osalta noin 150 metrin matkalta löytyi kvartsiytimiä- ja iskoksia.

Äijöönkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Karijoen kylältä n. 1,5 km luoteeseen, Susivuoren ja Paarmanninvuoren pohjoispuolella. Maaston itäänpäin viettävää hiekkaista mäntykangasta.
Metsäautotien kuluneesta urasta ja poluilta löytyi inventoinnissa tusinan verran kvartsi-iskoksia parinsadan metrin matkalta. Löydöt ovat korkeudelta n. 70- 80 m mpy, joten korkeutensa puolesta ne kuuluvat mesoliittisen aikaan. Kohteen on löytänyt arkeologian harrastaja Bertil Huhtala, joka myös toimi oppaana inventoinnissa.

Kyttåkersbacken 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Storsjön laaksossa, Kyttåkernin eteläosassa Sandvikenin länsipuolella. Maasto on hiekkapohjaista peltoa. Asuinpaikka on sijainnut eteläänpäin pistävän niemekkeen itäpuolella.
Kivikautista asuinpaikkamateriaalia on löydetty em. pellolta n. 350 x 100 metriä kokoiselta alueelta ja erityisesti läheltä metsänreunaa olevalta osalta. Korkeutensa puolesta asuinpaikka kuuluu kivikauden loppuvaiheeseen, todennäköisesti Kiukaisten kulttuurin aikaan, kuten useat Storsjön alueen kivikautisista kohteista.
Vuoden 2008 inventoinnissa tarkastettiin asuinpaikan pohjoispäätä voimajohdon rakennustöiden takia. Viljelyksessä olevaa peltoa ei voitu koekuopittaa, joten asuinpaikan laajuudesta ei saatu varmistusta. Metsään, Norrvikintien pohjoispuolelle tehdyt koekuopat olivat löydöttömiä.

Surbrunnen/Gustafs brunn (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltosaarekkeessa. Lähteen vesi tulee ulos etelän puolella olevasta ojasta. Peruskartalla paikan kohdalla on nimi Surbrunnståget.
Lääninlääkäri Barthold Rudolf Hastin perustama terveyslähde, jonka vettä on pullotettu Vaasan Seurahuoneelle. Läheisyydessä on ollut kaksi muutakin luonnonlähdettä, jotka ovat ehkä tuhoutuneet: yksi sijaitsee Ratavallinkadun ja etelä-pohjoissuunnassa kulkevan peltotien risteyksessä, Ratavallinkadun pohjoispuolella metsikössä ja toinen taas säilyneen lähteen eteläpuolella, Runsorinpuistokadun ja polun risteysalueella.
Terveyslähde on nimetty kruununprinssi Kustaan, tulevan Kustaan III:n, mukaan. Vesi on testattu ja todettu juomakelpoiseksi (Runar Nieminen 1999). Surbrunnen saattoi olla yksi syy lääninlasaretin perustamiseen Vaasaan (Nieminen 1999). Lähde on mainittu Giusepppe Acerbin matkakertomuksessa 1799 ja ehkä myös Edward Clarkin matkakertomuksessa samalta vuodelta (Vaasan historia II, Armas Luukko, s. 233).
Surbrunnstågetin suuntaisesti kulkeva polku kulkee todennäköisesti lähteisiin virtaavan veden suuntaan. Maankäyttö lähteiden lähellä vaatii seurantaa, jotta veden kulkua lähteeseen tai lähteisiin ei katkaista.

Pikitehdas (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee junaradan eteläpuolella, noin 200 metriä radasta. Kohteen eteläpuolella risteytyvät moottoritie ja Vanhan Vaasan kanaali ja niihinkin on matkaa 200 metriä.
Paikalla on 1600-luvulla toiminut pikitehdas, joka on Vaasan vanhin teollisuuslaitos. Tehdas aloitti toimintansa noin vuodesta 1678. Kaivauksissa, jotka liittyivät rantamaantien rakentamiseen toisen maailmansodan aikana, on alueen maakerroksista löydetty mm. pikeä, tiilenpalasia ja tynnyrinpalasia.
Lisätietoja julkaisussa Leena Spoof 1987, Vanha Vaasa, Palossa säilynyttä kaupunkia, sivu 30.

Svartö (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Eteläisen kaupunginselän eteläpuolella, Svartö-nimisellä niemellä. Vuodelta 1808 peräisin olevassa Vaasan kartassa Svartö on vielä saari.
Telakan paikalla on maankohoamisen myötä kuivalle maalle jääneitä kivirakenteita. Kysymyksessä on vaasalaisten kauppiaiden perustama laivatelakka, jolla mm. rakennettiin laivanvarustaja Abraham Falanderin Almänna Bästa, joka oli aikoinaan Suomen suurin alus. Topelius kirjoittaa laivasta Refanut-nimellä. Almänna Bästa teki neitsytmatkansa Lissaboniin 1786 lastinaan lautoja ja tervaa. Alus tuhoutui tulipalossa 1793 ollessaan talvehtimispaikallaan Vaasassa Mansikkasaaren pohjoispuolella.

Kärråkern (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee heti Korsbäckin pohjoispuolella, Lillån ylittävästä sillasta pohjoiseen, joen itäpuolella. Asuinpaikka sijaitsee hiekkapohjaisella pellolla ja luultavasti sen itäpuolisessa metsässä.
Pellolta on löytynyt kivikautista asuinpaikkamateriaalia edellä mainitulta alueelta. Asuinpaikka voi ulottua myös hieman metsän puolelle. Korkeutensa puolesta kohde kuuluu myöhäiskivikauteen. Kohde on osa pitkää asuinpaikkaketjua Lillsjön ja Kärjenkosken välillä.

Lind 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Norrvikenin eteläpuolella Lindin tilasta n. 500 metriä pohjoiseen ja Solbergin tilasta parisataa metriä etelään. Lillån uoma on kohteesta noin kilometrin verran itään. Kohteen halki kulkee maantie. Inventoinnissa vuonna 2006 löydettiin neljä kvartsi-iskosta tien länsipuoliselta pellolta, sen eteläosasta.

Pensala Jossholmen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohteessa on porakivi, jossa on merkintöjä. Kivi sijaitsee Pensalan kylästä alkavan pohjoiseen kohti Munsalaa kulkevan Jussilantien varressa noin 100 m ennen länteen erkanevaa Köuroksentietä. Kiven vierestä alkaa peruskartassakin näkyvä Jossholmenin mäen pohjoispuolelta kulkeva peltoaukeille johtava traktoripolku.
Kivessä on nimikirjaimia ja vuosiluku 1889 sekä erityyppisiä nuolia. Näyttää siltä, että kivi on lohkottu taaempana olevasta suuremmasta kivestä, koska molemmissa on porauria ja kivilaji on sama. Merkinnät: # M 18 19/3 81 MMS EH. Kyseessä on todennäköisesti talonpojan tienpidon rasitteen osoittava nk.manttaalipyykki.

Storkärr (Hautapaikat)
Historiallinen; Lounaasta Oravasiin johtavan maantien eteläpuolella, lähellä Oravaisten vuoden 1808 taistelutannerta sijaitsee hautapaikka, josta oli noussut isojen maakivien välistä luita pintaan heti pintaturpeen alta luultavasti eläinten kaivelun seurauksena. Analyysin perusteella vainaja oli aikuinen mies. Vainajan luota löytyi 19 sileää pronssinappia sekä neljä valettua lyijykuulaa, jotka ovat Pohjanmaan museossa. Paikalla saattaa olla useampia hautauksia.

Juuttaan taistelukenttä (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Suomen sodan (1808-1809) aikainen taistelupaikka, joka sijaitsee Uudenkaarlepyynjoen länsipuolella Juuttaan peltoaukealla. Juuttaan taistelu käytiin 13.9.1808. Taistelussa venäläiset joukot voitettiin eversti Georg Carl von Döbelnin johdolla.
Vuonna 1885 pystytettiin muistopatsas Juuttaan taistelukentälle sille paikalle, missä tykit olivat taistelun alussa.

Oravaisten taistelutanner (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Oravaisten taistelu käytiin Suomen sodan (1808-1809) aikana 14. syyskuuta vuonna 1808. Tällöin venäläiset joukot ja Ruotsi-Suomen armeija kohtasivat Oravaisten taistelutantereella. Hyökkääjät voittivat taistelun ja pakottivat ruotsalaiset ja suomalaiset joukot perääntymään. Lopputulos ratkaisi Suomen tulevan kohtalon. Suomi irrotettiin Ruotsista ja liitettiin Venäjän suuriruhtinaskunnaksi.
Taistelutanner sijaitsee melko laajalla alueella Oravaisten kirkon eteläpuolella Fjärdsbäcken-joen ja tien 17861 varren pelloilla sekä peltoja reunustavilla mäillä. Ruotsalaisten asemat olivat joen itä- ja venäläisten länsipuolella. Pelloilta on löytynyt runsaasti taisteluun liittyvää metalliesineistöä.
Suomen kansallisrunoilija Johan Ludvig Runeberg on kirjoittanut Oravaisten taistelusta ja Suomen sodasta runomuodossa "Vänrikki Stoolin tarinoissa". Taistelun muistokivi on pystytetty Minnestodin tien varteen.

Västra Norrskär 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee suurin piirtein Västra Nörrskärin keskellä, kapealla harjanteella, saaren poikki satamasta majakalle kulkevan hiekkatien etelä-/kaakkoispuolella. Paikalla kasvaa matalaa varpu- ja katajakasvillisuutta sekä jäkälää.
Paikalla on ainakin 8 rakennuksen perustusta, vanhojen kalamajojen pohjia, joista jäljellä ovat ainoastaan rakennusten reunakivet. Rakenteiden tarkkaa lukumäärää on vaikea arvioida, koska ne ovat kaikki enemmän tai vähemmän matalan ja tiheän katajan ja varpukasvillisuuden peitossa. Perustukset ovat keskimäärin 3-5 x 4-6 metrin suuruisia, neliön tai suorakaiteen muotoisia; yksi on muodoltaan pyöreähkö. Joissakin on kulmassa isompi kivi merkkinä rauenneesta tulisijasta.
Rakennusten perustukset seuraavat 2,5 metrin korkeuskäyrän mukaista rantalinjaa ja vanhaa venevalkamaa (ks. kohde Norrskär 2). Perustuksia on saattanut olla laajemmallakin alueella (sekä länteen että koilliseen) 2,5 metrin korkeuskäyrän mukaisesti, mutta paikalle myöhemmin rakennettu kellari ja tie ovat mitä ilmeisimmin tuhonneet perustusten jäännöksiä.

Västra Norrskär 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee kutakuinkin Västra Nörrskärin keskiosassa, saaren poikki satamasta majakalle kulkevan hiekkatien pohjois-luoteispuolella. Kohde mukailee vanhaa rantalinjaa, nykyistä 2,5 metrin korkeuskäyrää.
Paikalla on vanha venevalkama, jossa erottuu ainakin 23-27 erillistä veneenvetouraa noin 127 m pitkällä matkalla. Uran leveys on keskimäärin noin 1,5 m; samoin kivivyön leveys urien välissä on noin 1,5 m. Yksittäisen veneenvetouran pituus on noin 18-20 metriä. Urat ovat melko hyvin näkyvissä; niiden pohjois-luoteispuolella alkaa runsaampi niittykasvillisuus.
Lisäksi kohteen lounaisosaan on urien keskelle kaivettu kaksi kuoppaa (halkaisijat 4 ja 5 m, syvyys 0,6-1,2 m). Toisen kuopan vieressä on maakasa (halkaisija 3 m, korkeus 70 cm), joka lienee kaivettu kyseisestä kuopasta. Todennäköisesti kuopat ovat puolustusvoimien aikoinaan kaivamia.

Västra Norrskär 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee pääosin Västra Nörrskärin korkeimman kohdan pohjois-/luoteispuolella, majakkarakennuksen ja luotsitalon pohjoispuolella, pohjoiseen ja luoteeseen laskevalla kivikkoisella rinteellä.
Paikalla on ainakin 11 rakennuksen perustusta, vanhojen kalamajojen pohjia, joista jäljellä ovat enää rakennusten reunakivet. Mitä ilmeisimmin alueella on vielä useampia rakennuksen perustuksia, mutta kaikkia ei ajan puutteen vuoksi saatu todennäköisesti kartoitettua. Useat perustuksista ovat kaksiosaisia tai –huoneisia, jolloin toinen huoneista on ollut ns. suolahuone ja toinen on toiminut asuinhuoneena. Perustukset ovat keskimäärin 4 x 4-6 metrin suuruisia, neliön tai suorakaiteen muotoisia. Joissakin on kulmassa isompi kivi merkkinä rauenneesta tulisijasta.

Västra Norrskär 4 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Västra Nörrskärin korkeimman kohdan pohjois-/luoteispuolella, majakkarakennuksen ja luotsitalon pohjoispuolella, majakasta noin 150 m pohjoiseen.
Paikalla on vanha venevalkama, jossa erottuu ainakin 18 erillistä veneenvetouraa noin 95 m pitkällä matkalla. Uran leveys on keskimäärin noin 4 metriä. Yksittäisen veneenvetouran pituus vaihtelee 8-22 metrin välillä. Uraa on jatkettu/pidennetty aina sitä mukaan kun rantaviiva on siirtynyt alemmas. Nykyisin saareen pohjoiskoillisesta pistänyt lahdelma on siis aiemmin ulottunut venevalkamaan asti. Havaintojen teko alueella oli erittäin vaikeaa, koska paikalla kasvaa runsas ja korkea niittykasvillisuus.

Västra Norrskär 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Västra Nörrskärin korkeimman kohdan pohjois-/luoteispuolella, majakkarakennuksen ja luotsitalon pohjoispuolella, pohjoiseen laskevalla kivikkorinteellä.
Alueella on useita (silmämääräisesti arvioiden jopa noin 50 kpl) verkonkuivatustelineiden tukikivikasoja. Kasojen koko vaihtelee muutaman kiven muodostamasta kasasta selviin, halkaisijaltaan yli metrin suuruisiin kekoihin. Kasat sijaitsevat ainakin osittain selvissä riveissä.

Östra Norrskär 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin kaakkoisosassa, Hamnskatan alueella, nykyisestä rantaviivasta noin 120 metriä. Kohde on aikoinaan sijainnut saareen lounaasta pistävän lahdelman rannalla.
Paikalla on vanha venevalkama, jossa erottuu ainakin 9 erillistä veneenvetouraa noin 23 m pitkällä matkalla. Urien tarkkaa lukumäärää on mahdoton laskea, koska alue on kokonaan tiheän katajikon peitossa. Uran leveys on keskimäärin noin 1,5 m. Yksittäisen veneenvetouran pituus vaihtelee noin 16-23 metrin välillä. Uraa on jatkettu/pidennetty aina sitä mukaan kun rantaviiva on siirtynyt kauemmas.

Östra Norrskär 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin kaakkoisosassa, Hamnskatan alueella. Maasto on tasaista ja luonnostaan erittäin kivikkoista.
Noin 100 x 80 metrin suuruisella alueella on useita verkonkuivatustelineiden tukikivikasoja. Kasojen koko vaihtelee muutaman kiven muodostamasta kasasta suuriin kivikasoihin. Niiden halkaisijat vaihtelevat 1-3 metrin välillä ja korkeus 0,4-1 metrin välillä. Silmämääräisesti arvioiden röykkiöitä on kaikkiaan alueella noin 20 kpl. Suurimmat niistä eivät mitä todennäköisimmin ole verkonkuivatustelineiden tukikiviä, vaan liittyvät kohteeseen Östra Norrskär 3.
Alueen suurin röykkiö (annetut koordinaattipisteet) on kooltaan noin 3 x 4 metriä. Se on ikään kuin kivikehällinen röykkiö, jonka keskellä on kivistä tyhjä alue. Mahdollisesti röykkiötä on aikoinaan pengottu.

Östra Norrskär 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin kaakkoisosassa, Hamnskatan alueella; paikassa, jossa maasto alkaa hieman kohota.
Paikalla on rakennuksen perustus, joka on täysin tiheän ja matalan katajikon peitossa. Perimätiedon mukaan rakennus on luotsitupa 1600-1700-luvulta. Rakennuksen muotoa ja kokoa on tiheän katajikon vuoksi lähes mahdoton silmämääräisesti arvioida, mutta pohjakiviä voitiin havaita ainakin noin 8 x 5 metrin suuruisella alueella. Rakennus on itä-länsisuuntainen ja ainakin rakennuksen länsinurkkaa oli hahmotettavissa.

Östra Norrskär 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin itärannalla, nykyisestä rantaviivasta noin 33-40 metriä, kivikkoisessa maastossa.
Paikalla on 12 selvää suurehkoa kiviröykkiötä. Ne sijaitsevat lounais-koillisuuntaisessa jonossa, nykyisen rantaviivan suuntaisesti ja mitä ilmeisimmin vanhaa rantaviivaa seuraten. Röykkiöiden halkaisija pituussuunnassa on keskimäärin noin 4-5 metriä. Ne ovat huolellisesti kasattuja ja hyvin tasakokoisista kivistä rakennettuja. Muodoltaan ne ovat soikeita ja kekomaisia sekä suhteellisen korkeita korkeuden ollessa keskimäärin noin 80 cm.
Röykkiöiden funktio on epäselvä. Paikalliset ovat tulkinneet ne hautaröykkiöiksi, mutta alueen matalan korkeuden huomioon ottaen selitys ei tunnu vakuuttavalta. On myös arveltu, että ne olisivat venäläisten sotilaiden hautoja Suomen sodan ajalta tai että ne olisivat muistohautoja, ts. röykkiöt olisi rakennettu merellä hukkuneiden muistoksi. Joka tapauksessa paikan sijaintia ja luonnetta ajatellen ne liittyvät merenkulkuun, kalastukseen, hylkeenpyyntiin tms. Todennäköisimmältä tuntuisi, että ne ovat olleet jonkinlaisia merimerkkejä, joissa on saattanut olla esimerkiksi jonkinlainen puupaalu pystyssä.

Östra Norrskär 6 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin koillissosassa, lähes saaren korkeimmalla kohdalla, Malusändanin alueella. Maasto on loivasti kaakkoon laskevaa rinnettä, jolla kasvaa matalaa varpukasvillisuutta.
Paikalla on kaksi vierekkäin sijaitsevaa jatulintarhaa, jotka ovat täysin umpeenkasvaneet ja joita ei voi maastossa silmämääräisesti enää juurikaan havaita. Rakenteet ovat kokonaan jäkälän ja variksenmarjan peittämiä; vain jalalla tunnustelemalla voi kivikehät edelleen tuntea turpeen alta. Oppaan Yngve Stolpen mukaan jatulintarhat ovat olleet näkyvissä vielä 1960-luvulla. Rinteessä ylempänä olevan jatulintarhan halkaisijaksi mitattiin arviolta noin 8 metriä.

Östra Norrskär 8 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin kaakkoisosassa, saaren korkeimmalla kohdalla, Malusändanin alueella.
Paikalla on rakennuksen perustus, joka on keskeltä tiheän ja matalan katajikon peitossa. Perimätiedon mukaan rakennus on luotsivahdin asuinrakennus 1600-1700-luvulta. Rakennuksen koko on noin 8 x 10 metriä. Sen keskellä on uunin perustus.
Edellisestä noin 24 metriä koilliseen on kiviröykkiö (halkaisija 4 m), jonka funktiosta ei ole tietoa. Röykkiö on matala ja osittain katajan peitossa.

Östra Norrskär 9 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin koillisosassa, saaren korkeimman kohdan länsipuolella.
Paikalla on luontaista rakkakivikkoa, jossa on kaksi todennäköisesti ihmisen tekemää kuopannetta. Kivikko on noin 7 m pitkä ja ikään kuin kaksiosainen. Mahdollisia säilytyskuoppia?

Östra Norrskär 10 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee suurin piirtein Östra Nörrskärin eteläosassa, nykyisestä rantaviivasta noin 110 metriä. Maasto on alueella erittäin kivikkoista.
Paikalla on ainakin 2 rakennuksen perustusta, vanhojen kalamajojen pohjia, joista jäljellä ovat ainoastaan rakennusten reunakivet. Perustuksista itäinen on kooltaan 3,5 x 3 metriä, tulisija on pohjoisnurkassa. Läntinen perustus on 3,5 x 3,5 metriä ja uuni on etelänurkassa. Perustus on täysin katajikon peittämä. Läntisemmän perustuksen koordinaatit ovat: pkoo=7031240, ikoo=3182527.
Mahdollisesti saarella on muitakin kalamajojen pohjia, mutta saarta ei ajan puutteen vuoksi saatu todennäköisesti täysin kartoitettua.

Östra Norrskär 11 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee suurin piirtein Östra Nörrskärin eteläosassa, nykyisestä rantaviivasta 50-100 metriä.
Paikalla on noin 50 metriä pitkä luode-kaakkosuuntainen aallonmurtaja, joka on nykyisin lähes kokonaan kuivalla maalla. Sen leveys on 3,5 metriä, näkyvissä olevan hirsirungon leveys on noin 2,5 metriä. Paikallisten mukaan rakenteen ikä on noin 150 vuotta.

Forsbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee luode-kaakkosuuntaisella harjanteella, Purmon Norra ån kaakkoispuolella, Sääksjärveltä noin 3,5 km luoteeseen. Mäellä on erityyppisiä kivirakennelmia:
1) Harjanteen korkeimmalla kohdalla on ainakin 3 selvää röykkiötä, joista suurin on muodoltaan kraaterimainen; kahdesta toisesta röykkiöstä on ikään kuin kuorittu sammalta pois ja kivet ovat osittain näkyvissä. Hans Myhrman on havainnut alueella myös jätinkirkkomaista rakennelmaa, mutta mitään tällaista ei voitu tarkastuksessa 2007 runsaan kasvillisuuden vuoksi todeta.
2) Harjanteen kaakkoispäässä on jonomaisesti matalia röykkiöitä tai kuopanteita; rakenteiden hahmottaminen paksun turpeen ja sammaleen alta on erittäin vaikeaa. Maastossa rakenteet näkyvät hieman kraaterimaisina painanteina tai matalina röykkiöinä. Hans Myhrmanin mukaan tällaisia röykkiöitä/painanteita on harjanteella ainakin 8 kpl; tarkastuksessa niitä voitiin nopeasti havaita 3-4 kpl. Röykkiöt päättyvät harjanteen kaakkoiskärkeen, jossa on soranottokuoppa, josta tarkastuksessa 2007 löytyi muutamia kvartsi-iskoksia (p=7048938, i=3305757).
3) Edellä mainittujen lisäksi harjanteen korkeimman kohdan lounaispuolella (p=7049056, i=3305541) on 25 metriä pitkä ja noin 4-5 metriä leveä, luode-kaakkosuuntainen suorakaiteenmuotoinen kivilatomus. Se on erittäin huolellisesti suorakaiteen muotoon ladottu, mutta sen funktio on epäselvä. Mahdollisesti kysymyksessä on röykkiöitä myöhempi rakennelma; esihistorialliseksi rakennelmaksi se vaikuttaisi varsin suurelta. Rakenteen kaakkoispää on osin tuhoutunut metsätietä tehtäessä; tie kulkee rakennelman kaakkoispään läpi.

Nedervetil-Titurharju 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Titurharjun pohjoispuolella, Seljesin lomakylästä ja Stora Seljesistä noin 1 km luoteeseen, suhteellisen tasaisessa metsämaastossa. Paikka sijaitsee lomakylään johtavan metsäautotien lounaispuolella. Kyseistä metsäautotietä ei ole merkitty tämänhetkiselle peruskartalle, mutta se kulkee samansuuntaisesti kuin vanhempi, kohteesta vajaa 100 metriä pohjoisempana oleva vanhempi metsäautotie.
Alueella on erillisiä hakkuualueita, joita on äestetty useammassa eri kohdassa. Liitekarttaan on punaisella rasterilla merkitty paikat, joista poimittiin äestysurista kivikautisia asuinpaikkalöytöjä. Löytöinä saatiin erittäin hyvälaatuisia kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Kvartsia oli erittäin runsaasti. Lisäksi metsäautotien läheisyydestä löytyi selvä palanneen luun keskittymä (p=7071609, i=3327548). Myös palaneita ja rapautuneita kiviä voitiin rikotussa maanpinnassa havaita runsaasti.
Metsässä, alueella, jossa ästystä ei oltu tehty, havaittiin erikokoisia ja –syvyisiä painanteita/kuopanteita (8-9 kpl), joista ainakin osa saattaa todennäköisesti olla kivikautisia asumuspainanteita, osa esimerkiksi keittokuoppia. Jotkut painanteista olivat varsin syviä; mahdollisesti niitä on myöhemmin syvennetty tai sitten niillä on eri funktioita. Kaikissa kuoppiin tehdyissä kairauksissa havaittiin selvä huuhtoutumiskerros, mikä viittaa siihen, että kuopanteilla täytyy olla jo jonkin verran ikää. Eteläisemmällä löytöalueella, aivan äestysalueen reunassa oli mahdollisesti tuhoutunut asumuspainanne. Alueella, jossa painanteet sijaitsevat, on noin 15 vuotta vanhaa riveihin istutettua mäntytaimikkoa eli hyvin todennäköisesti painanteita on tuhoutunut metsänkäsittelyssä jo tällöin.
Läheisyydessä kohde Kruunupyy, Nedervetil-Titurharju (288 01 0027).

Tormbacken 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on metsämaastossa hieman rauennut ja sammaloitunut uuni tai kiuas. Rakennelmassa on selvä suuaukko. Muistuttaa ns. ryssänuuneja.

Tormbacken (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Purmonjoesta noin 1,2 km lounaaseen. Alue on hiekkaista mäntykangasta ja sen läpi kulkee metsäautotie.
Kohde sijaitsee metsätieleikkauksessa, jossa on näkyvissä osittain tuhoutunut liesi. Liedestä on jäljellä palaneita ja rapautuneita kiviä sekä löytönä keramiikkaa. Löydöt keskittyvät lieteen; ympäristöstä ei ole saatu muita asuinpaikkalöytöjä. Tien varrella on useita pieniä kuoppia, joista on otettu hiekkaa.

Pilkabacken (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Paikalla on luonnonkivikossa kolme kivikehää, joista kaksi muistuttaa saariston ns. tomtning-jäännöksiä. Kooltaan niiden halkaisijat ovat noin 2-3 metriä. Kuopanteista yksi on muita hieman pienempi ja syvempi ja se on mahdollisesti ollut varastokuoppana.

Västerbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Marken kylästä noin 1,8 km luoteeseen, Kovjoki å:n länsi-lounaispuolella, joesta noin 1,2 km. Alue on luoteis-kaakkoissuuntaisen kallioselänteen lakialuetta, jota peittää tiivis, luontainen muinainen kivikko.
Alueella on ainakin 12 kivikkoon kaivettua pyöreähköä kuopannetta, jotka sijaitsevat aivan lakialueen korkeimmalla kohdalla. Kuopanteet on kaivettu/raivattu luontaiseen kivikkoon ja usean kuopanteen keskellä kasvaa puustoa. Kaksi rakennelmista sijaitsee muista hieman erillään, muut ovat ryhmässä noin 72 metrin pituisella matkalla, ikään kuin jonomuodostelmassa. Kuopanteiden halkaisijat vaihtelevat noin 2-4 metrin välillä.
Korkeussijaintinsa puolesta kuopanteet voisivat olla hylkeenpyytäjien tilapäisleirejä/säilytyskuoppia. Alueella on kuitenkin näkyvissä myös selvästi uudempaa penkomista, joten mahdollisesti kysymyksessä voivat olla myös myöhäisemmät ketunmetsästykseen liittyvät kaivanteet.
Lisäksi kallion lakialueella, kivikossa on näkyvissä metsätyökoneen ajourat.

Ingelsöskatan (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Siirtolohkareen viereen kivistä kasattu yöpymissuoja nk. tomtning, joka sijaitsee partiolaisten käyttämällä alueella Ingelsöskatanilla. Tomtning on merkitty rastina suunnistuskarttaan. Tarkastuksessa ei todettu lähimaastossa venevalkamia tai muita rakenteita, mutta hylkeenpyytäjän yösijan ollessa kyseessä ei näitä esiintyisikään.
Tomtning saattaa liittyä ilmaston kylmenemiseen keskiajalla nk. pieni jääkausi, jolloin
hylkeenpyytäjiä on voinut siirtyä Ruotsin puolelta hylkeiden perässä yli Merenkurkun. Jos pienen jääkauden mahdollisesti aiheuttamat vedenpinnan vaihtelut jätetään huomiotta ja oletetaan maankohoaminen lineaariseksi, on rantaterassi, jolla tomtning sijaitsee mahdollista ajoittaa 1400-luvun puolelle (pieni jääkausi mahdollistaisi ehkä jo sata vuotta varhemmankin ajoituksen).
Huomionarvoista on, että Inkelinmaa on saanut nimensä keskiaikaisesta henkilönimestä Ingield (Injilsöijen nykyinen Ingelsön). Inkelinmaan yöpymissuoja on jo näillä perusteilla mahdollinen keskiaikainen pyyntiasumus.

Hongell (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lounaaseen ja etelään laskevalla rinteellä, Seljesin lomakylästä ja Stora Seljesistä noin 1,8 km luoteeseen. Kohde löytyi vuonna 2007 Honkobackharjun jätinkirkkoalueella (288 010 003) tehtyjen kaivausten aikana. Se sijaitsee edellä mainitusta kohteesta noin 400 metriä etelään.
Paikalta on äestysurista löytynyt runsaasti kvartsi-iskoksia sekä yksi keramiikan pala. Keramiikka vaikuttaa myöhäisneoliittiselta, mahdollisesti Kiukaiskulttuuria, mutta koska löydetyssä palassa ei ole koristelua, on ajoittaminen vaikeaa. Lisäksi alueella saattaa olla myös asumuspainanteita.

Nedervetil-Seljesskog (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Seljesin lomakylästä ja Stora Seljesistä noin 350-450 metriä luoteeseen. Kohde kuuluu todennäköisesti samaan asuinpaikkakompleksiin kuin kohde Nedervetil-Seljes semesterby (288 01 0021).
Paikalla on ainakin 7 suurehkoa asumuspainannetta (halkaisija 15-23 metriä) ja 5 pyyntikuoppaa (halkaisija 2-3 metriä) jonossa.
Lidar 5p -korkeusmallin perusteella kohteessa lienee yllä mainittua enemmänkin pyyntikuoppia.

Platsberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vassorfjärdenin kaakkoispäässä Platsberget –nimisellä kalliomäellä aivan valtatie 8:n varrella, tien kaakkoispuolella. Koivulahteen on matkaa noin 9 kilometriä. Alue on suhteellisen tasaista, ympäristöstään selvästi kohoavaa, harvahkoa mäntyä ja jäkälää kasvavaa kallioaluetta. Alueella tehtiin kahdenlaisia havaintoja:
1) Lähes kallioalueen korkeimmalla kohdalla, nykyisen kuntopolun vieressä on luontainen muinainen rantakivikko, ns. pirunpelto. Kivikossa voitiin havaita ainakin 4 kpl selvästi ihmisen tekemiä ja raivaamia kuopanteita. Kuopanteista suurin oli muodoltaan neliömäinen, halkaisijaltaan noin 3 metriä ja syvyydeltään noin 1 metriä. Tällaiset kivikkoon raivatut kuopanteet ovat Pohjanmaalla varsin yleisiä ja ne liittyvät todennäköisesti aiempaan metsästykseen tai hylkeenpyyntiin, jolloin ne lienevät toimineet jonkinlaisina varasto- tai säilytyskuoppina. Lisäksi paikalla oli yksi laakeampi, halkaisijaltaan noin 3-4 metrin suuruinen kivistä raivattu pyöreähkö alue, joka muistuttaa kohdan pohjaa. Rakenteen ikää tai funktiota ei kuitenkaan tarkastuksen yhteydessä pystytty määrittelemään.
2) Lisäksi kalliolla oli useita ns. kivipöytiä, jotka ovat yleensä kolmen ”jalan” päälle nostettuja laakeita suurehkoja kivilevyjä tai –paaseja. Jalat on tehty muutamasta päällekkäin asetellusta kivestä. Tällaisia kivipöytiä havaittiin tarkastuksessa ainakin 6 kpl, mutta niitä voi alueella olla useampiakin. Muutamassa kivipaadessa oli havaittavissa porausjälkiä, mutta ei läheskään kaikissa. Kivipöytien funktio ei tarkastuksessa selvinnyt. Ne voivat olla rakennustarpeiksi varattuja kiviä, jotka on aikoinaan nostettu/kangettu kivijalkojen varaan odottamaan esimerkiksi talvikuljetusta reellä. Kohteen löytäjä kutsuu niitä lapinpöydiksi ja katsoo, että ne voisivat liittyä saamelaiskulttuuriin ja jonkinlaiseen kultilliseen tarkoitukseen. Yksi kivipöydistä oli muodoltaan pyöreäkö, jolloin mieleen tulee myllynkivi. Kiviaineksen soveltuvuudesta myllynkiveksi ei kuitenkaan ole tietoa (kivipaaseissa on näkyvissä myös kvartsijuonteita).

Svenkvist (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Storsjöhön johtavan tien kaakkoispuolella, Stenkvistin tilan rakennuksista 340 metriä koilliseen. Storsjöbäckenin uomaan on matkaa noin 80 metriä, uoma kulkee välittömästi tien itäpuolella. Kohteen pohjoispuolella on Bertlasmossenin peltoaukea. Röykkiö on kuusimetsässä, luoteeseen pistävän, paikoin kallioisen, moreeniharjanteen päässä.
Kohde on merkitty peruskarttaan, mutta siitä ei ollut merkintää muinaisjäännösrekisterissä ennen vuoden 2007 inventointia. Röykkiön halkaisija on noin 10 metriä ja korkeus noin 0,7 metriä, se on kasattu silmäkiven ympärille. Noin 20 metriä röykkiön länsipuolella on iso siirtolohkare ja sen eteläpuolella hieman kauempana on toinen.

Halsögrundet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Halsönin lounaiskärjessä, Halsörgrundetin alueella. Maapohja on
kivikkoa ja alueella kasvaa tiheää puustoa, etenkin katajaa ja nuorta kuusta.
Kohde sisältää 6 pientä kiviröykkiötä metsittyneessä rantakivikossa. Röykkiöistä neljä sijaitsee neliön muodossa noin 3 x 4 m kokoisella alueella. Hieman lännempänä muista on vielä ainakin kaksi röykkiötä. Alueen maapohja on kivikkoa, joten kivirakenteita on vaikea erottaa. Muutama röykkiö on kuitenkin selvästi havaittavissa ja niiden perusteella voi hahmotella muitakin. Röykkiöt ovat läpimitaltaan alle 1 m ja korkeudeltaan alle 0,5 m. Alueen lähistöllä on sijainnut kalastajakylä. Kyseessä on luultavasti verkkotarha.

Hovioikeudenmetsä (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee vanhan Vaasan ruutukaava-alueen eteläpuolella, Korsholman linnanvallien ja Mustasaaren kirkon eli entisen Vaasan hovioikeuden välittömässä läheisyydessä, Yrittäjänkadun ja Runsorintien välissä. Hovioikeudenmetsikkö on noin 45 hehtaarin kokoinen louhikkoinen metsäalue, jolla on säilynyt poikkeuksellisen hyvin jäänteitä kaupungin kyljessä sijainneesta vanhasta pienviljelyasutuksesta ja siihen liittyneestä maankäytöstä.
Hovioikeudenmetsikössä on tehty muinaisjäännösten inventointi vuonna 1994. Inventoinnissa on luetteloitu yhteensä 28 erillistä maastossa havaittavaa rakennetta tai kohdetta. Alueella on mm. tasaiseksi raivattuja pieniä viljelysaukioita, kiviaitoja ja -muureja, kivijalkoja, kivilatomuksia ja –röykkiöitä, painanteita, vanhoja ojituksia ja jäänteitä 2. maailmansodan aikaisesta sotavankileiristä. Yhtään metsässä olevaa kohdetta ei ole voitu täsmällisesti ajoittaa, muutamaa tämän vuosisadan kohdetta lukuun ottamatta, mutta vuodelta 1710 olevaan karttaan on merkitty yhä edelleen maastossa tunnistettavia ja paikallistettavissa olevia sekä nykyisissä ilmakuvissa näkyviä peltokuvioita. Viljelmien rajat ovat siis voineet olla muuttumattomia lähes 300 vuotta.
Historialliselta taustaltaan alue liittyy elimellisesti muun vanhan Vaasan historiaan. Välittömästi metsän länsipuolella on kuninkaankartano, luoteispuolella Korsholman linna ja pohjoispuolella kaupunkiasutus. Nykykäsityksen mukaan Mustasaari on saanut ensimmäiset asukkaansa 1300-luvulla, ja kirkkoa ja linnaa alettiin rakentaa 1300-luvun lopulla. Ilmeisesti näihin aikoihin Hovioikeudenmetsäkin on saanut ensimmäiset hyödyntäjänsä. Tämä oletus perustuu lähinnä alueen korkeuteen ja rannansiirtymiskronologiaan. Siten alueen jäännökset ovat sekä ajallisesti että toiminnallisesti hyvin kirjavia, aika-asteikon ulottuessa ehkä myöhäiskeskiaikaisista peltoraivioista jatkosodan aikana käytettyyn sotavankileiriin. Hovioikeudenmetsikön käyttö, etenkin kotitarvemetsänä, taantui Vaasan vuoden 1852 palon jälkeen, jolloin kaupungin keskus siirrettiin nykyiselle paikalleen. Metsäaukioiden viljely ei kuitenkaan loppunut, sillä aukioiden säilyminen nykypäiviin viittaa pitkälle tälle vuosisadalle jatkuneeseen käyttöön.
Historiallisen, todennäköisesti 1780-luvun lopulta peräisin olevan, kartan perusteella alue tunnettiin ennen hovioikeuden valmistumista nimellä Ryss Backen (VMA:n kartta, VAsa Reglering, s.a.). Ryss Backen -nimi oli käytössä siis vähintään vuoteen 1786 saakka, mutta varmasti jonkin aikaa sen jälkeenkin ennen kuin Hovioikeudenmetsä -nimitys vakiintui.
Hovioikeudenmetsikkö on sekä luonnontieteellisesti että historiallisesti poikkeuksellisen ehjä ja monipuolinen kokonaisuus. Alueen tekee ainutlaatuiseksi juuri se, että uudempi asutus tai muu rakentaminen ei ole sitä tuhonnut. Alueella on hyvä polkuverkosto ja se toimii nykyään lähinnä ulkoilu- ja virkistysalueena.

Vanhan Vaasan kanaali (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanhan Vaasan kaupunkialue rajautui lännessä salmeen, jonka ranta ulottui 1650-luvun puolivälissä nykyisen Läntisen Pitkänkadun ja Kauppiaankadun väliin. Maankohoamisen vuoksi salmi umpeutui nopeasti ja sen ranta vetäytyi kauemmas kaupungista. 1600-luvun puolivälissä salmi oli kaupungin kohdalla noin 390 metrin levyinen, vuonna 1702 222 metrin ja vuonna 1710 enää 60 metriä levyinen. Kuljetusten helpottamiseksi suunniteltiin 1660-luvun alussa kolmen kanavan kaivamista kaupungin tonteilta salmeen. Suunnitellut kolme kanavaa saatiin valmiiksi 1670-luvun alkuun mennessä, ja neljäs kanava valmistui vuosisadan vaihteeseen mennessä. Vuoden 1750 Jonas Cajanuksen kartassa kanavia on ollut yhteensä viisi. Kanavia ei esiinny enää 1700-luvun lopun ja 1800-luvun alun kartoissa. Ilmeisesti ne ovat jääneet pois käytöstä ja täytetty.
Nykyisin entisestä kaupungin salmesta on jäljellä enää vain noin 8 metriä leveä kanaali, joka alkaa Eteläiseltä Kaupunginselältä ja jatkuu aina Korsholman linnanvalleille asti. Nykytilassa kanaalin ylittävät Torikatu sekä sen molemmin puolin tehdyt kaksi kaukolämpöputkea ja Vaasan moottoritie liittymineen.

Milbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; 2008. Röykkiö, ei tarkastettu. Metsäammattilaisen tekemä havainto.
Inv. 2021: Järvimossenin ja Lapuanjoen eteläpuolella kulkevan Ekolavägenin välissä sijaitsevan laajan Milbackenin eteläreunalla. Alueen maaperä on kivikkoista, puusto kuusimetsää. Röykkiö on n. 8 x 5 m ja 70 cm korkea. Keskellä on n. 2,5 m kokoinen kaiveltu kuoppa. Röykkiön päällä kasvaa nuoria kuusia, pintakasvillisuus on lähinnä sammalta, pinnalla on myös hakkuujätettä. Lähialueella Järvimossenia ympäröivillä kallioilla sijaitsee useita muita röykkiökohteita.

Isolahti (1000011790) (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Lohkokivialue sijaitsee Vaasan Isolahdessa Alskatintien ylittävän sillan eteläpuolella. Kohde on metsikössä, joka jää Isolahden postikeskuksen (ent. ostoskeskus) ja Alskatintien väliin.
Paikalla on muutama yksittäinen lohkokivi sekä vieretysten viisi suurta kiilakiveä, joissa on näkyvissä poran jälkiä sekä siirtolohkare, jonka lohkominen on jäänyt kesken. Huomionarvoista on, että tässä siirtolohkareessa on näkyvissä työvaiheet ja tekniikka, jolla metsikössä olleet suuret kivet on lohkottu paikalleen käyttökelpoisiksi kiilakiviksi odottamaan kuljetusta kuten em. viisi kiilakiveä. Siirtolohkareessa on näkyvissä ensimmäisen kiven lohkaisun jäljiltä pystysuorat poranjäljet sekä poraus, jolla on aloitettu kiven sivusuuntainen halkominen, jonka eteneminen näkyy lohkareen toisella sivulla horisontaalisina halkeamina.
Poran jäljet ovat alueen kivissä noin 10 cm syvyisiä ja riveinä. Poran jäljet ovat osin puhtaita ja sisäpinnaltaan sileitä, osin rosoisempia sekä sammaleen ja jäkäläkasvuston peittämiä. On ilmeistä, että lohkokivet ovat eri-ikäisiä aikahaarukan ollessa karkeasti vuodesta 1800 viime sotien jälleenrakennuskauteen ehkä jopa 1960-luvulle asti.
Kohteen erityinen arvo on työvaiheiden ja tekniikan säilyminen näissä kivissä.

Kejsmolandsbacken (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Purmo södra å:n länsipuolella, joesta noin 900 metriä, loivasti kaakkois-luoteissuuntaisella, ympäristöstään selvästi kohoavalla harjanteella. Kohde sijaitsee harjanteen korkeimman kohdan kaakkois-eteläpäässä.
Paikalla on terassimaisella tasanteella selvästi kivistä raivattu alue, jota kiertää jätinkirkkomainen kivikehä. Raivanteen sisäosa on kooltaan noin 10 x 15 metriä. Kivikehän leveys on noin 3-5 metriä. Lisäksi kivikehän ulkopuolelta löytyi ainakin kaksi kivistä koottua röykkiötä, mutta niitä voi olla rakennelman lähiympäristössä useampiakin. Myös kivikehässä oli röykkiömäisiä muodostelmia ja siinä oli myös selvästi sekundäärisiä kaivantoja, jotka lienevät varsin nuoria.
Paikalla on kesällä 2008 tehty kulotus, joten rakenteet olivat tarkastushetkellä hyvin näkyvissä.

Slotten tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kokkolasta Kaustisille kulkevan tien itäpuolella, Långgölenin länsipuolella, Slotten talon pihapiiristä noin 250 metriä kaakkoon.
Paikalla on vahvasti kiville perustettu tienpohja. Nykyisin tie toimii ilmeisesti lähinnä traktoritienä pelloille. Tie on noin 150 metriä pitkä, ajouran leveys on noin 4 metriä ja kivetyt reunat noin 1,5-2 metriä. Ilmeisesti tie on tehty aikoinaan kosteikon yli, sillä nykyisin sen molemmin puolin on melko alavaa peltoa.
Tie näkyy Jonas Cajanuksen Kokkolan pitäjänkartassa vuodelta 1763.

Krutholmen (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Krutholmen on noin 1,4 km pitkä pohjois-eteläsuuntainen saari Kyrönjoessa, Veikkaalan kylässä. Saaren keskellä on Krutbacken -niminen mäki.
Saaressa on 1500-luvulla ollut valtion omistama, maakunnan ensimmäinen teollisuusalue. Alueeseen kuului kruunun ruutitehdas, salpietaritehdas, mylly, lohipato ym. Alue tunnetaan myös (keskiaikaisella?) nimellä "Kyro hamn".
Maastotarkastuksessa 2008 todettiin Krutbackenin länsirinteellä noin 10 x 5 metrin suuruinen jykevä, täysin sammaloitunut rakennuksen perustus, jonka alkuperäistä funktiota ei tiedetä. Lisäksi alueella on havaittu ihmisen tekemiä suuria terasseja ja muita maarakenteita, joita ei tarkastushetkellä alueella olevan rehevän kasvillisuuden takia pystytty todentamaan.
Kohde olisi ehdottomasti inventoitava!

Jepua Rumamäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rumamäki sijaitsee Uudenkaarlepyyn ja Kauhavan rajan tuntumassa Makkaruksen kyläasutuksen luoteispuolella. Rumamäki on pohjois-eteläsuuntainen kivikkoinen mäki, jonka laella on avorakka, rinne laskee melko jyrkästi itään. Aiemman tarkastuksen mukaan paikalla on luontainen kivikko, ns. pirunpelto, johon on kaiveltu historiallisella ajalla, osaksi verrattain äsken, kuoppia.
Inv.2021: Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn ja Kauhavan rajan tuntumassa Makkaruksen kyläasutuksen luoteispuolella. Rumamäki on pohjois-eteläsuuntainen kivikkoinen mäki, jonka laella on avorakka, rinne laskee melko jyrkästi itään. Idässä ja lounaassa mäkeä ympäröivät pellot yltävät mäen alarinteeseen. Kohteen ympäristössä kasvaa taimikkoa ja talousmetsää, eteläpuolella oli tehty hiljattain metsänharvennusta. Avorakassa on noin 70 x 20 m kokoisella alueella kaksi röykkiötä ja ainakin kymmenen rakkakuoppaa jokseenkin jonossa. Suurimmat kolme rakkakuoppaa ovat reunavallin reunoista mitattuna n. 3-4 m halkaisijoiltaan ja n. 60-80 cm syviä, reunavallit ovat osin selviä ja kompakteja. Yksi kuoppajäännös on enemminkin pyöreähkö raivattu alue, jota reunustaa osin valli, muodostelma on n. 6 m halkaisijaltaan reunavallin reunoista mitattuna. Suurempi röykkiö on n. 10 x 2,5 m ja n. 80 cm korkea, pienempi röykkiö on n. 5 m halkaisijaltaan ja n. 40 cm korkea. Pintakasvillisuuden ja kompaktin rakenteen perusteella muodostelmilla on runsaasti ikää, ne eivät vaikuta olevan moderneja, esimerkiksi linnustukseen tai ketunmetsästykseen liittyviä suojia, niitä on toki voitu sellaisinakin myöhemmin hyödyntää, tähän voi viitata myöhempi kaivelu ja kivien siirtely. Huomioitavaa on, että mäen halki on kulkenut useita tilarajoja, kuten nykyisinkin. Perämeren rannikolta tunnetaan runsaasti myöhäiskivikauden merenrantakorkeuksilta rakkakuoppia, myös lähialueelta, vastaavat kohteet on usein tulkittu saarivaiheeseen ajoittuviksi hylkeenpyytäjien ja kalastajien tukikohdiksi.

Kärkinehällorna 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kärkinehällorna kallioalueella, kallioilla ja rinteiden koloissa on useita pirunpeltoja, jotka tarkastettiin vuoden 1979 täydennyskartoituksessa. Peruskartalla (1983) on kallioalueen keskellä, korkeimmalta kohdalta etelään nimi Jätterösan. Se on paikallinen nimitys ja tarkoittaa laajoja kivikoita, jotka siis ovat pirunpeltoja. Katso alakohteet a-c. Noin 1,5 km a:sta kaakkoon sijitseva kohde c on tarkastettu myös vuonna 2005. Kohteessa on ajoittamattomia, mutta ihmisen tekemiä kuoppia ja peruskartassa on sen kohdalla muinaisjäännösmerkki.
2019 inventoinnin perusteella:
Alakohde a (inventoinnissa paikka on nimeltään Kärkinehällorna 3). Kärkinehällornan korkeimman alueen luoteisosassa rakassa, mistä maasto laskee loivasti ympäröiville avokallioille. Rakka muodostuu suureksi osaksi isoista yli 40 cm halkaisijoiltaan olevista kivistä. Kohteessa on vierekkäin 3 selvää pyöreähköä noin 2 m halkaisijaltaan olevaa ja 0,5 m syvyistä rakkakuoppaa ja lisäksi rakassa on muutamia epämääräisempiä kuoppia. Rakenteet sopisivat väliaikaissuojien pohjiksi, mutta ajoitus on avoin. I ett blockhav på den nordvästra delen av det högsta området av Kärkinehällorna, där terrängen sluttar lågt mot de omgivande berghällarna. Blockhavet består till största delen av stora stenar med en diameter på över 40 cm. I objektet finns 3 tydliga runda, med en diameter ca 2 m och 0,5 m djupa gropar i klapper bredvid varandra och dessutom några obestämda gropar. Anläggningarna är eventuellt golv till tillfälliga skydd, men tidsbestämningen är öppen.
Alakohde b on erotettu omaksi kohteekseen siitä inventoinnissa käytetyllä nimellä Kärkinehällorna 2 ja se sisältää aimakin 15 ihmisen tekemää kuoppaa kivikossa.

Isomäki (944090003) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Vöyrin koillisosassa, Oravaisen rajan lähellä, Röykasjärven luoteispuolella. Paikalla on pohjois-eteläsuuntainen harjanne, jonka laella on 40 x 60 m pirunpelto. Sen korkeimmalla kohdalla on kaksi vierekkäistä kuoppaa, toinen suhteellisen uudeksi todettu tarkastuksen aikaan vuonna 1976.
23.5.2023. Luontainen kivikko, jossa on vallirakenne ja kuoppa (todettu pengotuksi 1976). Näiden vieressä hahmottuu lisäksi pienempi kehärakenne.

Orismala Kukkulanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Korkeamäen asuinrakennuksesta noin 200 m pohjoisluoteeseen on matala Kukkulanmäeksi kutsuttu louhikkoinen moreenikohouma, Korkeamäen peltoaukean koillisreunassa, noin 200 m Laihianjoesta itään. Mäen laella, tiheässä havumetsässä on polveilevien kiviaitojen ja pienten röykkiöiden muodostama latomusalue, jonka koko on noin 20 x 20 m. Uloimmat kiviaidat rajoittavat mäen korkeinta aluetta. Kiviaitojen kivet ovat vaihtelevan kokoisia: 0,1 m - 1,5 m, suurimman osan ollessa 0,3-0,4 m. Vallit ovat paikoin hyvin matalat ja vaikeat erottaa, paikoin yli 0,5 m korkeat ja jyrkkäseinäiset. Röykkiöt ovat matalia ja pyöreitä, halkaisijaltaan 0,5-1 m.

Jepua-Brunnibacken (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lapuanjoen itäpuolella, noin 3 km itään joelta Jungarin kohdalla, Kangan-nimisen, pohjois-eteläsuuntaisen hiekka-/moreeniharjanteen itälaidalla. Stormossenin viljelysaukealta länteen olevan Brunnibacken nimisellä metsäisellä mäellä. Luontaista kivikkoa on ehkä raivattu. Peitteisessä maastossa on useita mahdollisia röykkiöitä ja muutamia asumuksenpohjia muistuttavia alueita (?) ja pienempiä kuopanteita (keitto-, paisto- tai pyyntikuoppia muistuttavia). Nykyisten viljelmien kanssa muodostelmilla ei ole tekemistä; kuitenkaan luontaisiakaan ne eivät - ainakaan kaikki - ole. Muodostemien ikä ei ole tiedossa. Kasvillisuudesta päätellen ne eivät ole kovin uusia; mahdollisesti joukossa on eri ikäisiä kohteita.

Esse-Oxhålet 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Oxhålforsenin kohdalla noin 100 metriä Ähtävänjoesta itään, voimalinjan alla. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö on metsäautotien kääntöpaikan vieressä, moreenikumpareen eteläpäässä. Röykkiön läpimitta on noin 5 metriä ja se puolisen metriä korkea. Röykkiön keskellä on isompi kivi halkaisija noin metri ja sen ympärillä on kaivelun merkkejä. Röykkiö on hieman epämääräisen muotoinen ja ei ole varmaa, että kyseessä on pronssikautinen hautaröykkiö. Röykkiön vieressä on puinen muinaisjäännöskyltti, jonka teksti on kulunut pois.

Esse-Bjobacken,Överesse (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Koordinaattipisteen tuntumassa ei havaittu merkkejä alla mainituista rakenteista. Aluetta käytiin läpi myös noin 50-70 metrin säteellä pisteestä, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Alueen läpi kulkee vanha tie, jonka vieressä oli jonkin verran kaivantoja, ne eivät kuitenkaan muistuta alla olevaa harrastaja-arkeologi John Finnäsin kuvailemia kuoppia. Finnäsin kodanpohjana pitämä rakenne on todennäköisimmin pieni tervahauta, joiksi useimmat vastaavat kodanpohjina pidetyt rakenteet todettiin vuoden 2016 inventoinnissa.
Aiempi kuvaus: Nådjärvin järven pohjoispuolella Bjobackenilla, Purmon tien itäpuolella mäen korkeimmalla kohdalla on kodanpohja ja linjassa kodanpohjasta poispäin on seitsemän kuoppaa. Kodanpohjasta noin 100 m pohjoiseen on Finnäsin mukaan neljä pientä, nelikulmaista hautaa. Kuopat ovat vahingoittuneet metsätöissä, kodanpohja ei. Kodanpohjan läpimitta on 3,5 m, syvyys 0,6 m, sen vallin leveys on 1 m. Sisäänkäynti on itään ja se on 1,5 m pitkä.
Vuonna 1992 Finnäs löysi kodanpohjasta noin 100 m kaakkoon myös tulisijan.

Sulva Brännskogen SW (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mustasaaren/Sulvan ja Laihian rajan tuntumassa, rajalta noin 500 m länteen, Mustasaaren puolella, luontaisen kivisen mäen kaakkoispäässä on kartoittajan ilmoittama röykkiö/latomus. Se sijaitsee ilmoituksen mukaan voimalinjan alla.
Ei tarkempia tietoja.
Inv.2023: Aivan voimajohtolinjan aukean itäreunalta havaittiin kivilatomus, jonka koko noin 1,5 x 1,5 x 0,2 metriä. Alue on hyvin louhikkoinen ja paikoitellen avokallioinen. Latomus on tehty kahden kallioisen alueen väliin ja sen ympärillä kasvaa melko tiheää nuorta taimikko ja puskaa. Latomuksen tarkemmasta funktiosta ei ole tietoa, mutta se on selvästi ihmisen tekemä.

Vitsjöbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kruunupyynjoen länsi-eteläpuolella, joesta noin 1,3 kilometriä etelään, Borrbackenin luoteisrinteellä. Borrbacken on laajahko moreenimäki, jonka pohjoisemmassa osassa on pronssikautisia hautaröykkiöitä, kohde Kronoby-Borgbacken 1 (288 010 011). Mäen kaakkoisreunassa on varhaismetallikautinen asuinpaikka, kohde Jöussen-Borgbacken 2 (288 010 035).
Peter Holmblad on havainnut hiljattain tehdyn tieojan leikkauksessa keittokuopan, joka on osittain jäänyt tien alle.

Vandmossen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Storsjöbackenista noin 1,3 km lounaaseen, Löikne-Östermossenin itäpuolella. Alavassa metsämaastossa on pienellä kallionnyppylällä pieni, lähes huomaamaton, kivistä koottu, kokonaan vahvan turpeen ja sammaleen peittämä matala latomus. Kiviä on vain yhdessä tai kahdessa kerroksessa. Sammalta rapsuteltaessa oli kivikerroksessa havaittavissa myös punaisia hiekkakivilaakoja. Röykkiö tai latomus on muodoltaan pitkänomainen ja kooltaan noin 5 x 3 metriä; vahvan turvekerroksen vuoksi sen kokoa on mahdoton luotettavasti arvioida. Röykkiössä oli havaittavissa myös suurempia reunakiviä. Ympäristössä kasvaa mäntyä ja kuusta.
Edellisestä röykkiöstä runsaat 200 metriä etelälounaaseen, metsäautotien varrella sijaitsee edellistä epämääräisempi, myös hyvin pieni ja matala röykkiö tai latomus. Ensivaikutelmana röykkiö vaikutti metsäautotietä tehdessä syntyneeltä, täysin sekundääriseltä, mutta turvetta röykkiön päältä poistettaessa, alta paljastui selvästi ihmisen latomaa kiveystä, jossa oli mukana myös punaisia hiekkakivilaakoja. Röykkiö on tehty kokonaan kivestä, eikä mukana ole maa-ainesta. Koska latomuksen vieritse kulkee traktoriura, on kuitenkin mahdollista, että se on varsin myöhäinen.

Hömossgjutan (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Rimossenin länsipuolella, Rimossbackenin laajasta röykkiöalueesta parisataa metriä etelään. Kohteiden välissä on Hömossgjutanin suo. Röykkiöt ovat noin 300 metrin matkalla kaakko-luode –suuntaisella moreeniharjanteella.
Peruskartalle on merkitty muinaisjäännösmerkki, mutta kohteen tarkastuksesta ei ole aiempia tietoja. Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta löytyi 54 röykkiötä. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 3-6 metriä ja korkeudeltaan korkeintaan puoli metriä. Osa röykkiöistä on kasattu isojen kivien viereen. Lisäksi alueella on kuoppia ja tasaisia, raivatulta näyttäviä, halkaisijaltaan noin 10 metrisiä alueita.
Inv. 2023: Alueelta havaittiin 27 röykkiöitä, joiden sijainti Gps-paikannettiin. Tarkastus tehtiin lähinnä muinaisjäännösalueen rajoja myötäillen ja sen keskikohta jäi vähemmälle huomiolle. Pienimmät röykkiöt olivat halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja suurimmat noin 6 metriä. Korkeutta röykkiöillä oli keskimäärin noin puoli metriä. Suurin osa röykkiöistä on sammaleen peitossa. Röykkiöt painottuvat alueen pohjoisosaan. Röykkiöitä on kasattu myös isojen maakivien päälle sekä viereen. Suunniteltu voimala nro 4 sijoittuu muinaisjäännösalueen eteläosaan ja heti sen pohjoispuolelta tavattiin useita röykkiöitä.
Muuta: Pienempien kivien kasailu maakivien päälle viittaa yleensä lähihistoriassa tapahtuneeseen alueidenkäyttöön. Gps:n tarkkuus huomioiden 2008/2023 on voitu havaita samoja röykkiöitä.

Lillmossen (1000013384) (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 1,2 kilometriä Ribackasta itään, Lillmossenin itäpuolella. Noin sata metriä kohteen länsipuolitse kulkee pohjois-etelä –suuntainen metsäautotie. Alueen maaperä on moreenia, osa röykkiöistä on hakkuuaukealla ja osa kuusimetsässä.
Peruskartalle on merkitty muinaisjäännösmerkki, mutta kohteen tarkastuksesta ei ole aiempia tietoja. Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta löytyi 23 röykkiötä. Suurin osa röykkiöistä on pieniä ja matalia, halkaisijaltaan 2-4 metriä. Osa röykkiöistä on kasattu isojen kivien viereen. Suurin röykkiö on numero 3, jonka halkaisija on noin kahdeksan metriä ja korkeus lähes metrin. Sen keskellä on noin puolitoista metriä halkaisijaltaan oleva kuoppa. Osa röykkiöistä sijaitsee kuusimetsässä, suurin osa niistä on metsän etelä- ja itäpuolisella hakkuuaukealla. Pari hakkuualueella olevaa röykkiötä, esim. röykkiö 15, on hieman vahingoittunut metsäkoneen ajettua niiden päältä. Alueella on myös muutamia kuoppia.
Inv. 2023: Tarkastettiin vain muinaisjäännösalueen itäosaa, joka ulottui tuulivoimapuiston hankealueelle. Hankealueelta löydettiin kaksi röykkiötä, joista suurempi on pitkänmallinen, kooltaan noin 8 x 5 metriä ja korkeudeltaan 1,4 metriä. 15 metriä röykkiön eteläpuolella sijaitsee pienempi röykkiö, joka on sammaleen peittämä ja vaikeasti havaittavissa.
Muuta: Havaittujen röykkiöiden määrä jäi viidesosaan aiemmin todetuista. Havainto-olosuhteiden vaikutusta tulokseen ei ole arvioitu.

Pörtom-Tallmossen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee puoli kilometriä Petolahdentien pohjoispuolella ja metsäautotie kulkee sen pohjoispuolitse. Ampumarata on noin 150 metriä pohjoisluoteeseen. Röykkiöt ovat noin 70x170 metrin kokoisella etelä-pohjois –suuntaisella kaistaleella. Alue on moreenipohjaista, paikoin tiheäkasvuista kangasmaastoa.
Miettisen inventoinnin (1975) mukaan alueella on ainakin 13 röykkiötä, joista kolme suurempaa. Hänen kuvauksensa mukaan ”Suuret ja selkeät röykkiöt:
1) suunnilleen alueen keskellä, läpimitta 4-6 m
2) läpimitta noin 8 m, pyöreä tai soikea, punaisia hiekkakivilaakoja on näkyvissä, metsätraktorin rikkoma
3) erillään alueen lounaiskulmassa, erillisellä kumpareella on iso, 8-9 m läpimittainen, hiukan pitkänomainen röykkiö luoteis-kaakko-suunnassa. Röykkiössä on pintakiviä näkyvissä, joukossa on runsaanlaisesti punaisia hiekkakivilaakoja. Metsätraktorin osaksi rikkoma, keskellä on kuoppa. Röykkiö on korkeudeltaan 0,7 - 1,0 m.”
Vuoden 2008 inventoinnissa löydettiin 19 röykkiötä, joista röykkiö nro 13 vastaa Miettisen röykkiön 3 kuvausta. Muut röykkiöt ovat kooltaan pienempiä, halkaisijaltaan 3-5 metriä.
Inv. 2023: Kohteen röykkiöitä ei kartoitettu vaan tarkoituksena oli tarkastaa kohteen laajuus. Tunnetulta muinaisjäännösalueelta havaittiin viisi röykkiötä. Muinaisjäännösalueen ulkopuolelta, alueen rajasta noin 4-25 metriä länteen havaittiin viisi uutta röykkiöitä. Röykkiöiden halkaisija oli noin 4-4,5 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiötä havaittiin noin 35 x 25 metrin kokoisella alueella. Vuoden 1756 isojaon erilliseen toimituskarttaan ja vuoden 1846 pitäjänkarttaan nyt havaittujen röykkiöiden sekä muinaisjäännösalueen eteläosassa sijaitsevien röykkiöiden läheisyyteen on merkitty Rönnholmin talotontti sekä sen peltoalueita. On mahdollista, että ainakin osa kohteen röykkiöistä liittyy tähän myöhempään maankäyttöön. Röykkiöalueen rajausta laajennettiin etelään ja lounaaseen. Tonttia tai peltoalueita ei ole merkitty vuoden 1970 peruskartalle.

Maijors-Träskmossbacken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Majorsträsketistä 1,3 km itäkaakkoon Träskemossenin keskellä olevalla moreeniharjanteella, sen lounaisosassa. Alue, josta röykkiöitä löytyi vuoden 2008 inventoinnissa kasvaa paikoin tiheähköä eri-ikäistä kuusi- ja mäntymetsää. Kyseisen metsän länsipuolella on hakkuuaukea, osa röykkiöistä oli aika lähellä hakkuualueen reunaa.
Miettisen tarkastuksen mukaan kohteessa on ”150 x 100 m alueella ainakin 20 pientä, matalaa kiviröykkiötä. Muutamat tehty ison maakiven viereen tai parin sellaisen väliin; yksi noin 4 m läpimittainen, lähes maantasainen röykkiö on melkein kokonaan hiekkakivilaakojen peittämä; röykkiötä ei liene pengottu. Rinteellä on myös muutama huonosti erottuva painanne, mahd. asumusten pohjia?”
Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta löytyi 9 röykkiötä, joista osa maakivien vieressä. Halkaisijaltaan röykkiöt ovat yleensä noin 3 – 4 metriä ja melko matalia. Röykkiöt ovat sammaleen peitossa. Miettisen mainitsemia 20 röykkiötä ei alueelta löytynyt, ne ovat luultavasti nykyisin kasvillisuuden peittämiä. Myöskään hänen mainitsemiaan painanteita ei maastossa erottunut.

Petalax-Viitala Bergen (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden eteläosassa, Viitalan ja Ribackan välisellä soisella metsäalueella. Röykkiöt ovat mäntyä kasvavalla moreeniharjanteella, joka länsipuolella rajoittuu suohon.
Vuoden 2008 inventoinnissa kohteesta löytyi seitsemän röykkiötä, Miettinen oli havainnut vuonna 1975 ainakin 10. Röykkiöt on yleensä kasattu isojen kivien viereen ja ne ovat 3-5 metriä halkaisijaltaan. Röykkiö 5 on selvästi suurin, se on kooltaan noin 5x10 metriä korkeudeltaan noin 0,7 metriä.
.

Mjobacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee Purmo södra å:n länsi-eteläpuolella, joesta noin 2 kilometriä, suhteellisen tasaisessa metsämaastossa.
Peter Holmblad on havainnut ja kairannut alueella ainakin 10 varmaa esihistoriallista keittokuoppaa. Alueella on mahdollisesti myös yksi esihistoriallinen röykkiö ja historiallisen ajan viljelyn jäännöksiä. Holmbladin tiedonanto 7.10.2008.

Vanhan Vaasan satama (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanhan Vaasan satama sijaitsi Hästholmenin saarella, noin 1,8 km kaupungin länsipuolella. Saaren länsirannalle porvarit rakensivat aittoja kauppatavaroiden säilyttämistä varten. Aittoja oli satama-alueella 1600-luvulla yhteensä 47 kappaletta, ja Vaasan historian (osa II, s. 370; osa III, s. 136-142) mukaan niitä oli runsaasti vielä 1800-luvun alussakin.
Maastotarkastuksessa 2006 havaittiin, että alueella (Hevossaarentie 23), kalliopohjalla, on neljä suorakaiteenmuotoista kiviperustusta sekä yksi porraskivi. 1800-luvun alusta peräisin olevan tullihallituksen kartan (Pohjanmaan museo) perusteella nyt kyseessä olevalla tontilla on sijainnut kruunun aittoja, kronobodar. Siten tontilla edelleen havaittavat kivet ovat mitä ilmeisemmin näiden aittojen pohjakiviä. Rakenne mainitaan myös Vaasan kaupunkisuunnitteluviraston vuonna 1987 julkaisemassa teoksessa Vanha Vaasa, palossa säilynyttä kaupunkia (s. 58-59).

Alkulan tila (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Alkulan alue liittyy 1700-luvulla alkaneeseen tupakkateollisuuteen Pohjanmaalla, ja paikalla onkin ollut Suomen vanhin tupakkaplantaasi. Vuonna 1722 Lars Böök perusti Vaasaan ensimmäisen tupakkakehräämön, joka ei ilmeisesti kuitenkaan ollut kovin kauan aikaa toiminnassa (Luukko, Armas 1979: Vaasan historia II s. 172–173). Tupakkaviljelmät siirtyivät 1740-luvulla Bladhien suvun haltuun. Vuonna 1847 Alkulan osti August Alexander Lévon, joka perusti Alkulaan kemiantehtaan ja Vaasan höyrymyllyn. Alkulan päärakennuksen tarkkaa rakentamisaikaa ei tiedetä, mutta se lienee rakennettu 1700-luvun loppupuolella. Alkula säilyi Vaasan palossa 1852.
Inventoinnissa 2008 Alkulan tilan ympäristössä kartoitettiin useita eriaikaisia kiviperustuksia, jotka liittynevät alueen vanhaan teollisuushistoriaan. Alueella tiedetään olleen mm. työläistalo, leipomo, rehuvarasto, navetta, heinälato, viljamakasiini, sepänpaja, talous- ja asuinrakennuksia jne. Höyrymyllystä on nykyisin jäljellä harmaakivijalkaa. Inventoinnissa kartoitettuja rakenteita ei kuitenkaan voida liittää varhaisen tupakkaplantaasin aikaan. Nykyisin tupakkapeltoa on säilynyt Alkulan päärakennuksen etelä-kaakkoispuolella, mutta viljelmät ovat olleet huomattavasti suuremmat (Ks. kartta: Vasa Reglering. Petter Nymansson 1814, Kansallisarkisto, Helsinki. Fotostaattikopio VMA L 134). Inventoinnissa pellolla havaittiin runsaasti liitupiipun osia, talteen otettiin kaksi 1700-luvun jälkipuoliskolle ajoitettavissa olevaa pesää (valmistaja Carl Wettwervik 1750-98).
Lisäksi Alkulan tilan kaakkoispuolella on ns. Ryssgropen, johon olisi kuulopuheiden mukaan joukkohaudattu venäläisiä sotilaita Suomen sodan aikana. Inventoinnissa 2008 havaittiin, että alue on ollut pitkään soranoton kohteena. Siten venäläisten mahdollinen hautapaikka voi olla jossain muualla lähiympäristössä tai se on voinut jäädä rakentamisen alle. Ryssgropenin oletetun sijainnin läheltä kulkee nykyisin Kråklundinkatu.

Kolnebacken 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee puolisen kilometriä Kolnebackin pohjoispuolelle, vanhan Jurvan tien varressa (nykyisin Kolinan koulutie), noin 100 metriä siitä itään. Röykkiöt ovat itään päin viettävässä kuusivaltaista sekametsää kasvavassa rinteessä, Maaperä on moreenia.
Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin viisi metriä ja korkeudeltaan 0,4 metriä. Sitä on hieman hajotettu ja se on sammalen peittämä. Röykkiö sijaitsee noin 30 metriä pellolle vievästä urasta pohjoiseen. Röykkiöt 2 ja 3 ovat parin metrin päässä toisistaan, noin 20 metriä hiekkakuopasta itään. Röykkiö 2 on kooltaan 2x3 metriä, 0,6 metriä korkea ja sammalen peittämä. Röykkiö 3 on edellisen itäpuolella. Se on koottu silmäkiven ympärille ja se on kooltaan 3x7 metriä, korkeutta röykkiöllä on 0,8 metriä. Röykkiö 4 on pellolle vievän uran vieressä, sen pohjoispuolella, sen halkaisija on noin 3 metriä ja korkeus 0,3 m. Röykkiö 5 on kooltaan 3x6 metriä ja korkeus on noin 0,8 metriä.

Storsjön 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 600 metriä Storsjöstä etelään, Nyhagabergetin itäpuolella olevalla moreeniharjanteella.
Miettisen vuoden 1981 tarkastuksessa mainittuja viittä röykkiötä ei löydetty vuoden 2007 inventoinnissa. Alueelta löytyi vain yksi röykkiö, aika tarkalleen eteläisemmän peruskartalle merkityn muinaisjäännösmerkin kohdalta. Röykkiö on matala ja neliskanttinen, kooltaan noin 6x6 metriä, korkeus on puolisen metriä. Röykkiö on sammalen peittämä ja eteläreunassa on halkaisijaltaan hieman yli metrin kokoinen kivi.

Majors-Slätmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maijorsträsketistä 1,8 km kaakkoon, Storsjön ja Maijorsträskin välisellä metsä- ja suoalueella moreenipohjaisella kivikkomäellä. Alue kasvaa tiheää nuorta mäntyvaltaista metsää.
Miettisen vuoden 1986 tarkastuksen mukaan ”suon eteläpuolella on ainakin 10 matalaa röykkiötä, jotka ovat hajonneet maanpinnan äestyksessä. Röykkiöiden läpimitta on 2-5 m, ja monet niistä on isojen kivien viereen koottuja.” Vuoden 2008 inventoinnissa havaittiin, että kohteen läpi on tehty metsäautotie ja osa röykkiöistä on luultavasti tuhoutunut tietä rakennettaessa. Alueelta löytyi vain kaksi pientä ja matalaa röykkiötä, halkaisijaltaan pari metriä. Havaintojen teko oli paikoin vaikeaa tiheän kasvilllisuuden vuoksi.

Höstvesi (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Vuonna 2005 näyttivät kotiseutututkijat vaasalainen Runar Nieminen ja koivulahtelainen Alf Svedlin Vaasan Höstvedellä Pilvilammen ja Skomakarträsketin välillä sijaitsevan mäen, jolla sijaitsi kivirakenteita. Lähialueella on sijainnut myös Kihlman -niminen torppa, joka on Niemisen mukaan tuhoutunut palossa 1900-luvun puolella ennen 2. maailmansotaa ilmeisesti 1930-luvulla.
Höstvedentieltä kulkee pohjoiseen Rörvikstået, jolta lähtee itään kohti Pilvilampea huoltotie. Huoltotieltä erkanee vielä pohjoiseen metsätie, joka kulkee Pilvilammen eteläpään länsipuolelle. Tien päässä erkanee itään kohti Pilvilampea kivin reunustettu (pohjustettu?) mäelle nouseva tienpätkä.
Mäelle noustessa on oikealla avokalliota, jolla on ehkä sijainnut mylly sillä perusteella, että paikalla on porraskivi ja akselikolo näkyy kalliossa. Tiestä vasemmalle on rinteessä rakennuksen perusta ja ilmeisesti sen rinteen puoleisesta matalammasta nurkasta irronneessa kivessä on vuosiluku 1604. Kivi on nyt maassa perustan vieressä. Myös pihamaalla olevassa kivipaadessa on roomalaisia numeroita sekä aakkosia (V5 _VIII S . o? J.).
Edetessä mäen yli itään maasto laskeutuu ja paikalla on kaksi suurta suorakaiteista kiviperustusta (YKJ x=7008924 ja y=3235954), joissa toisessa on havaittavissa kiilaamalla lohkottua kiveä.
Kohteelle saavuttaessa on metsätien varrella nähtävissä pari pientä aukeaa (YKJ x=7008784 ja y=3235911) ja pientä kivikasaa, jotka voivat olla viljelyn tai karjanpidon jäänteitä. Mäen länsipuolella alkaa välittömästi Skomakarträsket, joka on nyt ojitettua kosteikkoa. Karjan laiduntamisen kannalta alue on ollut oivallinen. Suorakaiteiset kiviperustukset voivat olla juuri karjasuojia.
Talonpoikainen kivien lohkominen oli käytössä vielä pitkälle 1900-luvulle, joten jäänteiden aikahaarukka voi olla 1600-luvulta 1900-luvulle. Kiviperustojen koko ja sijainti eivät viittaa tavalliseen maalaistaloon.

Petalax-Långbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maalahden lounaisosassa, Viitalasta ja Vargmossenista vajaa kilometri pohjoiseen. Röykkiöalue on heti Smedsmossenin länsipuolella olevalla soiden ympäröimällä moreeniharjanteella. Alue kasvaa enimmäkseen harventamatonta, tiheää nuorta puustoa, enimmäkseen mäntyä.
Miettinen toteaa inventointikertomuksessaan v. 1974 seuraavaa:
a) Hiekka- ja moreeniharjanteen eteläpäästä hiekkakuopasta löydetty rautakauden lopulle ajoittuvia esineitä (mahdollisesti tuhoutuneesta ruumishaudasta?) Paikalla ei 1974 tarkastuksessa todettu kiinteää muinaisjäännöstä; paikalla matala, osin metsittynyt, laaja,pitkänomainen hiekkakuoppa
b) n. 500 m koilliseen löytöpaikalta, suon reunalla varvukossa kymmenkunta matalaa röykkiötä, läpimitaltaan 2-3 m
c) harjanteella, noin 700 m luoteeseen löytöpaikalta a) on metsässä verrattain
hyväkuntoinen, kasvillisuuden peittämä uuni / Ryssänuuni-tyyppiä. Suuaukko etelää kohti, keskeltä vajonnut.
Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta b löytyi neljä röykkiötä. Suurin röykkiö (nro 1), pituus 7 m, leveys 3 m ja korkeus puoli metriä, on koottu ison kiven itäpuolelle. Muut röykkiöt ovat halkaisijaltaan 2 – 3 metriä ja matalia. Peruskarttaan on merkitty röykkiöitä huomattavasti laajemmalle alueelle, kuin nyt havaittiin. Röykkiöiden löytäminen oli kuitenkin hankalaa tiheän nuoren puuston takia, joten alue on rajattu vielä peruskartalle merkittyjen röykkiöiden mukaan. Kohde vaatisi perusteellisemman inventoinnin, mikä ei ollut ajanpuutteen vuoksi mahdollista vuonna 2008.
Vuoden 2013 inventoinnissa kaikki peruskartan muinaisjäännösmerkeillä osoitetut maastonkohdat tarkastettiin. Inventoinnissa paikallistettiin vuonna 2008 löydetty suurin röykkiö (vuonna 2008 havaitut pohjoisin ja kaksi eteläisintä röykkiötä unohtui tarkastaa). Toinen joitakin rakenteellisia piirteitä omaava kiveys löytyi peruskartalle merkityn eteläisimmän muinaisjäännösmerkin kohdalta rämeen reunalta. Se on lähes maantasainen, lähinnä suorakulmainen n. 3,5 x 2,5 m laaja kiveys. Pinta on jäkälien peitossa. Päällä on yksi laattamainen kivi, joka voi olla myöhemmin paikalleen asetettu. Kaikkien muiden muinaisjäännösmerkkien kohdalla esiintyi huuhtoutunutta kivikkoa, jota peitti osin pintakasvillisuus. Maaperästä johtuen maannosta ei ole syntynyt. Ihmisen tekemiä rakenteita näiden muinaisjäännösmerkkien kohdilla ei ole. Pohjoisempi röykkiö 1 sijaitsee nykyisellä rajalinjalla ja koostuu osin isoista n. puolimetriä halkaisijaltaan olevista kivistä. Kummankaan nyt havaitun rakenteen funktio ei selvinnyt.
Inventoinnissa ei myöskään selvinnyt, mihin havaintoihin perustuvat peruskartan muinaisjäännösmerkinnät, sillä vuosien 1974-75 raportissa ei mainita, että röykkiöitä olisi useita satoja metrejä laajalla alueella ja vuoden 2008 röykkiöhavainnot paikantuvat lähelle toisiaan n. 50 x 25 m kokoiselle alueelle. Röykkiötä voisi kannattaa etsiä suurimmasta röykkiöstä jonkin verran etelämpänä ja lounaampana sijaitsevalta alueelta.

Petalax-Raineliden (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin 100 metriä Petolahti-Pirttikylä maantien eteläpuolella, Rainemossenista pohjoiseen. Röykkiöt ovat kuusta ja mäntyä kasvavalla moreeniharjanteella, osa röykkiöistä on harjanteen länsipuoleisen hakkuualueen laidassa.
Alueelta löytyi vuoden 2008 inventoinnissa 46 erikokoista röykkiötä, Miettisen inventoinnissa vuonna 1974 havaittiin noin 20. Suurin röykkiöist, nro 32, on halkaisijaltaan noin 12 metriä, siinä on kaivelun merkkejä ja röykkiön päällä on tuulenkaato. Harjanteella olevat röykkiöt ovat kooltaan isompia, halkaisijaltaan noin 3-6 metriä, kuin sen alaosassa ja hakkuuaukealla olevat, joiden halkaisija on pari metriä. Harjanteen päällä on myös kivivalli, jonka pituus on noin kymmenen metriä ja leveys 2,5-3 metriä, korkeutta vallilla on puolisen metriä.

Petalax-Gorjuthbacken (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Petolahden kirkosta kaakkoon, Ribackskogenista pohjoiseen, Gorrgjutanin tuntumassa. Röykkiöt ovat kahdessa ryhmässä, niiden välistä kulkee pohjois-etelä –suuntainen metsäautotie. Alueen maaperä on moreenia. Länsiosan röykkiöt ovat kuusimetsässä ja hakkuuaukealla, itäosan röykkiöt ovat paikoin tiheässä kuusi/mäntymetsässä, itäosan eteläisimmät röykkiöt ovat hakkuualueen laidalla.
Länsiosan röykkiöt ovat matalia, halkaisijaltaan 3-6 metriä. Osassa on kaivelun merkkejä. Itäosan röykkiöistä suurin osa on vastaavanlaisia kuin läntisetkin, mutta joukossa on pari isompaa ns. kranssimaista eli kehällistä röykkiötä. Eteläisimmät röykkiöt ovat pieniä halkaisijaltaan 1-2 metriä. Osa röykkiöistä voisi olla peltoraunioita.
Inv. 2023: Maastossa pyrittiin tarkastelemaan muinaisjäännösalueen laajuutta. Entuudestaan tunnettiin 41 röykkiötä ja 2023 havaittiin 24 röykkiötä, joiden sijainti GPS-paikannettiin. Alueen röykkiöiden koko on muinaisjäännösrekisterin kuvauksen mukainen.
Hömossvägen nimisen metsäautotien länsipuolelta havaittiin 11 röykkiötä. Suurimmat röykkiöt sijaitsevat muinaisjäännösalueen pohjoisosassa harvennetussa kuusimetsässä korkeamman mäen laella. Pienemmät röykkiöt sijaitsevat lähempänä metsäautotietä melko tiheässä mäntytaimikossa, jossa niiden havaitseminen on hankalaa.
Metsäautotien itäpuolelta havaittiin 13 röykkiöitä. Itäpuolella on tehty harvennushakkuita ja alueella on paljon metsäkoneen jälkiä sekä oksia ja puunrankoja maassa, joka vaikeutti röykkiöiden havaitsemista. Osa hakkuutähteistä peittää röykkiöitä. Röykkiöt sijaitsevat mäkisen alueen laella sekä sen itä- ja koillisrinteellä, jossa sijaitsevat myös alueen suurimmat röykkiöt.
Muuta: GPS:n tarkkuus huomioiden 2008/2023 on voitu havaita samoja röykkiöitä.

Petalax-Högbackkärret (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee viitisen kilometriä Petolahdesta kaakkoon, Ribackskogenin koillispuolella, Gorjuthbackenista noin 300 metriä kaakkoon. Kohde muodostuu kahdesta röykkiöryhmästä, jotka sijaitsevat noin 100 metrin päässä toisistaan. Luoteisryhmässä on 17 röykkiötä ja kaakkoisessa 8. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta.
Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 3-6 metriä, osa on matalia ja osa selvemmin erottuvia, korkeudeltaan puolisen metriä. Röykkiöt ovat enimmäkseen sammaloituneita. Röykkiöalueen läpi kulkee ajopolku palstojen rajaa myöten ja yhden matalan röykkiön päältä on ajettu.
Inv. 2023: Maastossa pyrittiin tarkastelemaan muinaisjäännösalueen laajuutta.
Entuudestaan tunnettiin 25 röykkiöitä, joista 17 sijaitsee luoteisemmalla alueella ja kahdeksan kaakkoisemmalla alueella. Vuonna 2023 havaittiin luoteisemmalta alueelta seitsemän röykkiöitä ja kaakkoisemmalta alueelta neljä röykkiötä. Havaittujen kohteiden sijainti GPS-paikannettiin. Röykkiöiden kivet ovat pääsääntöisesti sammaleen peitossa. Selvemmin erottuvat ja suurimmat röykkiöt sijaitsevat luoteisemman alueen pohjoisosassa melko tiheässä sekapuumetsässä. Kaakkoisemman alueen röykkiöt olivat matalia ja pienempiä ja erottuvat heikommin ympäristöstä.
Muuta: GPS:n tarkkuus huomioiden 2008/2023 on voitu havaita samoja röykkiöitä.

Petalax-Smalmosskärr (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Miettisen mukaan ”metsä- ja suoalueella, hakkuuaukealla (v 1974) metsäkumpareella n 60 x 80 m alueella todettu 7 röykkiötä, kooltaan n 4-6 m
läpimittaisia. Kahdessa keskellä kaivelujen jäljiltä kuoppa.” Vuoden 2008 inventoinnissa alueelta löydettiin kolme röykkiötä. Röykkiö 1 on kranssimainen, matala, halkaisijaltaan noin 5 metriä. Keskikuoppa on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä. Röykkiön 2 halkaisija on noin neljä metri ja siinä keskellä matala kuoppa. Röykkiö kolme on edellisiä matalampi, halkaisijaltaan noin kolme metriä.
Inv. 2023: Alueelta löydettiin kolme röykkiötä, jotka vastaavat muinaisjäännösrekisterin tietoja. Kranssimainen röykkiö on sammaloitunut, mutta erottuu maastossa edelleen. Pyöreänmuotoinen röykkiö 2 on isokokoinen ja näkyvä, korkeudeltaan noin 1,4 metriä. Sen läheisyydestä löydettiin sitä huomattavasti pienempi röykkiö 3.

Petalax-Tuckara (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Velkmossenista runsas kilometri koilliseen, Nybyn-Velmossenin maantien pohjoispuolella. Pitkänomaisen viljelysaukean (Tuckara) länsipuolella on moreenimäki, joka v. 1974 oli hakattu aukeaksi. Harjanteen pohjoispäässä, sen laella on ainakin neljä röykkiötä, joista suurimman läpimitta on 8 m, muut ovat läpimitaltaan 4-6 m. Hakkuujätteiden vuoksi vain em. neljä oli mahdollista erottaa, vaikka on luultavaa että alueella on pienempiäkin röykkiöitä. Kaikissa röykkiöissä oli kaivelujen jälkiä, osassa metsäkoneiden aiheuttamia vaurioita. Kaikissa näkyi myös punaisia hiekkakivilaakoja pintakivien joukossa.
Vuoden 2008 inventoinnissa aiempia havaintoja ei voitu vahvistaa, röykkiöt ovat sammaloituneet ja suurinta röykkiötä ei tunnistettu. Todettiin 3 röykkiötä. Ei ole tiedossa onko peruskartan muinaishautamerkin paikkeilla röykkiöitä (eli kohouma röykkiöstä 1 noin 75 m pohjoiseen).

Petalax-Grankärr (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin kilometrin Petolahden kirkosta itään, Kallkärrin talojen pohjoispuolella. Röykkiö 1 on kuusikossa kesannolla olevan peltoaukean länsipuolella. Muut röykkiöt ovat tästä noin 350 metriä etelälounaaseen, peltotien vieressä.
Röykkiö 1 on kooltaan noin 8x10 metriä ja sen korkeus on noin 0,7 metriä. Röykkiön itä- ja eteläsivut ovat suorat ja ne on reunustettu isoilla kivillä. Röykkiöt 2 ja 3 ovat peltotien vieressä olevia matalia, epämääräisen näköisiä kivikasoja, halkaisijaltaan 2-3 metriä. Miettisen vuonna 1974 muistiinmerkitsemät röykkiöt olivat isompia. Mahdollisesti kyseessä on raivauskivikasat, kuten Miettinen ehdotti.
Myöhemmin Peter Holmbladilta saadun tiedon mukaan alueella olisi muitakin röykkiöitä.

Petalax-Rimossen E (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Maalahden eteläosassa Rimossenin pohjoispuolella, Rimossbackenista 400 metriä itään. Kohteen pohjoispuolitse kulkee metsäautotie. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Vuonna 1982, kun Mirja Miettinen tarkasti kohteen, se oli hakkuuaukea.
Kohteesta löytyi 22 röykkiötä (Miettinen mainitsee, että niitä on ainakin 12) noin 70x200 metrin alueelta. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 2 – 6 metriä ja matalia, korkeimmat ovat noin puoli metriä korkeita. Osa röykkiöistä on koottu ison kiven viereen.
Vuoden 2013 inventoinnissa tarkastettiin yltääkö muinaisjäännöskohde voimajohtolinjauksen alueelle. Röykkiöiden pinnassa kasvaa sammalta, jäkälää,
puolukanvarpua ja heinää. Kaakkoisimmassa ihan linjauksen tuntumasta havaitussa röykkiössä kivet ovat löysästi paikoillaan, mikä viittaa lähihistoriassa syntyneeseen muodostelmaan.
Linjauksen tuntumasta havaittiin neliön muotoinen pintakasvillisuuden peittämä n. 4 m
halkaisijaltaan oleva kuoppa, jonka reunoilla on vallia. Kairauksessa todettiin turpeen alla ruskea sekoittunut maa. Kysymys on maanottokuopasta. Vieressä on kaksi pienempää kuoppaa.

Petalax-Tallmossen/Ängsbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maalahden eteläosassa noin 700 metriä Petolahti-Pirttikylä maantiestä pohjoiseen Trodamossenin itäpuolella. Röykkiöt ovat metsästysmajan ja ampumaradan länsi- ja pohjoispuolella. Osa röykkiöistä on hakkuualueella ja niistä muutamat ovat vaurioituneet hakkuussa. Yli puolet röykkiöistä on kuusimetsässä hakkuuaukean pohjoispuolella.
Miettisen inventoinnin mukaan alueella oli 18 röykkiötä vuonna 1974, mutta vuonna 2008 niitä löytyi 33. Lisäksi osa röykkiöistä on todennäköisesti tuhoutunut ampumarataa tehtäessä (ryhmä a). Komeimmat röykkiöt, suurimmat halkaisijaltaan 8-10 metriä ja lähes metrin korkeita, ovat vielä jäljellä kuusimetsässä, hakkuualueella olevat röykkiöt ovat pienempiä.
Inv. 2023: Röykkiöiden lukumäärää ei kartoitettu, vaan kohteen laajuus, jossa yhteydessä suoja-alueelta havaittiin 24 röykkiötä. Alueen eteläosassa on vanhaa hakkuuaukeaa, joka oli pusikoitunut ja heinittynyt. Alueen keskiosassa kasvoi tiheää nuorta koivua ja kuusta sekä puskaa ja korkeaa heinää. Röykkiöiden havaitseminen oli haastavaa. Alueen pohjoisosassa oli avarampaa sekapuumetsää. Alueen keskivaiheilta paikannettiin kaksi suurempaa ja edustavaa halkaisijaltaan lähes kahdeksan metristä ja noin puoli metriä korkeaa röykkiötä. Muut röykkiöt olivat kooltaan pienempiä, niiden halkaisijat vaihtelivat noin 1,5-3 metrin välillä ja korkeus oli noin 0,2-0,3 metriä.

Pörtom-Storhagen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 300 metriä Petolahti-Pirttikylä tien pohjoispuolella ja Rainebäck-Ribäcken tieltä 250 metriä länteen. Röykkiö sijaitsee moreeniharjanteella tiheässä kuusivaltaisessa sekametsässä.
Röykkiön halkaisija on noin 8 metriä ja sen korkeus on noin metri. Keskellä röykkiötä on kuoppa.

Pörtom-Brinken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rönnholm-Ribäcken maantien (Ribäcksvägen) itäpuolella noin 450 metriä ja Hagan tilan kohdalta itään päin erkanevan metsäautotien pohjoispuolella noin 250 metriä. Röykkiöt sijaitsevat moreenikumpareella, joka kasvaa tiheää kuusikkoa.
Kohteessa vaikuttaisi olevan kaksi röykkiötä aiemmin mainitun (Siiriäinen 1968) yhden sijaan. Ne voivat tosin kuulua samaan yhtenäiseen kiveykseen, mutta sen muotoa ja tarkkaa kokoa on vaikea hahmottaa tiheän kuusikon takia. Toinen röykkiöistä on matala, pituudeltaan 5-6 metriä ja leveydeltään noin 1,5 metriä. Tästä noin 6 metriä lounaaseen on toinen kiveys, joka on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä ja korkeudeltaan noin 0,7 metriä. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä.

Kalkamossen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 2,5 km Storsjöstä etelään, noin 380 metriä Storsjövägenin länsipuolella. Röykkiö on Kalkamossenin koillispuolisella moreeniharjanteella, sen länsireunalla. Alue kasvaa melko tiheää havumetsää. Peruskartassa on muinaisjäännösmerkki, mutta kohteesta ei löytynyt tietoja Museoviraston arkeologian osaston topografisesta arkistosta.
Röykkiö on muodoltaan kumpumainen ja se on sammaleen peitossa. Halkaisija on noin viisi metriä ja korkeus vajaa metri. Röykkiön keskellä on 0,7 metriä halkaisijaltaan oleva kuoppa.

Havras (Kultti- ja tarinapaikat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee noin 500 metriä Maalahdenjoen länsi/lounaispuolella Havras -nimisellä mäellä, joka on melko tiheään rakennettu.
Alueella on ainakin kaksi röykkiötä ja yksi kuppikivi. Röykkiö 1, jota kutsutaan myös nimellä Stavasback, on pituudeltaan noin seitsemän metriä ja leveydeltään nelisen metriä. Röykkiö on pellon suuntainen ja se sijaitsee omakotitalojen tuntumassa. Röykkiöön on ilmeisesti kasattu kiviä myös pellosta, mutta alun perin kiveys on voinut muodostaa hautaröykkiön. Vastaavanlaisesti on voinut muodostua myös röykkiö 2, jota kutsutaan myös nimellä Havras. Se sijaitsee Havrasin läpi kulkevan tien pohjoispuolella pellon reunassa omakotitalon tuntumassa. Röykkiö on halkaisijaltaan noin viisi metriä. Talon asukkaiden mukaan röykkiö on ollut siinä pitkään.
Kuppikivi on Sundkvistin talon vieressä metsikössä. Kiven halkaisija on noin metri ja se aika matala. Kivessä on ainakin kuusi kuppia. Kivi oli sammalen peitossa ja se paljastettiin tarkastuksen yhteydessä.

Svartsulan Holmback (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 2,2 km Maalahdenjoen pohjoispuolella, lähellä Sulvan rajaa, Langerskogenin eteläpuoleisella Svartsulan –nimisellä mäellä, sen länsilaidalla. Röykkiö on Holmbackin tilan pihapiirissä, ulkorakennuksen länsipäässä.
Kuvaus: Röykkiö on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä ja siinä on keskuskivi. Korkeutta röykkiöllä on noin 0,6 metriä. Röykkiön kohta ja lähiympäristö kasvaa tiheähköä aluskasvillisuutta ja pihlajia. Röykkiö on merkitty peruskarttaan, mutta siitä ei löytynyt aiempia tietoja.

Kackurmossen (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maalahden lounaiskulmassa Närpiön ja Korsnäsin rajojen tuntumassa. Nöjärvsträsketistä noin kilometri itään, Kackurmossenin koillisosassa on suolla metsäsaareke, jolla on pieniä röykkiöitä ja ilmeisesti rakennuksen pohjakiveys. Suosaareke on halkaisijaltaan noin 70 metriä ja se kasvaa tiheähköä havupuuvaltaista sekametsää. Kohde sijaitsee Metsähallituksen suojelualueella.
Peruskarttaan on merkitty muinaisjäännösmerkki suosaarekkeen kohdalle ja paikka käytiin siitä syystä tarkastamassa. Suosaarekkeella puolen tusinaa, luultavasti enemmänkin, pieniä röykkiöitä. Lisäksi saarekkeen keskiosassa on tasainen neliskanttinen kiveys, kooltaan noin 6x6 metriä. Mahdollisesti kyseessä on historiallisen ajan asutuksen jäännöksiä.

Storbacken (1000013507) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee 1,2 km Maalahdenjoen pohjoispuolella, Storbackenin peltoalueiden keskellä olevalla mäennyppylällä. Röykkiö sijaitsee heti omakotitalon pohjoispuolella, osoite on Storbackvägen 49
Röykkiön kiveys vaikuttaa hajotetulta, sitä on halkaisijaltaan noin 10-12 metriä leveällä alueella. Kyseessä voi olla hautaröykkiö. Röykkiön laidoille, lähellä peltoa, on voitu kasata kiviä myös pellolta.

Kråkholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Alueella on useita kiviaitoja, jotka ovat aikoinaan rajanneet viljelyksiä ja/tai laidunmaita. Alueen läpi kulkee Pohjantie, jonka rakentaminen on aikoinaan tuhonnut kiviaitoja ja rikkonut osin kokonaisuutta. Pääosa kiviaidoista sijaitsee Pohjantien länsipuolella. Parhaiten säilyneen aitauksen sisäpuoli on nykyisin kaupungin siirtolapuutarha-alueena, jossa on pieniä viljelypalstoja. Tämän koillispuolella olevan kiviaitauksen sisäpuoli on nykyisin koirankouluttajien käytössä. Joitakin kiviaidan pätkiä on myös Pohjantien itäpuolella.
Kiviaitojen peltokuviot näkyvät historiallisen ajan kartoissa: Helsberg 1797, Danielson 1829 "Staden Jacobstads ägor" sekä Rosenlund 1872 "Jakobstads odlade egor". Koska kiviaitojen rajaamat peltokuviot ovat nähtävissä jo 1700-luvun lopun kartalla, on kohde luokiteltava muinaisjäännökseksi.
Inv. 2019: Kohde tarkastettiin tarkemmin Pohjantien itäpuolella Eläinten hautausmaan ympäristössä, missä kohde oli ennallaan. Osa aidoista näytti koostuvan kookkaista kivistä. Useimmat aidoista sijaitsevat vuoden 1972 peruskartalle merkittyjen peltojen kohdalla, ja ehkä osa tai osia aidoista on koottu myöhemmin.

Hammarbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Söderbyn kylässä, Kruunupyynjoen länsipuolella, joesta noin 500 metriä länteen, kaakkois-luoteissuuntaisella pitkänomaisella harjanteella. Paikka on luontaisesti erittäin kivikkoista harjanteen lakialuetta.
Harjanteen lakialueella havaittiin ainakin 6 erilaista rakennetta: röykkiöitä (2 kpl), kraatterikuoppia tai -röykkiöitä (2 kpl) ja mahdollisia tomtning-jäännöksiä (2 kpl). Rakennelmien luonteen tarkka määrittäminen oli vaikeaa, koska kohteen kraatterikuopat tai -röykkiöt muistuttavat röykkiöitä, mutta niiden keskellä oleva kuopanne ulottuu syvemmälle maahan kuin röykkiöissä tavallisesti. Kohteen luoteispäässä oli maastossa muodoltaan soikea tai pitkänomainen painanne, halkaisijaltaan noin 10 metriä, jota on pidettävä kodanpohjana.

Petalax-Tallmossen B (Työ- ja valmistuspaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohdetta ei löytynyt vuoden 2008 inventoinnissa. Miettinen on kuvaillut kohteen seuraavasti: ”Kohde sijaitsee Rimossenin suon länsipuolella, metsästysmajasta 1200 m koilliseen. Metsämaalla matalalla kumpareella on kolme painannetta, joista yksi erottui hakkuuaukealla muita selvempänä. Painanteen halkaisija on 8 m, muodoltaan se on pyöreä, ei aivan säännöllinen. Painanteen keskellä on 4 m läpimittainen syvennys ja reunaa ympäröi matala, leveähkö valli. Painanteesta löydettiin keramiikkaa. Kahta muuta painannetta ei ole tutkittu.”
Peter Holmblad paikansi kohteen maastossa vuonna 2009. Hänen mukaansa Tallmossenissa on selvä tavanomainen iso keittokuoppa, jota kiertää valli.
Inv. 2023: Tarkastettiin Holmbladin koordinaatteja vastannut keittokuoppa, sekä paikannettiin toinen vastaavanlainen keittokuoppa tunnetusta kuopasta noin 225 metriä luoteeseen. Entuudestaan tunnettu keittokuoppa vastaa muinaisjäännösrekisterin tietoja. Uusi keittokuoppa on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan noin 6 metriä. Kuopan ympärillä on havaittavissa noin 1,5 metriä leveä valli. Kuopan alareunalta otettiin maakairanäyte, josta havaittiin paksu huuhtouma. Alueella kasvaa harvaa mäntymetsää. Kummankin keittokuopan vallin vierestä erottuu metsäkoneen jälkiä. Keittokuopat liittynevät aiempiin havaintoihin alueella sijaitsevista painanteista (Miettinen 1978).
Huomioitavaa: Metsänkäytöllä on voinut olla vaikutuksia vuosikymmeniä sitten havaittujen maarakenteiden säilymisedellytyksiin.

Tuoressaari 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Teerivuorella, muinaisen saaren etelärannalla, 18 asumuspainannetta ja pienempiä kuoppia metsäisessä maastossa.
Kohde sijaitsee Jurvantien kaakkoispuolella, Teerivuorentien risteyksestä n. 1,1 km eteläkaakkoon. Paikalla on Teerivuori-niminen kallioalue, jonka laki nousee n. 63 m mpy korkeuteen. Mäen eteläreuna on melko loivapiirteinen ja se laskee mäen eteläpuolella olevaan soistuvaan solaan. Mäen eteläreunalla on tasainen terassi n. 60 m mpy korkeudelle. Paikalla kasvaa nuorehkoa mäntymetsää, pohjakasvillisuutena on sammalta, heinää, horsmaa, kanervaa ja puolukkaa. Metsänuudistus on tehty paikalla kevyesti.
Terassin eteläreunalla on muodoltaan soikeita tai suorakulmaisia painanteita kahdessa rivissä yhteensä 18 kappaletta. Suuri osa painanteista on sijoitettu tiiviiseen riviin. Yhden painanteen eteläpuolella olevasta tuulenkaadosta löytyi runsaasti kvartsi-iskoksia. Toiseen painanteeseen tehdystä koepistosta löytyi sekoittuneen pintakerroksen alapuolelta kvartsi-iskoksia ja -esineen katkelma sekä ehjä kulttuurikerros. Tiedot painanteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Kohteella järjestettiin muinaisjäännöskoulutusta Kyrönmaan metsäalan ammattilaisille syksyllä 2009 ja siellä tehtiin maalaserkeilauskokeilu saman vuoden joulukuussa. Kohteessa opastaulu (SKAIK)

Tuoressaari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Teerivuorella, muinaisen salmen etelärannalla, kolme asumuspainannetta ja pienempi kuoppa metsäisessä maastossa.
Kohde sijaitsee Teerivuorella, Jurvantieltä kaakkoon, Teerivuorentien risteyksestä n. 1,2 km eteläkaakkoon. Paikalla on Teerivuoren laajahko kallioalue, jonka korkeammalle nousevien lakialueiden välissä on solamaisia syvänteitä. Teerivuoren eteläreunalta laskeutuu soistuva sola, jonka toisella puolen olevan kallioisen mäen yläosassa on hiekkaisempi alue n. 60 m mpy korkeudella. Paikalla kasvaa harvaa havupuuvaltaista metsää, pohjakasvillisuutena on puolukkaa, sammalta, variksenmarjaa ja kanervaa.
Paikalla olevien kahden kallion välissä on luode-kaakkosuuntainen hietamuodostuma, jossa on kaksi soikeaa painannetta sekä pienempi kuoppa. Ryhmän kaakkoisimmasta painanteesta n. 50 m kaakkoon on vielä yksittäinen painanne. Yhteen painanteista kaivetusta koepistosta löytyi kvartsi-iskoksia ja -esineen katkelma. Maaperä painanteen alueella on tumman punaisenruskeaksi värjäytynyt. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet -välilehdelle.
Kohteella järjestettiin muinaisjäännöskoulutusta Kyrönmaan metsäalan ammattilaisille syksyllä 2009 ja siellä tehtiin maalaserkeilauskokeilu saman vuoden joulukuussa.

Cronoholmenin vanha laivatelakka (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jouksholmenilla, Kruunupyynjoen pohjois-luoteispuolella, joesta noin 330 metriä luoteeseen, Björnholmsfjärdenin itäpuolella.
Amiraliteetin laivatelakalla Jouxholmenin saarella rakennettiin vuosina 1673-1704 lähes 70 alusta Ruotsin amiraliteetille. Telakka oli aikoinaan yksi valtakunnan suurimmista telakoista.
Nykyisin paikalla on havaittavissa useita telakan toimintaan liittyneitä rakenteita ja rakennuksen pohjia.

Soukannevankalliot 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matalia latomuksia muinaisen salmen pohjoisrannalla, vastakkaisella puolella pronssikautisia hautaröykkiöitä.
Kohde sijaitsee Nikkariin johtavan Poolantien pohjoispuolella, Soukannevan pronssikaudella kapean salmen muodostaneen suoalueen pohjoisrannalla. Paikalla on kalliopaljastumia ja siellä kasvaa harvahkoa, havupuuvaltaista metsää. Paikalta on hyvä näkyvyys Soukannevalle ja sen vastakkaiselle puolelle kohteelle Soukannevankalliot 1.
Paikalla on paikoin jyrkäsi etelään, kohti Soukannevaa laskeva rinne, jonka eri osissa on röykkiöitä. Inventoinnissa 2009 niitä havaittiin vain neljä kappaletta. Loivemmilla alueilla olevat tasanteet rinteessä voisivat olla otollisia asuinpaikan löytämiseksi. Rakenteet on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Hakomäenneva 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kasinkylän-Jokikylän takamailla, Tampereentien eteläpuolella, muinaisen saaren eteläreunalla komea röykkiö.
Kohde sijaitsee Sutikanharjun hiekanottoalueen pohjoispuolella, Jokikylän metsätien varressa, tieltä etelään johtavan metsäautotien päässä. Paikalla on soiden ympäröimä kivikkoinen harjanne, joka on kivikaudella muodostanut saaren 65 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa.
Paikalla olevan muinaissaaren eteläreunalla on suuri röykkiö, joka on halkaisijaltaan 8-9 m ja korkeudeltaan n. 1,5 m. Monumentaalinen röykkiö on muodoltaan kranssimainen ja sen keskellä on syvä kuoppa. Röykkiön eteläpuolella on tasanne, joka vaikuttaa raivatun kivettömäksi. Röykkiön ympäristöön kaivettiin useita koepistoja, mutta niistä ei saatu asuinpaikkaan viittaavia havaintoja. Saaren pohjoisreunalta löytyi matala latomus (Hakomäeneva 2), joka sijaitsee kalliopinnalla. Aluetta tarkasteltiin melko laajasti ja saaren eri osiin kaivettiin useita koepistoja. Saaren itäreunalla havaittiin muuten karkean maalajin muuttuvan hiekkaisemmaksi, mutta sieltäkään ei saatu asuinpaikkahavaintoja.

Klipinneva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Klipinnevan kaakkoispuolella suosaarella pieni röykkiö. Merkitty peruskarttaan.
Kohde sijaitsee Laihian ja Ilmajoen rajalla, Levanevan luonnonsuojelualueen itäpuolella, Jurvaan johtavan Havintien varressa. Paikalla on suosaarekkeille johtava metsäautotie, jonka päässä oleva metsäpalsta on hiljattain aukkohakattu ja äestetty. Tien päässä on pieni mökki ja siihen liittyvä pihapiiri.
Paikalla olevalla raiskiolla, tasaisessa maastossa, suolle pistävän saarekkeen pohjoiskärjessä, on pieni itäkaakko-länsiluodesuuntainen röykkiö, joka on laajuudeltaan n. 2,5x1,5 m ja korkeudeltaan n. 40 cm. Röykkiö on osin tuhoutunut metsänpohjan uudistuksessa. Tarkastusajankohtana röykkiö oli merkitty kepillä ja Metsäliiton kuitunauhalla.

Kallionmaa 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Levanevan luonnonsuojelualueen koillispuolella, Kaupinjuoksuntien eteläpuolella, yksittäinen painanne suohon laskeutuvan, tasaisen kankaan eteläreunalla.
Kohde sijaitsee Levanevan luonnonsuojelualueen koillispuolella, Kallionmaan ylänköalueella, Kaupinjuoksuntien eteläpuolella. Paikalla on tasainen kangas, joka laskee loivasti etelään kohti soistumaa. Alue on kivikaudella muodostanut pohjoiseen pistävän niemen, jonka kärjen molemmilta reunoilta löytyi inventoinnissa 2009 asumuspainanteita. Paikalla kasvaa harvahkoa, havupuuvaltaista istutusmetsää, aluskasvillisuutena on varpuja ja sammalta.
Paikalla olevan tasalakisen harjanteen eteläreunalla on yksittäinen painanne, joka on pohjois-eteläsuuntainen ja kooltaan n. 6x5 m. Saarekkeen eteläreuna laskee suohon.

Korvenmäki (1000014828) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Rautakalliontien päässä, pisaranmuotoisen harjanteen laella ja rinteillä n. 43 kivirakennetta, raivattuja aloja ja keittokuoppia.
Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Lyyskilän Lyyskin (länsiosa) ja Liukun (itäosa) tiluksiin. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Torstilaan.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella lähellä Maalahden rajaa, Tyllijoentien itäpuolella, Madesjoen pohjoispuolella. Paikalle kulkee Rautakalliontie -niminen uudehko metsäautotie, jonka loppuosa kulkee Korvenmäen halki. Itse mäki on ympäristöstään kohoava pisaranmuotoinen harjanne, jonka laki on paikoin kallioinen. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on paikoin kivikkoista, pääosin heinittynyttä ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista. Osia alueista on selkeästi raivattu kivistä ja tasanteiden aluskasvillisuutena on mm. käenkaalia ja lillukkaa.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 43 röykkiötä, joista kaksi on ns. punalaattalatomuksia sekä neljä melko suurta kuoppaa, jotka on tulkittu keittokuopiksi. Mirja Miettinen on tehnyt paikalla koekaivauksen vuonna 1996, mutta koekuopista ei saatu mitään havaintoja. Inventoinnissa 2009 harjanteen laelta ja rinteiltä, mäen halkaisevan Rautakalliontien molemmin puolin, dokumentoitiin yhteensä 11 röykkiötä, 21 matalampaa latomusta, kuusi mahdollista keittokuoppaa sekä raivattu tasanne. Mäen laelle, keittokuoppien reunustamme tasanteelle kaivettiin viisi koepistoa ja niistä löytyi ruskeaa likamaata sekä lähes kuonaksi palanutta, rautapitoista kiveä. Mitään esihistoriallisia löytöjä ei koepistoissa tavattu. Alue on äestetty 1990-luvulla ja siten metsänpohja on paikoin epätasainen ja vaikeakulkuinen. On mahdollista, että osa röykkiöistä on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Närpiön kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Närpiön kirkkopitäjä mainitaan Pohjanmaan seurakunnista ensimmäisenä, jo vuonna 1331. Puukirkko paloi 1550-luvulla. Neitsyt Marialle pyhitetyn kivikirkon vihki Turun piispa Mikael Agricola 11.8.1555. Kirkko muutettiin ristikirkoksi 1770-luvulla. Keskiaikaisesta sisustuksesta kertoo ainoastaan triumfikrusifiksi, joka on valmistettu 1500 tienoilla Lyypekissä.
Kirkon korjauksen yhteydessä vuonna 1953 tutkittiin lattian alaiset muurihaudat ja tehtiin havaintoja keskiajalla rakennetusta kirkosta, joka on ollut kooltaan 29 x 11 m.

Pedersören kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Pedersöre on Pohjanmaan kantaseurakuntia, joiden historia juontuu 1200-luvulle. Pedersören puinen pitäjänkirkko rakennettiin 1200-luvun lopulla.
Keskiajan kivikirkosta on säilynyt sakaristo, runkohuoneen länsi- ja itäosat sekä länsitorni. Kirkko on muurattu luultavasti 1510-1520-luvuilla.

Vöyrin kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Vöyrin kappeli perustettiin mahdollisesti 1400-luvun alkupuoliskolla tai sen puolivälin tienoilla Mustasaaren yhteyteen. Vöyrin kirkkopitäjä lienee perustettu 1480- ja 1490-lukujen vaihteessa. Ensimmäinen maininta seurakunnasta vuodelta 1494.
Kivikirkkohankeesta ehdittiin toteuttaa vain sakaristo, joka muurattiin noin 1519-1522.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Rautakallio 5 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laihian Nikkarilla, Rautakallion metsäalueeseen kuuluvan mäenkumpareen pohjoisrinteessä maantien ja Pahaluoman eteläpuolella olevassa metsässä kaksi röykkiöryhmää.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella, Tyllijoentien ja Pahaluoman eteläpuolella, metsäisessä rinteessä. Alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista ja paikoin metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 33 röykkiötä tai latomusta. Inventoinnissa 2009 alueella dokumentoitiin 13 latomusta ja viisi röykkiötä, jotka sijaitseva 27,5 m mpy korkeuskäyrän yläpuolelle nousevalle harjanteelle ja sen rinteille kahtena ryhmänä. Röykkiöryhmien läheisyydessä on raivattuja alueita, joilla kasvillisuus muuttuu lehtomaiseksi. Peruskartan muinaisjäännösmerkki on rajakiveyksen kohdalla eikä muinaisjäännösalueella. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä länsipäästään Torstilaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Rautakallio 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Nikkarilla, Pahaluoman ja maantien eteläpuolisella Rautakallion metsäalueella, metsäisillä saarekkeilla, soiden reunoilla ja pienillä kalliopaljastumilla röykkiöitä.
Kohde sijaitsee Tyllijoentien ja Rautakalliontien välisellä alueella. Paikalle johtaa Hevosvallinrämäkältä rajalinjaa pohjoiseen johatva polku. Muuten soistuvasta maastosta kohoaa ympäristöään hieman korkeammalle harjanne, joka on laeltaan osin kallioinen. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 20 röykkiötä tai latomusta. Inventoinnissa 2009 harjanteen laella ja reunoilla havaittiin pieniä latomuksia, joista suuri osa on selvästi äestyksessä tuhoutunut. Harjanteen laella olevalla kalliopaljastumalla on selvemmin erottuva latomus, jonka pinnalla on punaista hiekkakivilaakaa. Aluella ja sen läheisyydessä on myös useita rajakiveyksiä. Alue on paikoin voimakkaasti äestetty ja maasto on epätasaista ja vaikeakulkuista. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa isonjaon järjestelyissä jäänyt Perälän ja Maunulan rajalle. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Hakomäenneva 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Matala latomus Jokikylän metsätien eteläpuolella, kalliopinnalla, muinaisen saaren pohjoireunalla.
Kohde sijaitsee Sutikanharjun hiekanottoalueen pohjoispuolella, Jokikylän metsätien varressa, tieltä etelään johtavan metsäautotien päässä. Paikalla on soiden ympäröimä kivikkoinen harjanne, joka on kivikaudella muodostanut saaren 65 m mpy korkeuskäyrän tuntumassa.
Paikalla olevan saaren pohjoisreunalla oleva kallioalue on muodostanut pohjoiseen, kohti nykyistä Hakomäennevaa pistävän kapean niemen. Niemen kärjessä, kalliopinnalla on matala latomus, joka on halkaisijaltaan n. 5 m ja korkeudeltaan 20-30 cm. Paikalta on ollut hyvä näkyvyys pohjoiseen kohti esihistoriallista merenlahtea. Paikan läheisyyteen kaivettiin useita koepistoja, mutta niistä ei saatu asuinpaikkaan viittaavia havaintoja.

Brännlandet 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde on aiemmin ollut erilliskohteena (röykkiöryhmä b) Pörtom-Brännlandet -kohteessa. Vuoden 2009 inventoinnissa siitä muodostettiin oma muinaisjäännöskohteensa.
Kohde sijaitsee noin 600 metriä vanhan Vaasantien länsipuolella, pohjois-etelä -suuntaisella moreeniharjanteella, joka on länsi- ja itäpuolelta kosteikkojen ympäröimä. Harjanne on kuivahkoa kangasta ja kasvaa hakkuukypsää kuusikkoa, kenttäkerros muodostuu varvuista.
Aiempien tietojen mukaan harjanteella on viisi röykkiötä, mutta vuoden 2009 inventoinnissa paikannettiin vain kolme. Suurin niistä on halkaisijaltaan noin kuusi metriä ja kehämäinen, noin puoli metriä korkea. Kaksi muuta röykkiötä ovat pienempiä kivikasoja. Harjanteen pohjoisosa kasvoi tiheään nuorta mäntytaimikkoja ja havaintojen teko siellä oli hyvin hankalaa, alueella voi siis olla vielä useampia röykkiöitä. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu koko noin 100 metriä pitkä harjanne, koska alue on syytä tarkistaa vielä kertaalleen mikäli sinne suunnitellaan metsänhoidollisia tai muuhun maaperään kajoamiseen liittyviä toimenpiteitä.

Brännlandet 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde on aiemmin ollut erilliskohteena (röykkiöryhmä c) Pörtom-Brännlandet -kohteessa. Vuoden 2009 inventoinnissa siitä muodostettiin oma muinaisjäännöskohteensa.
Kohde sijaitsee 2,3 km valtatie 8 länsipuolella, vanhalta Vaasantieltä lähtevän metsäautotien eteläpuolella. Aluetta täplittävät kosteikkojen keskellä olevat moreenikumpareet ja harjanteet. Kasvillisuus on tiheätä parikymmenvuotiasta männikköä, matalammilla alueilla vesakkoa ja sekametsää.
Kallioisen kumpareen päällä on röykkiö, jonka halkaisija on noin 7-8 metriä ja korkeus noin puoli metriä. Röykkiön keskellä on kuoppa. Lisäksi kumpareella ja sen laidoilla on siellä täällä epämääräistä kivikkoa, jotka eivät kuitenkaan muodosta selviä röykkiörakenteita. Kumpareella kasvaa parikymmenvuotiasta männikköä, kenttäkasvillisuus on pääasiassa heinää.

Brännlandet 4 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 2,5 valtatie 8 länsipuolella, Portbäckenille johtavalta metsäautotieltä noin 100 metriä länteen. Tiheähköä, noin 30 vuotiasta, havumetsää kasvavalla moreenikumpareella on kaksi röykkiötä. Kohde on merkitty peruskarttaan, mutta sitä ei ole mainittu muinaisjäännösrekisterissä ennen kuin se lisättiin vuoden 2009 inventoinnissa. Kohde on ollut kyllä tunnettu aiemmin, sen ovat tarkastaneet ainakin pirttikyläläiset arkeologian harrastajat luultavasti jo 1970-luvulla.
Röykkiöt sijaitsevat aivan vierekkäin noin metrin päässä toisistaan. Röykkiöt ovat paikoin kasvillisuuden peitossa, mutta harrastajien aiemmat mittaukset, joissa röykkiöiden kooksi mainitaan 8x6 ja 7x6 metriä vaikuttavat pitävän paikkansa. Korkeutta röykkiöillä on puolisen metriä. Molemmissa röykköissä on keskellä kuoppa.

Långås (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 2,8 km valtatie 8:sta länteen, Takanemossenin ja Dragmossenin länsipuolisella Långåsenin hiekka/moreeniharjanteella. Kohteen itäpuolitse kulkee vanha historiallinen tieura, Ridvägen, joka on merkitty peruskarttaan. Alue on kuivaa kangasta, harjanteen laki on hakattu muutama vuosi sitten ja kasvaa nykyisin harvaa taimikkoa.
Pörtom Hembygdsförening oli ilmoittanut alueella sijaitsevista röykkiöistä jo vuonna 1979, mutta kohdetta ei oltu tarkastettu. Vuoden 2009 inventoinnissa alueelta löytyi yksi matala kiveys, parikymmentä metriä Ridvägenin länsipuolella. Sen halkaisija on 2-3 metriä. Kiveyksen tarkoitus on epäselvä, todennäköisimmin se voisi liittyä Ridvägenin käyttöön.
Korkeudeltaan, maaperältään ja topografialtaan Långåsenin alue näyttäisi lupaavalta kivikautisen asutuksen etsimisen kannalta, mutta siihen ei ollut vuoden 2009 inventoinnissa aikaa.

Gangusholmen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee valtatie 8 itäpuolella olevan Sarnemossenin itälaidalla, aivan Kurikan (entisen Jurvan) rajan tuntumassa. Röykkiöt ovat Sarvi-nimisellä, melko lohkareisella, moreeniharjanteella tiheässä sekametsässä.
Kohteessa on kaksi selvemmin erottuvaa röykkiötä, halkaisijaltaan 3-4 metriä, röykkiöiden tarkkaa kokoa on kasvillisuuden takia vaikea määritellä. Lisäksi noin 20x20 metriä kokoisella alueella on epämääräisempiä kiveyksiä. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu kumpare, jolla röykkiöt ja kiveykset sijaitsevat.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan mäen pohjoisreunalla on noin 15 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, joka on keskeltä yli 1,5 metriä syvä, reunoilla on ilma-aukkoja, halssi itään. Päällä kasvaa kuusia. Tervahaudasta noin 30 m etelään mäen lounaislaidalla on noin 3 m halkaisijaltaan oleva tulisijallinen tervapirtin pohja, kiukaassa todettiin kairauksessa hiiltä. Röykkiöiksi ilmoitetuilla kohdilla ei ole röykkiöitä, vaan liikuteltuja kiviä ja joitakin kuoppia, jotka ilmeisemmin liittyvät paikalla harjoitettuun tervan valmistukseen.

Nojärvskogen 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde tunnettiin aiemmin kohteen Pörtom-Nojärvskogen erilliskohteena röykkiöryhmä b, mutta vuoden 2009 inventoinnissa siitä muodostettiin oma muinaisjäännöskohteensa Nojärvskogen 2.
Kohde sijaitsee noin 700 metriä Velkmossenin luonaispuolella ja noin 1.2 km Nojärvestä eteläkaakkoon. Röykkiöt sijaitsevat matalalla moreenikumpareella noin 100 x 200 metrin kokoisella alueella. Noin 100 metriä kohteen länsipuolella on peruskartassa muinaisjäännösmerkki, joka on sijainniltaan virheellinen. Merkin kohdalla ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksistä, ilmeisesti merkin on tarkoitus viitata tähän kohteeseen.
Alueelta paikannettiin 46 matala röykkiötä. Suurimmat iistä sijaitsevat kumpareen laella ja ovat halkaisijaltaan noin 10 metriä ja ainakin parissa näkyi pinnalla punaisia hiekkakivilaakoja.

Frönäsberget 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee kaksi kilometriä Velkmossenin eteläpuolella, Norra Velkmossenin suoalueen länsilaidalla olevalla moreeniharjanteella. Alue on kuivahkoa kangasta, jolla kasvaa hakkuuikäistä männikköä. Pörtom-Frönäasbergetin röykkiöalue sijaitsee noin 270 metriä luoteeseen ja Övermark-Frönäsudden noin 350 metriä etelään.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin kuusi metriä ja se on melko matala ja turpeen peitossa. Aluetta käytiin läpi noin parin sadan metrin säteellä, mutta muita röykkiöitä ei havaittu.

Kyrkskogen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tunnettiin aiemmin Pörtom-Kyrkskogen röykkiöryhmä b -nimellä. Vuoden 2009 inventoinnissa siitä muodostettiin oma muinaisjäännöskohde.
Kohde sijaitsee Pirttikyläln länsiosassa, noin 1.5 km Velkmossvägenistä etelään. Pörtom-Kyrkskogen -niminen röykkiöalue on siitä noin 200 metriä kaakkoon. Kohde on laaja ja sen laajuuden määrittäminen on hieman puutteellista. Alueella on runsaasti röykkiöitä, joista suuri osa on hyvin pieniä ja matalia ja vaikeita havaita. Pieniä röykkiöitä on erityisesti alueen halkikulkevan sähkölinjan kohdalla ja sen eteläpuolisessa tiheässä mäntytaimikossa. Hieman isompia halkaisijaltaan 4-5 metriä ja korkeudeltaan lähes puoli metriä olevia röykkiöitä on linjan pohjoispuolella olevassa vanhemmassa kuusikossa. Alue käytiin läpi siinä määrin, että sille saatiin määriteltyä suuntaa antavat muinaisjäännösrajat, mutta mikäli alueelle kohdistuu maankäyttösuunnitelmia on siellä syytä tehdä tarkempi inventointi.

Kyrkskogen 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde tunnettiin aiemmin Pörtom-Kyrkskogen röykkiöryhmä c -nimellä, mutta vuoden 2009 inventoinnissa siitä muodostettiin oma muinaisjäännöskohde.
Kohde sijaitsee noin kilometrin Velkmossvägenin eteläpuolella, Kyrkskogein pohjoisosassa Sturiksbackilla. Lisasbackin tilan rakennukset jäävät noin 100 metriä kohteen itäpuolelle. Alue on moreenipohjaista, pääosin mäntyä ja kuusta kasvavaa kuivahkoa kangasta, kenttäkasvusto on varvukkoa, pohjakerros sammalta. Röykkiöt ovat melko matalia, niiden halkaisija on 3-6 metriä.

Styvasback 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Brändskogenin alueella Velmossvägenistä noin 1.1 km lounaaseen. Röykkiöt ovat soistuneiden alueiden ympäröimällä moreenikumpareella noin 60x60 metrin alueella. Peruskarttaan on tälle paikalle merkitty muinaisjäännösmerkki, josta syystä alue käytiin tarkastamassa. Museoviraston muinaisjäännösrekisterissä tai topografisessa arkistossa ei ollut kohteesta mitään tietoja. Muinaisjäännösmerkkiä ei ole ollut vielä vuoden 1970 peruskartassa.
Röykkiöt ovat halkaisijaltaan noin 3-4 metriä, joukossa on myös noin 8 metrin mittainen kivivalli, jonka päässä on röykkiöt. Alue kasvaa tiheää nuorta kuusikkoa, joten tarkkojen havaintojen teko oli vaikeaa. Röykkiöt vaikuttaisivat olevan todennäköisemmin viljelyröykkiöitä, kuin hautoja. Vastaavia viljelyröykkiöiksi arveltuja kivirakenteita on myös Styvasback 3 ja Pörtom-Styvasback -kohteissa tämän kohteen koillispuolella.

Styvasback 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Brändskogenin alueella, noin 850 metriä Velkmossvägenistä lounaaseen olevalla lounas-koillis -suuntaisella moreeniharjanteella. Styvasbackilla olevan asumattoman Vesterholmin tilan rakennukset sijaitsevat noin 200 metriä koilliseen. Noin 350 metriä kohteesta koilliseen on Pörtom-Styvasback -niminen röykkiökohde ja noin 200 metriä lounaaseen Styvasback 2.
Tiheää nuorta mäntytaimikkoa, ruohoa ja horsmaa kasvavalla harjanteella havaittiin matalia röykkiöitä vuoden 2009 inventoinnissa. Havaintomahdollisuudet olivat heikot kasvillisuudesta johtuen, joten inventoinnissa pyrittiin määrittämään vain muinaisjäännöksen rajat. Harjanteen laidoilta löytyi yhteensä viisi röykkiötä, joiden kattamalle alueelle muinaisjäännösalue on rajattu. Todennäköisesti on kysymys ennemminkin viljelyröykkiöistä kuin haudoista, mutta kohde on tutkittava ensin tarkemmin asian varmistamiseksi.

Raineuddarna 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Brändskogenin pohjoisosassa, Rainemossenin eteläpuolella noin 900 metriä Maalahden rajasta etelään. Vuoden 2009 inventoinnissa havaitut röykkiöt ovat pienellä moreenikumpareella hakkuualueen itäreunassa. Pörtom-Raineuddarna -niminen laaja röykkiöalue alkaa noin 100 metriä koilliseen.
Noin 30 halkaisijaltaan olevalla moreenikumpareella havaittin ainakin neljä röykkiötä. Röykkiöt ovat matalia, halkaisijaltaan 2-4 metriä ja ne ovat hieman metsäkoneen vaurioittamia, osa on kasattu ison kiven viereen. Kohde ei ollut aiemmin tiedossa Havainnoista on ilmoitettu Museoviraston Vaasan toimipisteeseen Kaisa Lehtoselle. Lehtonen on ollut yhteydessä hakkuut suunnitelluun tahoon varmistaakseen, ettei alueelle ole tulossa kannon poistoa tai muuta maanmuokkausta.

Brändskogen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pirttikylän Brändskogenin alueella, 650 metriä Velkmossvägenin pohjoispuolella, Prekamyranin suoalueesta etelään. Röykkiö on melko lohkareisella, moreeniharjanteella. Alueen metsä on kuusivaltaista kuivahkoa kangasta.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä, se on ns. kranssimainen eli keskellä on iso kraaterimainen kuoppa. Osa röykkiössä käytetyistä kivistä on aika isoja, mahdollisesti ne kuuluvat harjanteella olevaan luontaiseen kivikkoon, jota on käytetty hyväksi röykkiötä kasattaessa.
Noin sadan metrin päässä pohjoisessa, lähellä suon laitaa, on pieniä kasautuneita kivikkoja isompien kivien vieressä. Ne vaikuttavat luonnonmuodostumilta, mutta ilmeisesti Brändskogenin alueella inventoineet arkeologian harrastajat ovat pitäneet vastaavia kiveyksiä röykkiöinä.

Småbäckarna 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde oli aiemmin osa (ryhmä a) Pörtom-Småbäckarna -nimistä kohdetta, joka sijaitsee 150 metriä etelään, mutta vuoden 2009 inventoinnissa siitä erotettiin omaksi muinaisjäännöksekseen tämä kohde, Småbäckarna 2.
Kohde sijaitsee Småbäckarnan alueella Rainemossenin eteläpuolella olevilla moreeniharjanteilla. Kohteeseen johtaa metsäautotie, jonka molemmin puolin on röykkiöitä. Pohjanmaan museon arkeologi Pentti Risla tarkasti kohteen avohakkuun takia vuonna 2001. Hän havaitsi useita epämääräisiä kiveyksiä ja viisi selvää hautaa tien länsipuolisella, hakkuiden jälkeen äestetyllä, mäellä.
Vuoden 2009 inventoinnissa havaittiin, että myös tien itäpuolinen alue oli hakattu ja laikutettu. Tällä alueella kulkee matalia kaakko-luode -suuntaisia harjanteita, joilla sijaitsee matalia pieniä röykkiöitä, joukossa voi olla hautojakin. Ajan puutteen vuoksi aluetta ei ehditty laajemmin ja tarkemmin inventoimaan. Alue tulisi käydä läpi paremmin mikäli sinne kohdistuu maankäyttösuunnitelmia, koska siellä on ainakin Pörtom Hembugdsföreningenin ilmoitusten mukaan kymmeniä pieniä röykkiöitä. Mainittakoon vielä, että länsipuolinen alue, jonka Risla tarkasti vuonna 2001 kasvoi vuonna 2009 tiheää taimikkoa ja havaintomahdollisuudet olivat huonot.

Brändskogen 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Pirttikylän Brändskogenin alueella, Prekaryranin suoalueen luoteispuolella olevalla moreeniharjanteella. Brännskogsvägen kulkee 320 metriä kohteen länsipuolitse. Alue on kuivahkoa, mäntyä ja kuusta kasvavaa, kangasta.
Röykkiöt ovat vierekkäin noin 10 metrin etäisyydellä toisistaan. Eteläisemmän röykkiön läpimitta on noin kahdeksan metriä ja pohjoisemman noin kuusi metriä, röykkiöillä on korkeutta vajaa metri. Pohjoisemmasta röykkiöstä noin 30 metriä koilliseen on tervahauta, jonka halkaisija on noin 10 metriä.

Kryytimaankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Laihian eteläosassa, Rajavuoren länsirinteellä, puronotkon eteläpuolella, metsässä tien molemmin puolin pyyntikuoppia.Kohde sijaitsee Laihian eteläosassa, lähellä Jurvan rajaa, Rajavuoren lakialueen tuntumassa. Paikalla on luoteeseen, kohti Kaijannevaa laskeutuva, paikoin kallioinen, rinne, jonka alaosassa kulkee metsäautotielenkki. Rinne on perusteellisesti hakattu ja sen pohja on äestetty.Paikalla olevan tielenkin eteläosassa, sen molemmin puolin, on aikaisempien arkistotietojen perusteella 12 pyyntikuoppaa. Inventoinnissa 2009 paikalla dokumentoitiin yhdeksän kuoppaa. Kohde oli jossain määrin otettu huomioon alueen metsänpohjanuudistuksessa, mutta erityisesti tien pohjoispuolen vanhemmalla taimikkoalueella kasvillisuus oli peittänyt kuopat lähes täydellisesti. On mahdollista, että osa kuopista on tuhoutunut äestyksessä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Ahdaskallio/Porraskorvenrämäkkä (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Rajavuorella, suon erottamilla harjanteilla, kuoppia.
Kohde sijaitsee Rajavuoren laen kaakoispuolella, loivasti itään, kohti Porraskorvenrämäkän suoaluetta laskeutuvalla rinteellä. Paikalla kasvaa nuorta havupuuvaltaista istutusmetsää. Pohjakasvillisuutena ovat varpukasvit ja sammal.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella alueella ovat seuraavat rakenteet:
A) Rajavuoren itäpuolella, Ahdaskallion itärinteellä, Porraskorpi-nimiseen suonotkoon laskevassa rinteessä seitsemän kuoppaa rivissä, suon kapeimman kohdan vaiheilla.
B) Porraskorvenrämäkkä, Rajavuoren itäpuolella, edellisistä kuopista n 300 m itäkoilliseen, melkein niitä vastapäätä suon itäpuolella on metsässä näkyvissä neljä kuoppaa. Inventoinnissa 2009 Ahdaskallion puolella dokumentoitiin yhteensä neljä kuoppaa, joista yksi on tervahauta. Osa kuopista on loivapiirteisiä, jotkut huomattavan resentin näköisiä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Suon itäpuolella olevalta harjanteelta (Porraskorvenrämäkkä) ei yrityksistä huolimatta löytynyt yhtään kuoppaa. Mirja Miettisen tarkastaessa kohteen 1993 hän kertoo, että metsä äsken hakattu ja äestetty ja luultavaa on että kuoppia on alkujaan ollut enemmän. Alue on erittäin voimakkaasti äestetty ja on mahdollista, että kuopat ovat peittyneet tai kokonaan tuhoutuneet.

Rajavuori (399010087) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laihian eteläosassa, Kurikan rajan läheisyydessä, on Rajavuoren laella tilarajalla suuri röykkiö.
Kohde sijaitsee Laihian eteläosassa, lähellä Jurvan rajaa, Rajavuoren lakialueen tuntumassa, kallioalueen koillisreunalla. Paikalla on luoteeseen, kohti Kaijannevaa laskeutuva, paikoin kallioinen rinne. Rinne on melko puuton ja sen pohjakasvillisuutena on sammal ja varpukasvit. Alueella on useita hakkuaukeita, joissa on tehty äestystä.
Paikalla olevalla kallioisella rinteellä on melko suuri röykkiö, joka sijaitsee täsmälleen tilarajalla. Röykkiö on halkaisijaltaan n. 8 m ja korkeudeltaan 50-60 cm. Sen pinnalta on monin paikoin poistettu turpeet ja keskellä on tuoreen näköinen koekuoppa. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Teerivuori 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Teerinvuorentien ja Juhannuksentien välisessä metsässä, kallioalueen eteläreunalla, kaksi röykkiötä.
Kohde sijaitsee Teerivuorella, Teerivuorentien ja Juhannuksentien välisessä maastossa. Alueelle johtaa Juhannuksentieltä tilarajaa pitkin vanha tieura, joka päättyy äestetylle hakkuaukealle. Aukealta itään maasto on soistuvaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää, joka muuttuu paikoin kallioiseksi.
Kallioalueen eteläreunalla on kaksi röykkiötä. yksi röykkiöistä on huomattavan suuri ja sijaitsee maisemallisesti vaikuttavalla paikalla. Toinen röykkiöistä on vaikeammin havaittava ja sijaitsee rinteessä. Molempia röykkiöitä on kaiveltu. Tiedot röykköistä on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Teerivuori 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jurvantien läheisyydessä röykkiö ja latomus, tilarajalla metsämaastossa.
Kohde sijaitsee Jurvantien varressa, Jurvantien ja Juhannuksentien risteyksestä n. 420 m itäkaakkoon. Paikalla on melko iäkästä, havupuuvaltaista kasvatusmetsää kasvava harjanne, jonka laki on monin paikoin kallioinen. Alueelta n. 350 m pohjoiseen on valtava kivilouhos, jonka alueelta kallio on murskattu.
Paikalta on tiedot kolmesta röykkiöstä. Inventoinnissa 2009 alueelta dokumentoitiin yksi suuri röykkiö ja epämääräinen latomus. Suurempi röykkiö sijaitsee täsmälleen tilarajalla. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Nikkarinloukko 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Helaalannevan lounaisreunassa. Alueen lounaisreunassa kulkevan tien reunasta on 1985 tutkittu keittokuoppa. Jäännöksen tarkka sijainti on epävarma.
Kohde sijaitsee Nikkarin alueella lähellä Maalahden rajaa, Madesjoen yli johtavan Tuomirannantien varressa, joen pohjoispuolella. Paikalla olevilla metsäpalstoilla on eri vaiheissa olevaa kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta, paikoin soistuvaa ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista.
Vuonna 1985 tutkittu keittokuoppa ei ole enää löydettävissä ja se on sijainnut nykyisen Tuomirannantien leikkauksessa. Keittokuopan oletetun sijaintipaikan koillipuolelta, suuren siirtolohkareen läheisyydestä löytyi pieni latomus, joka on kalliopinnalla. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja arvioon.

Nikkarinloukko 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Helaalannevan pohjoisrannalla, Nikkarin laajalla muinaisjäännösalueella, röykkiöitä ja matalampia latomuksia. Muinaisjäännös on todettu 1880-luvulla ja 2009 inventoinnissa alueelta paikannettiin n. 30 röykkiötä.
Kohde sijaitsee Nikkarin alueella lähellä Maalahden rajaa, Madesjoen yli johtavan Tuomirannantien pohjoispuolella, joen pohjoispuolella. Paikalla olevilla metsäpalstoilla on kesäasutusta ja eri vaiheissa olevaa kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta, paikoin soistuvaa ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista.
Helaalannevan etelärannalla on korkeampi saareke, jonka päälle röykkiöt sijoittuvat noin kolmeen ryhmään. Osa röykkiöistä sijaitsee tuoreella hakkuuuaukealla, osa kesämökkien pihapiirissä ja osa n. 10-15 v. sitten äestetyllä alueella. Viimeksi mainitulla alueella röykiöitä oli todella vaikea löytää tiheän kasvillisuuden ja äestyksen vaikutuksesta. Suuri osa röykkiöistä lienee tuhoutunut metsänuudistuksessa. Alue on kuulunut 1700-luvun kartan mukaan pohjoisosastaan Perälän ja eteläosastaan Isokylän tiluksiin, mutta siirretty 1900-luvun alussa isonjaon järjestelyissä Torstilaan. Alueelle on perustettu Isokylän aikana Kallion torppa, jonka paikalla on nykyisin kesämökki. Mäen lounaisreunassa on ollut torppa, jonka tilukset on merkitty 1892 isonjaon täydennyskarttaan. Paikalla on nyt kesämökki. Tiluksista osa on metsittynyt. Tien koillispuolista metsää on hakattu ja uudistettu 2000-luvulla. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Hautasaari (1000014969) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Laihian eteläosassa, Kivi- ja Levalammen tekojärven länsirannalla, metsäsaarekkeessa viisi loivapiirteistä kuoppaa ryhmässä.
Kohde sijaitsee Laihian eteläosassa, Kivi- ja Levalammen tekojärven länsirannalla, Hautasaarentien pohjoispuolella. Paikalla on laajojen suoalueiden ympäröimä saareke, jonka laki nousee 87,50 m mpy korkeuteen. Alueella on laajoja hakkuuaukeita, jotka ovat hiljattain äestetty. Itse Hautasaaren kumpareen laella kasvaa iäkkäämpää, havupuuvaltaista istutusmetsää. Maasto on kivikkoista, sammalpeitteistä, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista. Aluskasvillisuutena on sammalta, heinää, lillukkaa, oravanmarjaa ja mustikkaa.
Paikalla olevan metsäisen mäen harjalla on viisi loivapiirteistä kuoppaa, joiden halkaisija on 1-3 m. Ympäristössä ja kasvillisuudessa on monin paikoin havaittavissa ihmisen toiminnan merkkejä ja on oletettavaa, että kuopat ajoittuvat historialliseen aikaan. Tiedot kuopista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Rajavuorenluhdat (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rajavuorella, Porraskorvenrämäkän pohjoisrannalla, tien molemmin puolin, historiallisen ajan asutus- ja elinkeinohistoriallisia jäännöksiä, joista osa pahoin tuhoutuneita metsänuudistuksessa.
Kohde sijaitsee Laihian eteläosassa, Porraskorvenrämäkkä-nimisen suoalueen pohjoisrannalla, Rajavuoren laelle johtavan tien varressa, sen molemmin puolin. Paikalla on eri kasvuvaiheessa olevia metsälohkoja ja osia niistä on melko hiljattain hakattu ja äestetty. Jäännösten läheisyydessä kasvaa melko kookasta kuusikkoa ja joitain katajia, aluskasvillisuutena on heinää, marjapensaita ja muita kulttuurikasveja.
Paikalla on useiden rakennusten kivijalkoja, kellarikuoppia, kiviaitoja ja raivausröykkiöitä. Kohde on melko pahoin tuhoutunut metsätyökoneiden jäljiltä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Kuusisaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Teerivuorentien itäpuolella, pitkänomaisella koillis-lounaissuuntaisella kapealla mäenharjanteella, soiden keskellä, kuusi asumuspainannetta rivissä.
Kohde sijaitsee Teerivuorella, tieltä rajalinjaa pitkin n. 800 m itäkaakkoon. Paikalla on kapea, metsäinen saareke, jolla kasvaa havupuuvaltaista, suhteellisen kookasta kasvatusmetsää. Maasto on melko kivistä, aluskasvillisuutena on sammalta, heinää, kanervaa ja puolukkaa. Harjanteen kaakkoon laskeutuvan rinteen alapuolella on ojitettu suoalue.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella paikalla on kuusi pyyntikuoppaa rivissä. Inventoinnissa 2009 havaittiin, että saarekkeen kaakkoisreunalla, suon läheisyydessä, on rivissä kuusi asumuspainannetta ja kaksi pienempää kuoppaa. Painanteet sijaitsevat melko kivisessä maastossa ja niiden valleissa on hyödynnetty luontaista kivikkoa. Jotkut painanteista ovat myös melko suurikokoisia ja syviä ja ne muistuttavat jossain määrin kohteen Kallionmaa 2 painanteita. Osia asuinpaikasta lienee tuhoutunut metsänuudistuksessa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Teerivuori 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Teerivuoren luoteispuolella, metsässä kalliolla, kaksi röykkiötä.
Kohde sijaitsee Teerivuorentien itäpuolella, tiestä n. 250 m itäkoilliseen, kallioalueella. Paikalla olevillä metsäpalstoilla kasvaa harvahkoa, havupuuvaltaista metsää. Metsäinen rinne laskee loivasti itään.
Paikalla olevan kalliopaljastuman itäpuolella on kaksi röykkiötä, joista yksi on metsässä loivassa rinteessä ja toinen tasaisella maapohjalla. Röykkiöt sijaitsevat melko lähellä nykyistä tilarajaa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erillikohteet-välilehdelle.

Ajoittamaton; Teerivuorentien itäpuolella, Saranevalta lounaaseen, neljä röykkiötä metsässä.
Kohde sijaitsee Teerivuorentien itäpuolella, Saranevan ojitetulta suolta n. 800 m lounaaseen. Paikalla on ympäristöstään hieman kohoava harjanne, jonka laki ja rinteet ovat erittäin kiviset, joita paikoin on raivattu. Alueella kasvaa harvahkoa mäntytaimikkoa, aluskasvillisuutena on heinää, puolukkaa, sammalta ja horsmaa. Paikalle on jätetty myös joitain kookkaampia säästöpuita.
Inventoinnissa 2009 paikalla olevan harjanteen laelta ja rinteiltä dokumentoitiin röykkiö, kaksi matalampaa latomusta sekä kaksi kasaa raivattuja kiviä. Kohteen ajoituksesta ei ajoituksesta ei voi saada viitteitä ilman arkeologisia kaivauksia. Läheisen Saranevanmäen kohteen kaivauksissa löydöttömän röykkiön alta löytyi kivikautista asuinpaikkakerrosta. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Tervahaudanmäki (1000014981) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri tervahauta Kaupinjuoksuntien eteläpuolella, harjanteen lounaisrinteessä.
Kohde sijaitsee Levanevan luonnonsuojelualueen pohjoispuolella, Kaupinjuoksuntien ja Untomontien välisellä alueella, tiestä rajalinjaa pitkin etelälounaaseen johtavan metsäautotien päässä. Paikalla on muuten soistuvasta maastosta kohoava koillis-lounaissuuntainen harjanne, jolla muuten erittäin kivinen maaperä muuttuu hienommaksi hiekaksi. Harjanteen laki on melko tasainen ja sen eteläkärjessä on terassimainen tasanne.
Tasanteen lounaisrinne laskee loivasti kohti suota ja siihen on kaivettu suuri tervahauta. Tervahauta on halkaisijaltaan 9-10 m ja syvyydeltään n. 2,5 m. Haudan lounaisreunalla oleva ränni on pituudeltaan n. 6 m. Peruskartan muinaisjäännösmerkki sijaitsee harjanteen koilliskärjessä, vanhan hiekkakuopan läheisyydessä. Toisaalta umpeenkasvaneen hiekanoton paikalla on alunperin saattanut olla iso tervahauta. Hiekkakuopan reunalla on vanha mökki ja hiekanottoon liittyvää rautaromua.

Kallionmaa 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaupinjuoksuntien varressa, kallion reunalla, matala röykkiö.
Kohde sijaitsee Levanevan luonnonsuojelualueen koillispuolella, Kallionmaan ylänköalueella, Kaupinjuoksuntien mutkan lounaispuolella, lähellä tien reunaa. Paikalla olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri-ikäistä, havupuuvaltaista istutusmetsää, muinaisjäännöksen läheisyydessä on tuore hakkuuaukea. Aluskasvillisuutena on kanervaa, puolukkaa, jäkälää ja sammalta.
Paikalla olevan kallion itäreunalla on halkaisijaltaan n. 6 m röykkiö, jonka korkeus on 40-50 cm. Sammalpeitteinen röykkiö sijaitsee melko lähellä nykyistä tilarajaa.

Rautakallio 7 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Rautakalliontien eteläpuolella, Helaalannevan pohjoisrannalla, harjanteen laella ja rinteillä 12 röykkiötä, kuusi latomusta ja kaksi kuoppaa.
Kohde sijaitsee Rautakalliontien eteläpuolella, laajan Helaalannevan pohjoisrannalla, Viikilänperkoo-nimisellä alueella. Paikalla on kaakko-luodesuuntainen harjanne, jolla olevalla metsäpalstalla kasvaa havupuuvaltaista kasvatusmetsää ja jonka aluskasvillisuutena on sammal ja varpukasvit, paikoin raivatulta vaikuttavilla alueilla heinä, oravanmarja ja lillukka.
Paikalla olevan harjanteen laella ja lounaaseen, kohti Helaalannevan rantaa, laskevalla rinteellä on yhteensä 12 röykkiötä, kuusi matalampaa latomusta ja kaksi keittokuopaksi tulkittua kuoppaa. Kuopat sijaitsevat aivan harjanteen luoteiskärjessä. Kivirakenteiden välissä tai niiden läheisyydessä on myös kivistä raivattuja aloja, joilla kasvillisuus muuttuu lehtomaiseksi. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän (länsipää) ja Suorttilan (itäpää) kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Ratikylään.
Länsipään osalta kyseessä ovat todennäköisesti samat röykkiöt, jotka Schvindt mainitsee 1899 inventoinnissa olevan Perälän Tuokon Rautakallion sarassa, Suorttilan raja-aidasta kiinni sekä Mikki Wiikin sarassa mäkirinteessä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Ajoittamaton; Rautakalliontien eteläpuolella, Helaalannevan pohjoisrannalla, rinteessä ja harjanteilla latomuksia, röykkiöitä ja raivattuja kivikoita.
Kohde sijaitsee Rautakalliontien eteläpuolella, Helaalannevan laajan suoalueen pohjoisrannalla. Paikalla on loivasti kohti etelää laskeutuva rinne, jossa on muutamia rinteestä kohoavia harjanteita. Alueen useilla metsäpalstoilla kasvaa tiheää, eri vaiheissa olevaa kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista. Näkyvyys tällä alueella on tiheän kasvillisuuden vuoksi huono.
Helaalannevalle laskeutuvalla rinteellä ja matalilla kumpareilla on varhaisempien arkistotietojen perusteella n. 20 röykkiötä. Inventoinnissa 2009 alueella dokumentoitiin seitsemän latomusta, neljä röykkiötä ja raivattuja alueita. Alue on paikoin voimakkaasti äestetty ja maasto on epätasaista ja vaikeakulkuista. Osa kivirakenteista lienee kokonaan tuhoutunut tai peittynyt aluskasvillisuuteen. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Suorttilan Hintsan tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa isonjaon järjestelyissä siirretty Yrjäälään. Chydenius on 1883 maininnut alueelta suuren röykkiön ja Schvindt 1899 inventoinnissaan 11 röykkiötä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Ahkiokivi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ahkiokiven kautta kulkee vanha reitti Laihian ja Jurvan välillä.
Kohde sijaitsee Laihian lounaisosassa, lähellä Jurvan rajaa, Vuodontieltä etelään risteävän Ahkiokiventien päässä, tieltä n. 250 m itäkaakkoon. Alue on erittäin soistuvaa ja ojitetuilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Aluskasvillistuutena on sammalta, suopursua, vaivaiskoivua, variksenmarjaa ja heiniä.
Soiden keskellä on suuri siirtolohkare, joka on halkaisijaltaan n. 5 m ja korkeudeltaan n. 3 m.

Koivuniemi (1000014977) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut Loukolan eli Koivuniemen torppa, jonka jäännökset erottuvat edelleen selvästi maastossa.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella, Hevosvallinrämäkän ja Helaalannevan suoalueiden välisellä kannaksella, Rautakalliontieltä n. 230 m etelään. Paikalla on loivasti etelään, kohti Helaalannevan pohjoisrantaa laskeutuva rinne, jossa on muutamia harjanteita ja soistuvia kohtia. Alueen metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Metsänpohja on kivistä ja äestyksen vaikutuksesta epätasaista. Aluskasvillisuutena on sammalta, varpuja ja heinää, soistumilla suokasvillisuutta.
Alueella olevan suurimman harjanteen eteläreunalla on vanha torpanpaikka, jossa on vielä löydettävissä useita asutukseen liittyviä kivirakenteita. Torpanpaikan läheisyydessä on raivauksen merkkejä sekä siihen liittyviä röykkiöitä. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Torstilaan. Kohde on pahoin tuhoutunut metsänuudistuksessa.
2023. Rekisteripisteestä (ETRS-TM35FIN P: 6984100 I: 236059) noin 170 m koilliseen kalliolla sijainneiden ja osin jo tuhoutuneiden tai vaurioituneiden röykkiöiden 1-4 rauhoitus on purettu. Museoviraston lausunto 3.5.2023 kajoamislupa-asiassa MV/00099/2023.

Potka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Helaalannevan pohjoisrannalla röykkiöitä neljässä ryhmässä
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella, Rautakalliontieltä n. 50 m etelään. Paikalla on loivasti etelään, kohti Helaalannevan pohjoisrantaa, laskeutuva rinne. Alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista, istutusmetsää. Aluskasvillisuutena on heinää, sammalta ja varpuja. Alue on monin paikoin pusikoitunut. Maapohja on äestyksestä epätasainen ja paikoin kivinen.
Alueella on röykköitä neljässä, melko hajanaisessa ryhmässä. Osa röykkiöistä lienee tuhoutunut metsänpohjan uudistuksessa. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän Potkan, Panun ja Jaaksin tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä läntisimmästä päästään Torstilaan ja itäosastaan Ratikylään. Schvindt mainitsee 1899 kertomuksessaan Perälän Rautakallion metsästä röykkiöitä, mutta niitä ei ole voitu tarkemmin paikallistaa. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin kolmella erillisellä alueella.
2023. Kiinteistöllä 399-418-9-9 sijainneiden erilliskohteiden 9 ja 10 rauhoitus on purettu (Museoviraston lausunto 3.5.2023 kajoamislupa-asiassa MV/00099/2023).

Miiluhaudanmäki 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaupinjuoksuntien eteläpuolella, harjanteen pohjoisreunalla, kolme miiluhautaa, kaksi kuoppaa ja kaivanto.
Kohde sijaitsee Kaupinjuoksuntieltä etelään, kohti Levanevan luonnonsuojelualueen pohjoisreunaa, pistävän metsäautotien varressa, Miiluhaudanmäki-nimisen harjanteen pohjoispuolella. Maasto alueella on soistuvaa, kivistä ja metsänuudistuksesta johtuen vaikeakulkuista. Mäenkumpareella ja sen läheisyydessä maalaji muuttuu hiekkaiseksi. Aluella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Miiluhaudanmäen pohjoispuolella olevalla pasltalla kasvaa harvahkoa kangasmetsää, aluskasvillisuutena on sammalta, mustikkaa, kanervaa ja variksenmarjaa.
Harjanteen pohjoiskärjessä, kallioiden keskellä, on hiekkainen tasanne, jossa on kolme miiluhautaa, kaksi kuoppaa ja yksi syvempi kaivanto, jossa on myös mahdollisia miiluhaudan jäännöksiä. Haudat ovat muodoltaan suppilomaisia ja yhden haudan viereen tehdyssä koepistossa oli ehjän huuhtoutumiskerroksen alla voimakas, hiiltynyt kerros. Kahden selkeimmän haudan reunoilla oli pienempiä kuoppia, mahdollisia ilmanottoaukkoja. Hautojen läheisyydessä on merkkejä vanhasta, raivatusta tieurasta. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Loppelankorpi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jokikylän metsätien eteläpuolella, kivisen mäen eteläreunalla, röykkiö ja mahdollisia raivattuja tasanteita.
Kohde sijaitsee Jokikylän metsätien eteläpuolella, tieltä rajalinjaa pitkin n. 1,2 km lounaaseen. Paikalle johtaa idempänä vanha, lähes umpeenkasvanut, metsäautotie. Paikalla on 60 m mpy korkeuskäyrää seuraava, länteen pistävä niemi, jonka laki on hyvin kivinen. Paikalla olevalla metsäpalstalla kasvaa melko iäkästä, havupuuvaltaista metsää. Aluskasvillisuutena on sammalta, varpuja ja paikoin heinää ja oravanmarjaa. Muuten kivisessä maastossa on paikoin tasanteita, jotka vaikuttavat raivatuilta.
Paikalla olevan harjanteen eteläreuna laskee paikoin jyrkästi etelään, kohti ojitettua suota. Harjanteen reunalla on röykkiö ja sen ympäristössä raivatulta vaikuttavia alueita. Tasanteille tehtiin useita koepistoja, joista yhdestä löytyi likamaata. Mitään löytöaineistoa ei koepistoissa havaittu. Kohteelta on matkaa läheisille Hakomäennevan röykkiöille alle kilometri itään. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin alakohteet-välilehdelle.

Hollonhakkoos (Työ- ja valmistuspaikat)
Pronssikautinen; Viirikallion itäosassa, kapean harjanteen päällä ja reunoilla, n. 20 kuoppaa, joista suuri osa keittokuoppia.
Kohde sijaitsee Viirikallion laajan muinaisjäännösalueen itäosassa, Tyllijoentieltä rajalinjaa seuraavaa metsäautotietä n. 230 m luoteeseen. Paikalla on n. 300 m pitkä, n. 50 m leveä, lounais-koillissuuntainen harjanne, jonka korkeimmat osat ulottuvat n. 33 m mpy korkeuteen. Maaperä harjanteella on melko kivinen ja se on äestetty 10-15 vuotta sitten. Alueella kasvaa nuorehkoa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää, jonka aluskasvillisuutena on sammalta, puolukkaa, heinää ja oravanmarjaa.
Paikalla olevan harjanteen päällä, reunoilla ja lounaispuolella on aikaisempien arkistotietojen perusteella 17 keittokuoppaa. Inventoinnissa 2009 kaikki alueella havaitut kuopat kairattiin ja suuri osa niistä todettiin keittokuopiksi. Kuoppia on lounais-koillissuuntaisella, yht. n. 450 m pitkällä vyöhykeellä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.

Ylijoki (1000014997) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Madesjoen pohjoisrannalla, Ylijoen tilan takametsässä, suuri tervahauta ja sen läheisyydessä muita historiallisen ajan toimintaan liittyviä rakenteita.
Kohde sijaitsee Madesjoen etelärannalla, Poolantien ja Madesjoentien risteyksestä n. 320 m lounaaseen. Paikalla olevan Ylijoen tilan pellon luoteispuolella kohoaa metsäinen mäki, jolla kasvaa iäkästä, kuusipuuvaltaista metsää. Maalaji alueella on moreeni. Aluskasvillisuutena on sammalta, oravanmarjaa, lillukkaa, heinää ja yhden vanhan kuusen juurella versoo humala.
Kaakkoon laskeutuvassa rinteessä on suuri tervahauta. Tervahaudan ympäristössä on useita pienempiä kuoppia ja talon isäntä kertoi, että pikkupojat ovat tutkineet tervahautaa koekuopin. Ympäristössä on useita, suuria kuonankappaleita. Inventoinnissa 2009 tervahaudalta itään sijaitsevan pellon pohjoisreunalla havaittiin kuona-alueita ja peltoraunio. Salaojan kaivussa oli samalla pellolla tavattu nokimaakuoppa. Pellon itäpuolella Madesjokea ruopatessa 1970-luvulla oli löytynyt puisia siltarakenteita, jotka ajoittuvat historialliseen aikaan. Siltapuita oli edelleen jäljellä heinäkuussa 2009 Madesjoen penkereessä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Poola 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Poolantien ja Madesjoentien risteysalueella, metsässä, vierekkäisillä kallioilla, kaksi röykkiötä.
Kohde sijaitsee Madesjoen pohjoisrannalla, Poolantien ja Madesjoentien risteyksen läheisyydessä, Poolantien länsireunalla, tiestä n. 250 m länteen. Paikalla kasvaa melko iäkästä, havupuuvaltaista kasvatusmetsää, joka lienee äestetty 80-luvulla. Aluskasvillisuutena on sammalta, puolukkaa ja mustikkaa, kallioalueilla jäkälää.
Paikalla olevilla suon reunustamilla kallioilla on kaksi röykkiötä. Röykkiöt ovat melko pahoin hajotettuja, mutta ne sijaitsevat hienolla paikalla kallion reunalla ja niistä on näkyvyys toisilleen. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Poola 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Yksittäinen röykkiö Poolantien varressa, lähellä Madesjoen siltaa.
Kohde sijaitsee Madesjoen pohjoisrannalla, Poolantien ja Madesjoentien risteyksen läheisyydessä, Poolantien länsireunalla. Paikalla kasvaa melko iäkästä, havupuuvaltaista kasvatusmetsää, joka lienee äestetty 80-luvulla. Aluskasvillisuutena on sammalta, puolukkaa ja mustikkaa.
Tien reunassa olevan kallion päällä olevassa syvennyksessä on latomus. Latomus on siis kuopassa ja se on halkaisijaltaan n. 5 m ja korkeudeltaan 15-20 cm. Monin paikoin lähes maantasaisen latomuksen reunakiveys erottuu melko selvästi. Latomuksen keskiosaa on pengottu.

Möllinkorvenneva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tampereentien lounaispuolella, Jokikylän metsätien pohjoispuolella, vanhalta talvitieltä n. 400 m itään, kivikkoisella harjanteella röykkiö.
Kohde sijaitsee Tampereentien lounaispuolella, Jokikylän metsätien pohjoispuolella, tieltä rajalinjaa pitkin kulkevaa uutta metsäautotietä n. 930 m pohjoiseen. Paikalla olevalla tuoreella hakkuaukealla on matala harjanne, jossa maaperä on hyvin kivistä. Alueella on tehty perusteellista maanmuokkausta, joten entisestäänkin kivinen maasto on muuttunut epätasaiseksi ja vaikeakulkuiseksi. Paikalla kasvaa muutamia säästöpuita, aluskasvillisuutena on horsmaa ja heinää.
Harjanteen keskiosassa on röykkiö, joka on halkaisijaltaan 7-8 m ja korkeudeltaan 40-50 cm. Röykkiön pinta on äestetty monin paikoin rikki ja sen keskiosa on melko perusteellisesti kaiveltu. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Sirkki 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöitä Poolantien molemmin puolin, metsäisessä maastossa, kuivatetun Irunjärven pohjoispuolella.
Kohde sijaitsee Poolantien ja Välikyläntien risteyksen läheisyydessä, kuivatetun Irunjärven koillisrannalla, Poolantien eteläreunalla. Paikalla on loivasti lounaaseen, kohti Irunjärveä laskeutuva metsäinen rinne. Alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheessa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Metsässä on paikoin havaittavissa vanhoja, umpeenkasvaneita peltotilkkuja ja niihin liittyviä ojia. Näillä alueilla kasvaa vanhaa kuusikkoa, aluskasvillisuutena on sammalta, saniaista ja ketunleipää.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella tien eteläpuolella on neljä röykkiötä ja tien pohjoispuolella, kalliolla yksi. Inventoinnissa 2009 Irunjärven rantoja dokumentoitiin pikaisesti ja alueen röykkiöistä saatiin hyvä yleiskäsitys. Tämän osan kivirakenteista jotkut sijoittuvat nykyisille tilarajoille ja todennäköisesti kaikki liittyvät Irunjärven rantojen historiallisen ajan asutukseen. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja arvioon.

Irunjärvi 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Poolantien eteläpuolella, kuivatetun Irunjärven itärannalla, röykkiöitä ja historiallisen ajan asutuksen merkkejä.
Kohde sijaitsee Poolantien ja Välikyläntien risteyksen läheisyydessä, kuivatetun Irunjärven itärannalla, Poolantiestä n. 400 m etelään. Paikalla on loivasti länsilounaaseen, kohti Irunjärveä laskeutuva metsäinen rinne. Alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Metsässä on paikoin havaittavissa vanhoja, umpeenkasvaneita peltotilkkuja, kiviaitoja ja niihin liittyviä ojia. Näillä alueilla kasvaa vanhaa kuusikkoa, aluskasvillisuutena on sammalta, saniaista ja ketunleipää. Umpeenkasvaneilla, äestetyillä alueilla kasvaa nuorta koivikkoa, kivirakenteiden läheisyydessä paikoin vadelmaa ja puutarhamarjapensaita, aluskasvillisuutena on heinää.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella Irunjärven itärannalla on n. 50 röykkiötä ja keittokuoppa. Inventoinnissa 2009 Irunjärven rantoja dokumentoitiin ja alueen röykkiöistä saatiin hyvä yleiskäsitys. Tämän osan kivirakenteista kaikki vaikuttaisivat liittyvän Irunjärven rantojen historiallisen ajan asutukseen. Jotkut röykkiöistä olivat huomattavan suurikokoisia. Keittokuoppahavaintoa yritettiin myös jäljittää, mutta sitä ei ollut enää löydettävissä kyseisen alueen voimakkaasta äestyksestä johtuen. Alueen koillisosassa oli muutamia epämääräisiä raivauskivikoita. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja arvioon.

Kurunsaari 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Murhaastontien eteläpuolella, Sahaluoman pohjoisrannalla, kallioisilla kumpareilla röykkiöitä, keittokuoppia ja asuinpaikka.
Kohde sijaitsee Keskikylässä, Murhaastonkankaan etelärinteellä, Sahaluoman etelärannalla. Paikalle johtaa Murhaastontieltä etelään johtava, lähes umpeenkasvanut, tieura, joka päättyy pellon reunaan. Sahaluoman etelärannalla kohoaa Kurunsaaren paikoin kallioinen mäki, jolla on tehty keväällä 2009 harvennushakkuu. Alueella kasvaa harvahkoa puustoa, maasto on kivistä, korkeammilla paikoilla kallioista ja aluskasvillisuutena on sammalta, heinää ja varpuja.
Saarekkeen länsireunalla, kallioisilla kumpareilla on ainakin neljä röykkiötä ja alueen eteläosassa olevalta kumpareelta löytyi toukokuussa 2009 kivi- ja/tai pronssikautinen asuinpaikka. Harvennushakkuusta johtuen maanpinta oli monin paikoin rikkoutunut, puita kaatunut ja kasvillisuus poistettu ja alueella havaittiin ainakin viisi keittokuoppaa ja niiden lähellä olevassa tuulenkaadossa runsaasti kvartsia, palaneita kiviä sekä likamaata. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.

Vahvasalo 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tyllijoentien kaakkoispuolella, luontaisessa kivikossa, neljä kuoppaa.
Kohde sijaitsee Tyllijoentien kaakkoispuolella, Vahvasalontien pohjoiseen pistävän metsäautotien varressa, tien mutkasta n. 60 m luoteeseen. Paikalla on luontainen kivikko, joka on halkaisijaltaan n. 50 m. Metsäpalstoilla kivikon ympärillä kasvaa nuorehkoa, mäntyvaltaista metsää, aluskasvillisuutena on jäkälää, sammalta ja puolukkaa.
Rakkakivikossa on ainakin neljä kuoppaa. Kivikko on merkitty maanmittarin 1800-luvun kartalle "sukukumpuna". Kivikko on kaakko-luodesuuntainen ja sen kivet ovat halkaisijaltaan keskimäärin 20 cm. Tiedot kuopista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Kalliolaakso 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Santaloukontien eteläpuolella, metsäisessä rinteessä, pahoin tuhoutuneiden röykkiöiden jäännöksiä.
Kohde sijaitsee Santaloukontien varressa, tieltä n. 200 m kaakkoon. Paikalla on loivasti etelälounaaseen, kohti Häjyluhtaa, laskeutuva metsäinen rinne. Paikalla kasvaa melko iäkästä, havupuuvaltaista metsää. Kivinen maanpinta on paksun sammalen peitossa.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella alueella on ryhmässä v. 1952 todetut yhdeksän röykkiötä: läpimitta 2-6 m välillä, kaikki enemmän tai vähemmän kaiveltuja jo 1952.
Kohde tarkastettiin pikaisesti 2009 inventoinnissa ja metsäisessä rinteessä havaittiin muutamia, epämääräisiä, sammalpeitteisiä röykkiön jäännöksiä. Selkeimpään kivirakenteista oli kaivettu halkaisijaltaan n. 3 m laaja, syvä kuoppa. Itse rakenteen halkaisija oli n. 6 m. Alueella joskus sijainneet röykkiöt ovat pahoin tuhoutuneet.

Koskimaa (1000015008) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö ja kivistä raivattu alue Rajamäentien läheisyydessä, metsäisellä kumpareella.
Kohde sijaitsee Isonkyläntien ja Pukkalantien välisellä alueella, alueen läpi kulkevalta Rajamäentieltä n. 270 m lounaaseen. Paikalla on laajalle peltoalueelle luoteeseen pistävä niemeke, jolla olevalla metsäsaarekkeella kasvaa melko iäkästä, kuusipuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto saarekkeella on kivistä. Aluskasvillisuutena on sammalta ja varpuja.
Harjanteen eteläreunalla, kalliopinnalla on röykkiö, jota on pahoin hajotettu. Paavo Alkio on vieraillut paikalla ja kutsunut rakennetta "käräjäympyräksi". Röykkiöltä pohjoisluoteeseen kulkee kivistä raivattu alue, kuin vanha tieura, jonka reunoille on siirretty kiviä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Pörtom-Mässmossbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n länsipuolella, Pirttikylästä Velkmosseniin johtavan Velkmossenvägenin eteläpuolella. Tieltä erkanee Långgjutanille vievä metsäautotie, jonka varrella kohde sijaitsee, noin 250 metriä risteyksestä. Röykkiöt ovat tien itäpuolella aivan tien tuntumassa. Pohjoisempi röykkiö näkyy tielle, eteläisempi on metsän peitossa.
Röykkiöt ovat pienellä moreenikumpareelle, jota ympäröivät soiset metsäalueet. Pohjoisempi röykkiö on läpimitaltaan noin 10 metriä ja sen korkeus on vajaa metri. Röykkiön laita on vain noin kolmen metriä tiestä.
Eteläisemmän röykkiön kokoa on vaikea arvioida tiheän kasvillisuuden takia, aiempien tietojen mukaan se on noin 8 metriä leveä. Röykkiö sijaitsee noin 8-10 metriä tien reunasta.

Hevosvallinrämäkkä 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rautakalliontien pohjoispuolella, suon pohjoisrannalla, neljä röykkiötä ja kaksi latomusta tilarajojen läheisyydessä ja läheisellä kumpareella.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoispuolella, Hevosvallinrämäkkä-nimisen ojitetun suoalueen pohjoisrannalla. Paikalla on metsänuudistusalue, jossa on muutamia ympäristöstään hieman kohoavia harjanteita. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla on eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta, paikoin ojitettua suota ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 47 röykkiötä tai latomusta, kolme mahdollista keittokuoppaa ja ns. käräjäkivet. Nämä havainnot on saatu Hevosvallinrämäkän pohjois- ja koillisosista ja käsittävät tässä inventointikertomuksessa kohteet Hevosvallinrämäkkä 1, 2, 3 ja 4. Inventoinnissa 2009 tältä alueelta dokumentoitiin kolme röykkiötä ja kaksi latomusta. Kaksi sijoittuvat tilarajoille tai niiden läheisyyteen, muut matalalle kumpareelle. Alue on äestetty ja siten maasto on epätasainen ja vaikeakulkuinen. On todennäköistä, että suuri osa Hevosvallinrämäkän röykkiöistä on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Torstilaan.

Hevosvallinrämäkkä 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rautakalliontien pohjoispuolella, suon pohjoisrannalla, röykkiö ja latomuksia tilarajojen läheisyydessä.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoispuolella, Hevosvallinrämäkkä-nimisen ojitetun suoalueen pohjoisrannalla. Paikalla on melko tuore hakkuuaukio, jossa on muutamia ympäristöstään hieman kohoavia harjanteita, joiden laki on paikoin kallioinen. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla on eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja siitä johtuen erittäin vaikeakulkuista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 47 röykkiötä tai latomusta, kolme mahdollista keittokuoppaa ja ns. käräjäkivet. Nämä havainnot on saatu Hevosvallinrämäkän pohjois- ja koillisosista ja käsittävät tässä inventointikertomuksessa kohteet Hevosvallinrämäkkä 1, 2, 3 ja 4. Inventoinnissa 2009 tältä alueelta dokumentoitiin röykkiö, neljä matalampaa latomusta ja epämääräisempi kiveys. Lähes kaikki rakenteet sijoittuvat tilarajoille tai niiden läheisyyteen. Alue on äestetty ja maasto on epätasainen ja vaikeakulkuinen. Alue on erityisesti kyykäärmeiden suosiossa. On mahdollista, että osa röykkiöistä on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Torstilaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Nikkarinloukko 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaisosassa, Madesjoen pohjoispuolella olevalla laajan metsäalueen lounaisosassa sijaitsevan Nikkarinloukon talojen pihapiirissä. Maasto on hiekkamoreenia, jossa on useita ympäröivistä suomaista kohovia harjanteita ja selänteitä.
Alue on kuulunut 1700-luvun kartan mukaan Kumarlan tiluksiin ja sinne on perustettu useita torppia. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Maunulaan (Luhtala - Greinman). Chydenius tarkoittaa 1883 kertomuksessaan mainituilla Kumaran Rautakallion Madesjoen puoleisessa mäessä sijainneilla röykkiöillä todennäköisesti juuri näitä jäännöksiä. Kuvauksessa kerrotaan, että röykkiöitä on ollut toistaa sataa ellei satoja, mutta niitä olisi purettu tiluksia raivattaessa ja käytetty rakennusten perustuksiin. Kuvauksen mukaan yhdestä röykkiöstä olisi löydetty posliinia, luita, hiiltä ja kuparia (pronssia?). Röykkiöitä on arveltu olleen jopa satoja. Suurin osa niistä on todennäköisesti tuhoutunut 1900-luvun alkuun mennessä. Vuoden 1952 inventoinnin mukaan Pihlajamäen torpan kaakkoispuolella on ollut 21 röykkiötä, asutuksen seassa ja ainakin yksi myllynpohjaksi raivattuna. Alue on talojen pihapiiriä ja useimmat jäännökset on todennäköisesti hävitetty.

Pörtom-Raineuddarna (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Raineuddarna sijaitsee Rainemossenin eteläpuolella, noin 700 metriä Maalahden rajasta. Noin 200 metriä kohteen eteläpuolelle päättyy metsäautotie. Kohde tarkastettiin vuoden 2009 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan kohteesta tunnetaan useita kymmeniä röykkiöitä, Pörtom Hembygdsföreningenin vuonna 1977 tekemän kartoituksen mukaan 49 kpl. Röykkiöt ovat pieniä, halkaisijaltaan 2-4 metriä, osassa röykkiöistä on punaisia hiekkakivilaattoja pintakivien joukossa. Röykkiöistä on yksi tutkittu ja se oli löydötön. Tutkimuksia tehneen Mirja Miettisen mukaan röykkiöt ovat kuitenkin todennäköisimmin hautoja.
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin, että kohde kasvaa vesakkoa ja taimikkoa ja pienten röykkiöiden havaitseminen on vaikeaa. Alue käytiin läpi muinaisjäännöksen rajojen määrittämiseksi, samalla otettiin koordinaatit 19 röykkiöstä.
Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiöalue sijaitsee Pirttikylä-Petolahti maantien eteläpuolella olevan pitkänomaisen Rainemossenin eteläosassa, Krankkärretin länsi-etelä ja itäpuolilla, suon reunoilla pienillä mäenkumpareilla. Maasto on osaksi aivan matalaa ja soistunutta metsämaastoa. Röykkiöitä on useana ryhmänä erillisillä kumpareilla lähes kilometrin pituisella alueella. Osa erottuu maastossa selvästi. Niiden läpimitta vaihtelee 3 ja 10 metrin välillä, tavallisimmin koko on 4-5 m. Röykkiöt ovat matalia ja vahvan kasvillisuuden peitossa. Isommissa on penkomisjälkiä ja näkyvissä reunakehää. Suurin röykkiö sijaitsee tilan 11:68 maalla alueen eteläosassa. Sen läpimitta on noin 10 metriä ja siinä on hiekkakivilaakoja pinnalla.
Aluetta ei ole tarkasti kartoitettu eikä röykkiöiden tarkka lukumäärä ole tiedossa. Alueen keskikoordinaatti: 6973523/3219250

Pörtom-Småbäckarna (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Rainemossenin kaakkoisreunalla, metsäautotien päässä, matalla mäenharjanteella, jossa on kaksi ryhmää pieniä ja matalia röykkiöitä.
a) tien lähellä, vanhassa metsässä, tasaisella on maalla useita kymmeniä röykkiöitä. Pääosa on pieniä ja matalia. Ne ovat metsämaastossa ja vaikeasti erotettavia. Suurimpien (3 kpl) läpimitta on 4-5 m, niissä on keskellä pengotut kuopat. Näiden lähellä on pieniä, matalia ja sammaloituneita röykkiöitä, joista osa jäänyt puutavarapinojen alle tien kääntöalueen reunalla. Alueen keskikoordinaatti: 6973234/3220299.
b) edellisistä noin 200 m kaakkoon, tien lähellä, matalalla metsäisellä mäellä, on samanlaisia pieniä kasvillisuuden peittämiä röykkiöitä, joiden tarkka lukumäärä on laskematta. Tiedot perustuvat Pörtom hembygdsföreningenin ilmoittamiin määriin, jotka lienevät lähellä todellisia.
Kaikki alueen röykkiöt eivät välttämättä ole hautoja. Pienimmät saattavat olla viljelysröykkiöitä eri ajanjaksoilta. Ryhmän a röykkiöt ovat vahingoittuneet metsä-äestyksessä vuonna 2001
Vuoden 2009 inventointi: Miettisen kohde b on tämä kohde ja kohteesta a muodostettiin uusi kohde, Småbäckarna 2. Kohde sijaitsee Småbäckarna -nimisellä alueella sen poikki kulkevan kaakko-luode -suuntaisen metsäautotien molemmin puolin sekä tältä tieltä länteen erkanevan ajouran molemmin puolin parinsadan metrin matkalla. Alue on kuivahkoa kangasta. Röykkiöitä havaittiin 24 kpl, ne ovat läpimitaltaan 4-6 metriä ja korkeudeltaan puolisen metriä. Röykkiöt erottuvat melko selvästi maastossa. Alueella on tehty metsän harvennusta ja osa raivausjätteistä on kasattu röykkiöiden päälle.

Pörtom-Velkanebäcken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Pirttikylä-Petolahti maantien eteläpuolella, Rainebäckin taloista noin 1400 metriä etelään, Velkanebäckenin länsipuolella 100 metriä, Rainebäckin viljelysaukean eteläreunasta 200-300 metriä etelään. Aukeaksi hakatulla alueella on ollut tarkastuksen aikaan näkyvissä parikymmentä pientä matalaa kiviröykkiötä, joitain lisää viereisessä metsässä. Alueen koko on noin 150x100 metriä. Pörtom Hembygdsföreningenin laskujen mukaan röykkiöitä on ainakin 40, mutta aluetta ei ole tarkasti kartoitettu.
Todetut röykkiöt ovat matalia, useat isojen maakivien vieressä tai ympärille koottuja. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee 1,4 ja 4 metrin välillä. Useimmissa röykkiöissä on paksu turve ja heinä päällä, joitain on pengottu ehkä vuosia sitten.
A.M.Tallgren on kaivanut alueella viisi röykkiötä vuonna 1912. Niiden paikallistamista vaikeuttaa yleiskartan puuttuminen.
Vuoden 2009 inventointi: Kohde sijaitsee Velkanebäckenin länsipuolella, Maalahden rajan tuntumassa. Alue on kuusimetsää kasvavaa kangasta, maaperä moreenia. Tarkastuksessa alueelta löytyi 17 sammaloitunutta röykkiötä, joiden halkaisija vaihtee kolmesta seitsemään metriin ja korkeus on yleensä puolisen metriä. Osa röykkiöistä on kasattu ison kiven viereen. Röykkiöt ovat noin 200 x 200 metrin kokoisella alueella 27-30 metrin korkeudella. Röykkiöitten sijainti painottuu kohteen pohjoisosaan, missä on kymmenen röykkiötä, etelässä on yksi kolmen röykkiön rypäs ja loput neljä röykkiötä ovat hajallaan kohteen itäosassa.
Inv. 2023: Kohteen pohjois- sekä itärajaa tarkastettiin suunnitellun sähkönsiirtoreitin vaikutusalueelta. Havaittiin vain kaksi röykkiöitä, jotka ovat ilmeisesti vuoden 2009 inventoinnin röykkiöt 13 ja 17. Röykkiöiden paikkatietoja tarkennettiin. Rekisteriin rajatusta röykkiöiden alueesta noin 65 metriä pohjoiseen havaittiin yksi uusi röykkiö (röykkiö 18).

Pörtom-Brännlandet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Miettinen: Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n ja Närpiönjoen länsipuolella, jokilaakson viljelysaukean länsireunalla kulkevalta Strandvägeniltä 300-800 metriä länteen. Maasto on metsämaata, jossa on neljällä erillisellä moreenikumpareella (ryhmät a-c) röykkiöitä kaikkiaan 12 kpl (ks. erilliskohteet), usean eri tilan metsämailla. Röykkiöiden koko vaihtelee 9 ja 5 metrin välillä, osa pyöreitä, osa pitkänomaisia, useissa on penkomisen jälkiä.
Vuoden 2009 inventointi: Miettisen mainitsemista kohteista ja yhdestä muusta on muodostettu tämän lisäksi kolme muuta kohdetta Brännlandet 2-4.
Tässä kyseisessä kohteessa röykkiöitä on kaksi kappaletta. Ne sijaitsevat noin 550 metriä vanhan Vaasantien länsipuolella olevalla moreeniharjanteella, joka kasvaa tiheää nuorta mäntytaimikkoa. Röykkiöt sijaitsevat aivan vierekkäin. Niiden halkaisija on noin 9 metriä ja korkeus puolisen metriä, molemmissa on keskellä kuoppa.

Pörtom-Prekamyron (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Aiempi kuvaus, Miettinen: Röykkiö sijaitsee Raineåsenilla, Småstenrösbackenin isoista röykkiöistä (605010005) noin 1,18 km länteen. Moreenimäellä on erillinen iso, komea ja hyväkuntoinen röykkiö. Paikalle on matkaa metsäautotien päästä koillisesta noin 300 m. Röykkiön läpimitta on 14 metriä, korkeus runsaat 1 metri. Röykkiö on tehty luontaiselle kumpareelle. Paikka oli vanhaa metsää tarkastuksen aikaan vuonna 1977.
Vuoden 2009 inventointi: Todettiin, että röykkiö on säilynyt aiemmin mainitussa kunnossa. Röykkiön länsipuolelle oli kuitenkin rakennettu pieni mökki, väliin oli jätetty muutaman metrin suoja-alue. Inventoinnin yhteydessä ei selvitetty, onko mökin rakentamisesta oltu yhteydessä Museovirastoon, joka tapauksessa mökki pilaa vaikuttavan hautamonumentin maisemaa.

Pörtom-Småstenrösbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pirttikylän pohjoisosassa, metsäisessä mäkimaastossa, metsäautotien itäpuolella. Moreenimäellä on seitsemän hautaröykkiötä, joista kaksi on hyvin suurta ja komeaa (läpimitat 11,5 ja 17 m). Muut röykkiöt ovat matalampia, läpimitaltaan 5-8 m. Toista suurista röykkiöistä on osittain tutkittu 1950-luvun alussa. Kaikki röykkiöt ovat hyväkuntoisia, näyttävällä paikalla mäellä. Pörtom Hembygdsföreningenin 1980-luvulla pystyttämät opasteet ovat tien vierellä. Sijainniltaan ja muodoltaan röykkiöt ovat tyypillisiä pronssikautisia hautaröykkiöitä. Niistä ei ole ajoittavia löytöjä. Röykkiöt kuuluvat Pohjanmaan komeimpiin ja ne ovat valtakunnallisia suojelukohteita.
Röykkiöt on numeroitu 1-13 Pörtom Hembygdsföreningenin laatimassa kartassa, röykkiöistä suurimmat ovat nrot 6 ja 7. Vuoden 2009 inventoinissa havaittiin, että alue alkaa hiljalleen vesakoitumaan ja olisi kunnossapidon tarpeessa, samoin kohteeseen tehdyt penkit ovat lahonneet ja tarvitsevat kunnostusta.

Pörtom-Styvasback (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Vuoden 2009 inventointi: Noin 150 metriä Styvasbackenin rakennuksista itään olevalla mäellä havaittiin yksi matala röykkiö. Mäen länsireunaa pitkin kulkee tie Velkmossvägeniltä tilan pihaan. Alueella voi olla niitä enemmänkin, mutta vanha hakkuuaukea kasvoi inventointiajankohtana tiheää vesakkoa, heinää ja horsmaa, joten havaintojen teko oli vaikeaa. Mikäli alueelle kohdistuu maankäyttösuunnitelmia, se tulisi vielä tarkastaa. Samassa yhteydessä löydettiin kaksi uutta röykkiökohdetta tien lounaispuolella olevilta kumpareilta: Styvasbacken 2 ja 3.
Aiempi kuvaus: Viljelyröykkiöt sijaitsevat Pirttikylän länsiosassa, Velkmossenin maantien eteläpuolella, Brännskogeniin vievän tienhaaran lounaispuolella noin 500 metriä. Maasto on hiukan lounaaseen viettävä metsäinen rinne Styvasbackenilla, rakennusten (vuoden 1970 kartalla myös itäisemmät rakennukset ovat merkittynä) itäpuolella. Vanhojen ulkorakennusten takana on 3-4 matalaa, pientä ja epämääräisen näköistä kivikasaa noin 40 x 50 metrin alueella. Kivikasoissa on kaivelujen jälkiä. Ne eivät näytä hautaröykkiöiltä, vaan saattavat olla todennäköisesti historiallisen ajan viljelyyn tai raivaukseen liittyviä. Vuoden 2003 tarkastuksessa ei löytynyt tästä koordinaattipisteestä mitään latomuksiksi tulkittavaa. Sijaintitieto saattaa olla virheellinen.
Vuoden 1987 peruskartalla on muinaisjäännösmerkki näistä 500 metriä lounaaseen, mutta Museovirastolla ei ole tietoa haudoista tässä paikassa.

Pörtom-Fallback/Dalsback (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8:n ja Gevanebäckenin länsipuolella, metsäautotien mutkan kohdalla, tieltä noin 100 metriä pohjoiseen, metsässä. Paikalla on kaksi hautaröykkiötä.
1) eteläisempi röykkiö, jonka läpimitta on 8 metriä ja sen keskellä on kuoppa.
2) edellisen parina on samantyyppinen röykkiö, jonka läpimitta on 8 m.
Molemmat röykkiöt ovat hyvin näkyvillä. Röykkiöiden eteläpuolella on pieniä kivikasoja, joita ei ole enemmin noteerattu.
Vuoden 2009 inventointi: Röykkiöt olivat aiemman kuvauksen mukaisessa kunnossa. Alue kasvaa tiheää, noin 25-vuotiasta, mäntymetsää. Röykkiöiden lisäksi havaittiin röykkiöistä noin 50 metriä etelään halkaisijaltaan noin puolitoistametrinen ja syvyydeltään noin puoli metriä oleva kuoppa (ks. erilliskohde). Kuopan ja röykkiöiden välissä oli myös muutamia muita epämääräisiä kuoppia. Kuopat voivat olla keittokuoppia. Havaintojen teko ja kuoppien paikallistaminen alueella oli vaikeaa tiheän puuston takia. Muinaisjäännösalueen rajaus perustuu havaittuihin rakenteisiin ja topografiaan.

Pörtom-Södrahagback (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat pitkänomaisen mäenharjanteen pohjoispäässä, valtatie 8:n itäpuolella noin 640 metriä ja Närpiönjoen eteläpuolella, Sandåsenin talosta runsaat 100 metriä pohjoiseen. Mäenharjanteella on vuonna 1975 tehty aukkohakkuualue tien itäpuolelle. Mäen etelä-lounaisrinteessä korkeimman kohdan lähellä on kaksi matalaa, hiukan vaikeasti havaittavaa kiviröykkiötä, joiden läpimitta on 4-5 m. Röykkiöt ovat mahdollisesti hautaröykkiöitä.
Vuoden 2009 inventointi: Mäen harjanne kasvaa nykyisin tiheää vesakkoa ja taimikkoa, havaintojen teko on vaikeaa. Kohteessa havaittiin kuitenkin yksi matala kiviröykkiö, jonka tarkkaa kokoa oli vaikea arvioida kasvillisuuden takia. Todennäköisesti kyseessä on toinen aiemmin mainituista röykkiöistä.

Möllinkorvensauna (Kivirakenteet)
Historiallinen; Tampereentien lounaispuolella, Jokikylän metsätieltä n. 950 m pohjoiskoilliseen, Möllinkorven koillisreunalla, kiukaan jäännökset ja tietoja miiluhaudasta.
Kohde sijaitsee Tampereentien lounaispuolella, Jokikylän metsätien pohjoispuolella, tieltä rajalinjaa pitkin tehtyä tuoretta metsäautotieto n. 950 m pohjoiskoilliseen. Paikalla on laaja, tuore hakkuuaukea, johon on jätetty muutamia säästöpuita. Alue on muokattu voimallisesti. Maaperä alueella on moreenia ja paikalla kasvaa horsmaa ja heinää.
Möllinkorpi-nimisen suoalueen koillisreunalla on kapea harjanne, jonka kaakkoisreunalla on pieni kivirakenne, vanhempien arkistotietojen perusteella ilmeisesti läheiseen, jo tuhoutuneeseen miiluhautaan, liittyvän rakennuksen kiuas. Pieni röykkiö on halkaisijaltaan n. 2,5 m ja korkeudeltaan 100-110 cm. Sinnikkäistä etsinnöistä huolimatta raiskiolta ei löytynyt enää miiluhaudaksi soveltuvaa painannetta tai toimintaan liittyviä jäännöksiä. Raiskion koillisreunalla, kiukaan jäännöksestä n. 50 m koilliseen, on tasalakinen, hiekkainen harjanne, joka kuitenkin lienee luonnonmuodostuma. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Pörtom-Svinbacken 1 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Aiempi Miettisen kuvaus: Röykkiö sijaitsee Närpiön Pirttikylän ja Jurvan rajalta runsas kilometri länteen, pitäjän itäisimmässä osassa olevalla Lokåsenin alueella. Maasto on mäntykangasta, jossa on matalalla mäenharjanteella röykkiö. Röykkiö on pahasti hajoitettu. Sen läpimitta on 6-7 metriä. Röykkiö on matala ja rakennettu suhteellisen tasakokoisista kivistä. Se on sammaloitunut. Mahdollisesti kyseessä on hautaröykkiö. Lähellä pari muuta pientä kivikasaa, joiden läpimitta on 2-3 m.
Vuoden 2009 inventointi: Inventoinnissa havaittiin, että kohteen aiempi sijaintitieto oli virheellinen. Röykkiö sijaitse noin 150 metriä luoteeseen ilmoitetusta koordinaattipisteestä. Sijaintitieto on nyt korjattu. Muutoin röykkiö oli aiemman kuvauksen mukaisessa kunnossa. Aiemmin mainittuja pieniä kivikasoja ei maastossa havaittu. Kohteen ympäristö on nykyisin noin 25-vuotiasta mäntymetsää, kenttäkasvillisuus on varvukkoa. Aivan röykkiön vierestä, sen koillispuolella, kulkee ajoura.

Pörtom-Nojärvskogen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Närpiön Pirttikylän Velkmossenissa, Ylimarkun ja Pirttikylän rajoilla olevalla metsäalueella nimeltä Nojärvskogen. Paikalla on kaksi ryhmää röykkiötä noin 600 metrin päässä toisistaan. Katso erilliskohteet a ja b.
Vuoden 2009 inventointi: Pentti Risla oli tarkastanut kohteen vuonna 2002. Hän oli määritellyt suoja-alueen. Rislan havainnot vahvistettiin vuoden 2009 inventoinnissa. Peruskartan muinaisjäännösmerkin sijainti on virheellinen, sen pitäisi olla noin 150 metriä lounaaseen nykyisestä merkinnästä. Alueella on kaksi pöyreää kivivallien rajaamaa aluetta, halkaisijaltaan ne ovat noin 5-6 metriä. Rakenteet eivät ole röykkiöitä, pikemminkin mieleen tulee jonkinlainen asumuksen pohja. Lisäksi alueella Rislan mukaan muutamia isojen kiveen kasattuja röykkiöitä, todennäköisimmin hautoja, joiden sijaintia ei ehditty vuoden 2009 inventoinnissa vahvistaa. Kohteen rajaus perustuu inventoinnissa havaittuihin rakenteisiin ja Rislan tarkastukseen.
Erilliskohde b:stä muodostettiin oma muinaisjäännöskohde, Nojärvskogen 2.

Nikkarinloukko 7 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tyllijoentien länsipuolella, kivikkoisessa maastossa metsässä, Nikkarin laajalla muinaisjäännösalueella, kaksi rakennuksen kivijalkaa, röykkiö ja latomus.
Kohde sijaitsee Nikkarin alueella lähellä Maalahden rajaa, Tyllijoentien länsipuolella, Madesjoen pohjoispuolella. Paikalla on ympäristöstään hieman kohoava harjanne, jonka laki on paikoin kallioinen. Muuten alueella olevalla metsäpalstalla kasvaa melko iäkästä, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, sammalpeitteistä ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella röykkiöitä tai latomuksia. Inventoinnissa 2009 tien pohjoispuolelta dokumentoitiin kaksi rakennuksen kivjalkaa, röykkiö ja matala latomus. Rakenteet sijoittuvat alueella oleville kumpareille tai niiden rinteille. Alue on äestetty ja siten metsänpohja on epätasainen ja vaikeakulkuinen. On mahdollista, että osa röykkiöistä on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Alueelta löytyi myös joitain epämääräisiä kiveyksiä, jotka ovat joko luonnonmuodostumia tai niitä ei muuten voida ottaa mukaan suojelurekisteriin. Alue on kuulunut 1700-luvun kartan mukaan Kumarlan tiluksiin (Leikas), joille on perustettu useita torppia. Tilukset on 1900-luvun alussa isonjaon järjestelyissä siirretty Maunulaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin kahdella erillisellä alueella.

Ajoittamaton; Rautakalliontien pohjoispuolella, suon reunalla, pienellä kalliopaljastumalla, matala röykkiö.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoispuolella, ojitetun suoalueen etelärannalla. Paikalla kasvaa melko iäkästä, kuusipuuvaltaista istutusmetsää, jonka välissä kohoaa muutamia ympäristöstään hieman erottuvia harjanteita, joiden laki on paikoin kallioinen. Maasto on kivikkoista, sammapeitteistä, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista.
Suon reunalla olevalla pienellä kalliopaljastumalla on pengottu röykkiö, joka on halkaisijaltaan 4-5 m ja korkeudeltaan 10-20 cm. Todennäköisesti röykkiöstä peräisin olevia kiviä on heitetty kalliopaljastuman reunoille. Röykkiöltä rinne laskeutuu melko jyrkästi alapuolella olevalle suolle. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Suorttilan tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa isonjaon järjestelyissä siirretty Yrjäälään.

Ajoittamaton; Rautakalliontien pohjoispuolella, suon reunalla, pienellä kalliopaljastumalla, matala latomus ja louhos, josta laihialaisten tiedetään joskus louhineen rautapitoista kiveä.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoispuolella, ojitetun suoalueen etelärannalla. Paikalla kasvaa melko iäkästä, kuusipuuvaltaista istutusmetsää, jonka välissä kohoaa muutamia ympäristöstään hieman erottuvia harjanteita, joiden laki on paikoin kallioinen. Maasto on kivikkoista, sammapeitteistä, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista.
Paikalla olevan kallion päällä on matala latomus ja sen länsipuolella olevasta kallioseinämästä on louhittu kiveä. Kalliolla on myös kulkenut historiallisella ajalla kyläraja. Alue on 1750-luvun verollepanokartan sijainnut aivan Perälän ja Suorttilan rajalla. Kallio on myös vanha Laihian ja Maalahden kiistanalainen Rautakallion rajapaikka, jonka maanmittari Stierwald on kuvannut Laihian pitäjänkertomuksessaan 1750-luvulla. Stierwaldin mukaan paikalliset olivat louhineet kalliota rautamalmia etsiesssään. Kyseessä on todennäköisesti sama röykkiö, jonka Schvindt mainitsee Perälän Tuokon sarasta, Tyyvinperkoon tien oikealta puolelta. HUOM! Stierwaldin ja Schvindtin tarkoittama röykkiö on kuvausten perusteella sijainnut kallion pohjoisreunassa ja 2009 paikannettu latomus saattaa olla toinen jäännös. Tiedot havainnoista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Ajoittamaton; Rautakalliontien pohjoispuolella, istutusmetsässä, röykkiöitä ja latomuksia.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoispuolella, kahden suoalueen välisellä kannaksella. Paikalla on 3-4 m korkea, havupuuvaltainen taimikko, jossa on jokunen ympäristöstään hieman kohoavava harjanne. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja siitä johtuen erittäin vaikeakulkuista. Aluskasvillisuutena on sammalta, puolukkaa ja heinää.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 14 röykkiötä tai latomusta. Inventoinnissa 2009 paikalla olevasta taimikosta dokumentoitiin kuusi latomusta ja kaksi isompaa röykkiötä. Alue on aikoinaan hyvin voimakkaasti äestetty ja osa kivirakenteista on todennäköisesti tuhoutunut tai jäänyt aluskasvillisuuden alle. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän Wiikin tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Ratikylään. Kyseessä saattavat olla samat röykkiöt, jotka Schvindtin 1899 inventoinnin mukaan ovat sijainneet Mikki Wiikin sarassa, ison linjan (kiistanalainen Maalahden ja Laihian rajalinja) luoteisreunassa. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Ajoittamaton; Rautakalliontien pohjoispuolella, pienellä kalliopaljastumalla, kaksi pientä, hajotettua latomusta. Kallio tällä alueella erittäin rautapitoista.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoispuolella, Rautakalliot-nimisellä harjanteella. Paikalla on eri-ikäisiä taimikoita, joiden välissä on muutamia ympäristöstään hieman kohoavia harjanteita, joiden laki on paikoin kallioinen. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista.
Paikalla olevan kalliopaljastuman pohjoisreunalla on kaksi, pientä, laakakivistä koottua latomusta. Kallio on latomusten kohdalla erittäin rautapitoista ja vaikuttaa siltä, että siitä on louhittu kappaleita. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Suorttilan kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Yrjäälään.
Kyseessä saattaa olla sama röykkiö, jonka Schvindt mainitsee 1899 kertomuksessaan Nikkarin maantien varrelta, noin kilometri Koivuniemen torpasta poolan päin. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Ajoittamaton; Tyllijoentien länsipuolella, kivikkoisessa maastossa, Nikkarin laajalla muinaisjäännösalueella, seitsemän röykkiötä, luontaisia kivikoita ja kuoppa.
Kohde sijaitsee Nikkarin alueella lähellä Maalahden rajaa, Tyllijoentien länsipuolella, Madesjoen pohjoispuolella. Paikalla on loivasti länteen, kohti soistumaa laskeutuva kivinen rinne. Muuten alueella olevalla metsäpalstalla kasvaa melko iäkästä, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, sammalpeitteistä ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista.
Alueella on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 37 röykkiötä tai latomusta ja yksi mahdollinen keittokuoppa. Nämä havainnot on saatu Tyllijoentien molemmin puolin ja käsittävät tässä inventointikertomuksessa kohteet Nikkarinloukko 9, 10 ja 11. Inventoinnissa 2009 tien länsipuolelta dokumentoitiin seitsemän röykkiötä, joista yksi oli täysin tuhoutunut sekä yksi kuoppa. Alue on äestetty ja metsänpohja on epätasainen ja vaikeakulkuinen. On mahdollista, että osa aikaisemmissa tutkimuksissa havaituista röykkiöistä on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Alue on kuulunut 1750-luvun kartan mukaan Kumarlan tiluksiin, joiden kautta on kuljettu Madesjoelta pohjoiseen Pahaluoman suuntaan. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Maunulaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Ajoittamaton; Tyllijoentien itäpuolella, kivikkoisessa maastossa, Nikkarin laajalla muinaisjäännösalueella, matala röykkiö ja kuoppa.
Kohde sijaitsee Nikkarin alueella lähellä Maalahden rajaa, Tyllijoentien itäpuolella, Madesjoen pohjoispuolella. Paikalla on ympäristöstään hieman kohoava harjanne, jonka laki on paikoin kallioinen. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla on eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 37 röykkiötä tai latomusta ja yksi mahdollinen keittokuoppa. Nämä havainnot on tehty Tyllijoentien molemmin puolin ja käsittävät tässä inventointikertomuksessa kohteet Nikkarinloukko 9, 10 ja 11. Inventoinnissa 2009 tien itäpuolelta dokumentoitiin yksi, matala röykkiö ja kuoppa. Peruskartalle merkityt muinaishaudat osoittautuivat hiekanottoon liittyviksi kivikasoiksi. Alueen kaakkoireunalla oli myös kiviaitoja. Alue on äestetty ja siten metsänpohja on epätasainen ja vaikeakulkuinen. On mahdollista, että osa röykkiöistä on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Alue on 1750-luvun kartan mukaan sijainnut Kumarlan ja Lyyskilän tilusten rajalla. Alueen kautta on kuljettu Madesjoelta pohjoiseen Pahaluoman suuntaan. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Maunulaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Pörtom-Frönäsberget (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Närpiön Pirttikylän ja Ylimarkun vanhan pitäjänrajan tuntumassa, Nojärvskogenin eteläosassa. Maasto on moreeniylänköä, joka laskee kaakkoon kohti Velkmossenia. Alueella on todettu inventoinnissa kahdessa kohdassa röykkiöitä mäenharjanteilla 100 metrin päässä toisistaan.
a) korkeimmalla mäellä, metsämaalla on kaksi suurehkoa röykkiötä. Toisen läpimitta on 8 m, toinen on pitkänomainen, mitoiltaan 8x6 m. Molemmissa on kaivelujen jälkiä.
b) edellisistä pohjoiseen runsaat 100 m, alempana rinteellä on muutamia (1-3 kpl) pienehköjä metsämaassa vaikeasti erotettavia röykkiöitä, joita saattaa olla alueella enemmänkin. Näiden koordinaatti on 6972245/3215180.
Paikallisten tietojen mukaan noin 360 metriä etelään röykkiöryhmästä a olevalla mäenkumpareella on myös röykkiöitä. Paikkaa ei ole tarkastettu.
Vuoden 2009 inventointi: Frönäsbergetiltä löytyi yksi röykkiö. Sen halkaisija on noin kuusi metriä ja korkeus puolisen metriä. Röykkiö on hieman kuusikon katveessa eikä erotu helposti maastosta. Toista röykkiötä ei harjanteella havaittu. Aiemmassa kuvauksessa mainitut b-ryhmän röykkiöt jäivät myös löytymättä. Alue, jolla röykkiöiden on ilmoitettu sijaitsevan, kasvaa hyvin tiheää nuorta mäntytaimikkoa, pieniä ja vaikeasti havaittavia röykkiöitä ei löytynyt. Samalla harjanteella röykkiön kanssa on myös kaksi kuoppaa. Toinen sijaitsee röykkiöstä noin 90 metriä luoteeseen, lähellä metsäautotietä. Kuopan halkaisija on pari metriä ja syvyyttä sillä on puolisen metriä. Röykkiöstä 100 metriä pohjoiseen on toinen kuoppa. Se ei vaikuta esihistorialliselta. Kuoppa on kraaterimainen, halkaisijaltaan noin neljä metriä ja syvyydeltään noin puolitoista metriä.
Inventoinnissa tarkastettiin myös aiemmassa kuvauksessa mainittu alue noin 360 metriä etelään. Alueelta löytyi yksi röykkiö, joka sijaitsee Frönäsbergetin röykkiöstä 280 metriä etelään. Röykkiöstä muodostettiin uusi muinaisjäännöskohde, Frönäsberget 2.

Pörtom-Timmeråsen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Velkmossvägenin eteläpuolella noin 2.6 km valtatie 8:sta länteen. Timmeråsen skogsväg kulkee noin 30 metriä röykkiön länsipuolitse. Röykkiö on Timmeråsenin harjualueen eteläpäässä, Södra Lammossenista lounaaseen. Alueella on kosteampien alueiden ympäröimiä moreenikumpuja, jollaisella röykkiökin sijaitsee. Korkeammilla maastonkohdilla maasto on kuivahkoa kangasmetsää, ympäröivät kosteammat alueet ovat tuoretta tai soistunutta kangasmetsää, joka kasvaa paikoin tiheää vesakkoa.
Röykkiö on läpimitaltaan noin kooltaan 10x6 metriä ja korkeus on noin puoli metriä ja sen kivet ovat sammalen peitossa. Röykkiön itäpuolella on tasaisempaa asuinpaikaksi sopivaa aluetta, joka olisi jatkossa syytä tarkastaa. Inventoinnissa ei ollut aikaa alueeln koekuopitukseen. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu röykkiö ja osa asuinpaikaksi sopivalta näyttävää aluetta.

Pörtom-Rackle (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiö sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella, Pirttikylän kirkonkylän viljelysaukean eteläreunalla. Suon keskellä on pyöreä saareke, joka on kooltaan 50x60 metriä. Sen reunoilla on epämääräistä vallimaista kiven ja maansekaista muodostumaa, joka mahdollisesti on kokonaan luontaista. Vallin leveys vaihtelee 2-4 m välillä, korkeus 0,5-1 m välillä. Kivet ovat sekakokoisia, paikoin kiviä on näkyvissä vain vähän. Muodostelma on metsittynyt ja turvettunut. Vallin sisäpuolinen alue on verrattain tasaista ja vähäkivistä. Muutamasta koepistosta löytyi hiukan kvartsia. Kyseessä on mahdollisesti pienialainen asuinpaikka. Kohteen tarkempi luonne ja ikä ovat kuitenkin epäselviä.
Pörtom hembygdsförening pystyttänyt paikalle laatimansa taulun, jossa muodostelmaa kutsutaan perustelematta nimellä "Laplom rundborg". Muinaislinnasta ei kuitenkaan ole kysymys.
Vuoden 2009 inventointi: Todettiin, että kohteen itä-, länsi- ja pohjoisosassa on hahmotettavissa vallimaisia rakenteita. Ne vaikuttavat aika luonnollisilta isoista kivistä muodostuneilta kivivalleilta, kohteen itäpäästä ne puuttuvat. Vallien sisäosa on kooltaan noin 25x35 metriä. Aiemmat kvartsilöydöt viittaavat asuinpaikkaan. Inventoinnin yhteydessä kuitenkin löytyi pari luonnollisesti lohjennutta, iskokselta vaikuttavaa, kvartsia, joten kohde vaatii koekaivauksen sen luonteen ja iän määrittämiseksi. Muinaisjäännösalueksi on rajattu kumpare, jolla vallit ovat.
Inv. 2023: Kohde tarkastettiin sen koillis-itäpuolelle suunnitellun sähkölinjan inventoinnin yhteydessä. Paikalla on kuvauksen mukainen kumpare, sekä sitä osittain kiertävä kivivalli. Kumpare ja valli vaikuttavat luonnon muodostamilta. Kohteen tarkempi luonne ei inventoinnin yhteydessä selvinnyt.

Varhaismetallikautinen; Nikkarin itäpuolella ja Madesjoen pohjoispuolella olevalla Rautakallion alueella useita röykkiöryhmiä metsässä, mäenkumpareilla ja pienillä suosaarekkeilla.
Kohde sijaitsee Rautakallion alueella, Välikyläntien ja Rautakalliontien risteysalueella ja sen luoteispuolella. Paikalla kasvaa eri ikäistä metsää; Välikyläntien länsireunan metsäpalsta on aukkohakattu ja siellä suoritettiin kannonnostoa vuonna 2007. Alueen länsiosassa on 30 m mpy korkeuteen nouseva harjanne, jonka päällä ja rinteillä on useita kivirakenteita. Välikyläntien reunoilla olevat röykkiöt sijaitsevat melko tasaisessa maastossa. Maasto on melko kivikkoista, suurimmassa osaa aluetta sammapeitteistä, mutta kannonnostoalueella maanpinta on rikkoutunut.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 38 röykkiötä tai latomusta. Inventoinnissa 2009 alueella dokumentoitiin 11 röykkiötä, 15 matalampaa latomusta sekä raivattu tasanne. Välikyläntien itäpuolella metsänuudistuksesta on jo niin pitkä aika, että äestyksessä hajonneet latomukset ovat nykyään erittäin vaikeasti löydettävissä. Sen sijaan tien länsipuolen kannonnostoalueella havainnointi oli helppoa maanpinnan rikkoutumisen takia. Tällä alueella röykkiöt ovat melko suuria, pyöreitä ja niiden pinnalla on punaista hiekkakiveä ja joskus kvartsikappaleita. Röykkiöt ovat pahoin tuhoutuneet kannonnostossa ja niitä tulisi tutkia arkeologisin kaivauksin. Kannonnostoalueella tehtiin pintapoimintaa, mutta siellä ei havaittu löytöjä tai likamaata. Alueen läntisimmässä osassa on matala latomus, joka sijaitsee hieman erilaisessa ympäristössä ja vaikuttaa muodoltaan esihistorialliselta. Tähän latomukseen liittyy tarina 1930-luvulla löytyneestä ruostuneesta, käyrähköstä esineestä, joka on kadonnut. Tämän latomuksen alapuolella olevalle tasanteelle kaivettiin useita koepistoja, mutta niistä ei saatu havaintoja asuinpaikasta. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Suorttilan (luoteisin pää) ja Käyppälän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa isonjaon järjestelyissä siirretty Yrjäälään ja Kumarlaan. Schvindtin 1899 inventoinnissa mainitaan Käyppälän Matti Mäkelän sarasta kaksi röykkiötä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Tyllijoki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tyllijoen talosta noin 300 m itäkoilliseen, metsässä maantien molemmin puolin on yhdeksän pientä, matalaa röykkiöitä ja röykköistä n. 200 m itäkoilliseen suuri siirtolohkare, jonka eteläpuolella ladottua kiveystä ja mahdollinen keittokuoppa. Alueella on tehty 2009 valvotusti laikkumätästystä.
Kohde sijaitsee Santaloukontien ja Tyllijoentien risteyksen läheisyydessä, Santaloukontien pohjoisreunalla. Paikalla olevilla metsäpalstoilla on tehty hakkuut ja metsänpohjan uudistus vuonna 2009. Maasto on hyvin kivistä ja paikoin soistuvaa. Aluskasvillisuutena on sammalta, varpuja ja heinää.
Kohteen läntisessä osassa on lounais-koillisuuntainen moreeniharjanne, jonka laella ja reunoilla on röykkiöitä ja pienempiä latomuksia. Rakenteet ovat erittäin vaikeasti havaittavia. Röykkiöistä n. 200 m itäkoilliseen on suuri siirtolohkare, jonka eteläreunalla kalliolippa muodostaa luontaisen syvennyksen. Syvennyksen eteläreunalla on ladottua kiveystä. Kiveyksen kaakkoispuolella on loivapiirteinen painanne, josta Esko Luoma on ilmoittanut kairatessa löytyneen keittokuoppaan liittyviä havaintoja. Siirtolohkareen suojaa kerrotaan käytetyn Ison Vihan aikana suojapaikkana. On mahdollista, että alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisena aikana. Länsiosan röykköt liittynevät kuitenkin historiallisen ajan maankäyttöön. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Kärmesnevanmäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kärmesnevan länsireunalla, metsäisessä kivisessä niemekkeessä on 41 pientä matalaa röykkiötä. Niemekkeen kohdalta suon reunalta metsätien alta on tutkittu 1991 muutamia löydöttömiä röykkiöitä, joista osa on tulkittu luontaisiksi. Yhden matalan kiveyksen viereltä saatiin ns. Morbyn keramiikkaa (KM 27131).
Kohde sijaitsee Laihian keskustasta länteen johtavan Isonkorventien pohjoispuolella, Kotanevalle pistävän metsäautotien varressa. Paikalla olevien laajojen suoalueiden välissä on erittäin kivisiä saarekkeitä, joilta tunnetaan useita kymmeniä röykkiöitä. Eri metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa istutusmetsää ja osa palstoista on hiljattain äestetty. Maasto on erittäin vaikeakulkuista kivisyyden ja kasvillisuuden takia.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 49 röykkiötä tai latomusta, joista Simo Vanhatalo on tutkinut muutamia kaivauksin vuonna 1991 ja muutamia keittokuopiksi tulkittuja kuoppia. Röykkiöt olivat löydöttömiä ja osa tulkittiin luonnonmuodostumiksi. Kaivausten jälkeen Esko Luoma löysi yhden tutkitun röykkiön viereltä palasen Morbyn keramiikkaa. Inventoinnissa 2009 pikaisen käynnin yhteydessä paikalla dokumentoitiin yhdeksän röykkiötä, jonka perusteella niistä saatiin yleiskäsitys. Röykkiöt sijaitsevat loivasti koilliseen, kohti Kärmesnevaa laskevassa rinteessä. Alue oli hiljattain aukkohakattu ja äestetty. Mahdollisia keittokuoppia ei alueella enää havaittu. Röykkiöt on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Vuoden 2011 inventoinnissa tarkastettiin kohde tietä lähinnä olevan tilan osalta ja kolme uutta röykkiötä merkittää alakohteisiin. Tilalle oli suunnitteilla harvennushakkuu.

Kärmesnevanmäki 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian keskustasta länteen johtavan Isonkorventien pohjoispuolella, Kotanevalle pistävän metsäautotien keskivaiheilla, sen molemmin puolin. Paikalla olevien laajoen suoalueiden välissä on erittäin kivisiä saarekkeita, joilta tunnetaan useita kymmeniä röykkiöitä. Eri metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa istutusmetsää ja osa palstoista on hiljattain äestetty. Maasto on erittäin vaikeakulkuista kivisyyden ja kasvillisuuden takia.
Paikalla on aikaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 11 röykkiötä tai latomusta ja yksi mahdollinen keittokuoppa. Kohde tarkastettiin vuoden 2009 inventoinnissa ja sinne palattiin vielä vuoden 2011 inventoinnissa, koska aluelle oli tulossa harvennushakkuut. Vuoden 2011 inventoinnissa löytyi vuoden 2009 kahden röykkiön lisäksi neljä röykkiötä ja palokuoppa. Rakenteet merkittiin hakkuita varten.. Alue on aikoinaan äestetty ja metsänpohja on epätasainen ja vaikeakulkuinen. On mahdollista, että osa röykkiöistä on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Röykkiöt ja keittokuoppa on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Historiallinen; Tyllijoentien itäpuolella, kivikkoisessa maastossa, Nikkarin laajalla muinaisjäännösalueella, suuria rajaröykkiöitä ja raivattuja alueita.
Kohde sijaitsee Nikkarin alueella lähellä Maalahden rajaa, Tyllijoentien itäpuolella, Madesjoen pohjoispuolella. Paikalla on koilliseen, kohti peltoja laskeutuva rinne. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa tiheää, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 37 röykkiötä tai latomusta ja yksi mahdollinen keittokuoppa. Nämä havainnot on saatu Tyllijoentien molemmin puolin ja käsittävät tässä inventointikertomuksessa kohteet Nikkarinloukko 9, 10 ja 11. Inventoinnissa 2009 tien itäpuolen tästä osasta dokumentoitiin viisi suurta röykkiötä, jotka sijaitsevat nykyisillä tilarajoilla tai niiden välittömässä läheisyydessä. Röykkiöt ovat sammalen peitossa ja niiden läheisyydessä olevat alueet on raivattu kivistä. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.
2023. Tielinjalle jäävät ja aiemmin erilliskohteisiin sisältyneet rajaröykkiöt 1 ja 2 eivät ole rauhoitettuja. Museoviraston lausunto 3.5.2023 kajoamislupa-asiassa MV/00099/2023.

Viirikallio 6 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa lähellä Maalahden rajaa. Kohde rajautuu etelässä Helinevankurkkuun. Paikalla on Esko Luoman ilmoituksen mukaan useita röykkiöitä. Osaa alueesta ei kuitenkaan pystytty tarkastamaan palstalla kasvaneen tiheän nuoren kuusikon takia. 30 metrin käyrän tuntumassa alkoi lohkarekivivyö. Alueella on paljon erilaisia raivausröykkiöitä, joista suurin osa sijaitsee kahden palstan välisellä rajalinjalla. Muinaisjäännöspiste on yhdellä tällaisella raivausröykkiöllä. Merkittävää on, että raivatut kivet muodostavat osin aitamaisen rakenteen, joka välillä on noin 0,7 m leveä ja välillä muodostuu yksittäisistä isoista kivistä. Tällainen linja muodostuu mm. rekisteripisteen ja röykkiö 2 välille.

Viirikallio 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Pronssikautinen; Viirikallion koillisosassa, lähellä Helinevantien reunaa, yksinäinen keittokuoppa tiheässä pensaikossa.
Kohde sijaitsee Viirikallion laajan muinaisjäännösalueen koillisosassa, alueen läpi kulkevan Helinevantien varressa, tiestä n. 30 m pohjoiskoilliseen. Paikalla olevalla metsäpalsatalla kasvaa tiheää sekametsää, aluskasvillisuutena on sammal, heinä ja mustikka.
Lähellä tien pohjoisreunaa olevassa pusikossa on yksittäinen keittokuoppa, joka on halkaisijaltaan n. 3 m ja syvyydeltään 40-50 cm. Kairatessa kuopan pohjalta tuli vastaan palanutta kivimurskaa.

Viirikallio 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Viirikallion pohjoisosassa, Helinevantien pohjoisreunalla, keittokuoppa ja matala latomus.
Kohde sijaitsee Viirikallion laajan muinaisjäännösalueen koillisosassa, alueen läpi kulkevan Helinevantien varressa, tiestä n. 60 m koilliseen. Paikalla on paikoin kallioinen, pohjoiseen pistävä niemeke, jolla kasvaa iäkästä sekametsää, aluskasvillisuutena on sammalta, mustikkaa ja heinää.
Niemekkeen pohjoiskärjessä, vanhan umpeenkasvaneen tieuran reunalla on kuoppa, josta kairatessa tavattiin palanutta kivimurskaa. Kuopan länsipuolella olevan kalliopaljastuman reunalla on matala latomus, tai hajotetun röykkiöt pohja. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Timmeråsen 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Velkmossvägenin eteläpuolella noin 2.4 km valtatie 8:sta länteen. Röykkiö on Timmeråsenin harjualueen eteläpäässä, Södra Lammossenista lounaaseen. Alueella on kosteampien alueiden ympäröimiä moreenikumpuja, jollaisella röykkiökin sijaitsee. Lähin tie on noin 340 metrin päässä länteen oleva Timmerås skogväg. Korkeammilla maastonkohdilla maasto on kuivahkoa kangasmetsää, ympäröivät kosteammat alueet ovat tuoretta tai soistunutta kangasmetsää, joka kasvaa paikoin tiheää vesakkoa. Aiemmin kohde on tunnettu kohteen Pörtom-Timmeråsen erilliskohteena "itäiset röykkiöt", mutta kohteesta muodostettiin oma muinaisjäännöksensä vuoden 2009 inventoinnissa.
Röykkiö on mäntyä ja kuusta kasvavan moreeniharjanteen pohjoispäässä, kenttäkerros on enimmäkseen puolukkavarvustoa. Noin 20 metriä röykkiön itäpuolella alkaa hakkuuaukea. Röykkiö on läpimitaltaan noin 8 metriä ja korkeus on noin puoli metriä. Röykkiön kivet ovat sammalen peitossa. Aiempien tietojen mukaan kohteessa olisi kaksi vierekkäistä röykkiötä noin kolmen metrin päässä toisistaan, mutta nyt röykkiö vaikutti vain yhdeltä. Kasvillisuus on voinut peittää röykkiön siinä määrin, että se vaikuttaa nyt vain yhdeltä.

Timmeråsen 4 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 2 km valtatie 8 länsipuolella, Södra Lammossenista etelään olevalla Husgårdsgärdan -nimisellä alueella. Alue on moreenipohjaista kuivahkoa kangasta, kasvillisuus on tiheää mänty, kuusi ja lehtipuutaimikkoa. Havaintomahdollisuudet olivat inventointiajankohtana heikot. Pörtom-Husgärdfäbodar -niminen asuinpaikka sijaitsee noin 100 metriä kaakkoon.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä ja sen korkeus on puolisen metriä. Se on heinän ja sammalen peitossa ja jää osin kuusten katveeseen.
Inv. 2023: Kasvillisuus on alueella melko rehevää ja paikoitellen pusikoitunutta. Osittain röykkiön päällä ja sen ympärillä kasvaa jykeviä kuusia, koivuja ja mäntyjä. Röykkiön päälle on kaatunut muutamia ohuita koivun rankoja. Röykkiö itsessään on aiemman kuvauksen mukainen.

Kurunsaari 4 (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Murhaastossa, Kurunsaaren luoteispuolella olevalla kallioharjanteella, jolla inventointi ajankohtana vuonna 2011 kasvoi hakkuukypsää männikköä.
Aiempien tietojen, ilmeisesti Esko Luoman toimittamien, mukaan kohteessa on "pitkä röykkiö kalliolla, kok n. 16 x 3-4 m, matala, alempana rinteessä kolme pientä röykkiötä". Vuonna 2011 havaittiin peruskartan muinaisjäännösmerkin ja muinaisjäännösrekisterin koordinaattipisteen paikkeilla epämääräistä hajallaan olevaan kivikkoa, joka ei vastaa kuvauksen mukaista röykkiötä. Kohteen muinaisjäännösluonne on epäselvä. Aiemmassa kuvauksessa mainittuja kolmea pientä röykkiötä ei myöskään havaittu vuoden 2011 inventoinnissa.

Pörtom-Husgärdsfäbodar (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Miettisen aiempi kuvaus: Asuinpaikka sijaitsee Pirttikylän kirkolta länsilounaaseen, Södrabyn Timmeråsenin ylängön itäreunalla Pörtomskogenissa. Södra Lammossenin lounaispuolella noin 1 km on moreenipohjainen kivinen mäki, jossa löytyi istutusvaoista jonkin verran kvartsia vuonna 1978. Paikan tarkempi laajuus on määrittämättä. Myöhemmän tarkastuksen aikaan heinikko oli peittänyt avoimen maan.
Vuoden 2009 inventointi: Kohde kasvoi tiheää mäntytaimikkoa, havaintomahdollisuudet olivat olemattomat. Kohteen laajuuden määrittämiseen tarvitaan koekaivaus. Aiempien löytötietojen ja topografian avulla tehty aluerajaus on vain suuntaa antava.
Inv. 2023: Paikalla kasvaa tiheää nuorta havupuumetsää, jossa on rehevää aluskasvillisuutta. Havaintomahdollisuudet olivat huonot, eikä paikalta saatu minkäänlaisia havaintoja muinaisjäännöksestä.

Raineuddarna 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pirttikylän Brändskogenin alueella, Rainemossenista noin 500 metriä etelään. Pörtom-Raineuddarna -niminen röykkiökohde sijaitsee noin 250 metriä pohjoiseen. Paikalle johtaa uudehko metsäautotie, jonka päätepisteen kääntöpaikka on noin 70 metriä röykkiöiden pohjoispuolella.
Kyseessä on kaksi matalaa röykkiötä, joiden halkaisija on noin 3-5 metriä. Kohde käytiin tarkistamassa yhdessä metsänhoitoyhdistyksen Mikael Franzenin kanssa, joka oli havainnut röykkiöt äskettäin hakatulla aukealla. Röykkiöt merkittiin maastoon, jotteivät ne vaurioidu alueelle suunnitellussa maaperänmuokkauksessa.

Pörtom-Gangusholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aiempi Miettisen kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Närpiön Pirttikylän ja Jurvan rajalla, Pirttikylän koillisosassa, Sanemossenin eli Sarvinevan koillisreunalla. Suosaarilla on kaikkiaan 9 röykkiötä kolmessa eri kohdassa. Katso erilliskohteet a, b ja c. Ryhmä a on läntisin, ryhmä b sijaitsee siitä 410 metriä itään ja ryhmä c edelleen 355 metriä itäkaakkoon.
Vuoden 2009 inventointi: Ryhmästä c muodostettiin oma muinaisjäännöksensä, Gangusholmen 2. Ryhmän b paikalla ei havaittu röykkiöitä.
Ryhmä a on tämä kohde. Kohde sijaitsee noin 100 metriä pitkällä ja parikymmentä metriä leveällä moreeniharjanteella keskellä suota. Alueelta ei löytynyt yhtään selvää röykkiötä. Harjanne on luonnostaan aika kivikkoinen. Kohteessa havaittin pari matalaa kiveystä noin 10 metrin päässä toisistaan. Toinen vaikuttaa isompien kivien ympäröivältä kivetyltä tulisijalta ja toinen on matala ja epämääräinen. Ensisijaisesti kohteesta tulee mieleen erämiesten leiripaikka soiden keskellä. Mainittakoon vielä, että peruskartan osoittama muinaisjäännösmerkki osoittaa suolle, saarekkeen vieressä.

Timmeråsen 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Velkmossvägenin eteläpuolella noin 2.6 km valtatie 8:sta länteen. Timmeråsen skogsväg kulkee noin 130 metriä röykkiön länsipuolitse. Röykkiö on Timmeråsenin harjualueen eteläpäässä, Södra Lammossenista lounaaseen. Alue on kuivahkoa kangasta, joka kasvaa melko tiheää mänty- ja kuusitaimikkoa. Kohde tunnettiin aiemmin Pörtom-Timmeråsen -nimisen kohteen erilliskohteena "pohjoinen röykkiö", mutta vuoden 2009 inventoinnissa siitä muodostettiin oma muinaisjäännöskohde.
Röykkiön on heinän ja turpeen peittämä, halkaisijaltaan noin seitsemän metriä ja korkeudeltaan puolisen metriä. Röykkiötä reunoilla on isompia kiviä.

Kompassberget 3 (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kompassbergetin eteläisemmän kallion keskellä, laakealla jäkälää kasvavalla paikalla. Kalliolla kasvaa muutamia mäntyjä. Paikalla on kivistä ladottu kompassiruusu, jonka pohjoinen on n. 346 asteen suuntainen. Kiveyksen keskellä on pystykivi (kork. n. 55 cm), joka on tuettu pienemmillä kivillä. Keskiosan halkaisija on 0,8-1 m. Keskikiveyksestä lähtee pääilmansuuntiin yksikerroksiset lohkotuista kivistä ladotut sakarat. Sakaroiden keskiosassa kivet ovat pystyyn aseteltuja, mutta kärjissä ne ovat lappeellaan. On mahdollista, että kivet ovat kaatuneet. Kiveyksen pituus on pohjois-eteläsuunnassa noin 5,5 m ja itä-länsisuunnassa noin 3,7 m.
Kompassbergetillä sijaitsevasta kompassikiveyksestä on ollut tietoja jo aiemmin, mutta vuoden 1972 inventoinnissa tätä ei löydetty.
Kohteesta 50 m itään on kaksi hautaröykkiötä (Kompassberget 2).

Kompassberget 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kompassbergetiltä n. 620 m länteen kuusta ja mäntyä kasvavassa metsässä. Paikalla on länteen viettävässä rinteessä ja sen päällä kolme kiviröykkiötä.
Röykkiö 1 sijaitsee mäntyä kasvavassa rinteessä. Kiveys on lähes kokonaan sammalen peittämä. Latomus on pyöreähkö ja sen halkaisija on n. 4,5 m ja korkeus 0,4–0,8 m. Röykkiön keskellä on kuoppa. Röykkiö 2 sijaitsee edellisestä 42 metriä pohjoisluoteeseen kookkaan maakiven päällä. Latomus on matala ja pitkänomainen, kooltaan n. 3 x 2 m. Maakivi mukaan luettuna sen korkeus on 1 m. Röykkiö 3 sijaitsee röykkiöstä 1 39 m pohjoiskoilliseen. Latomus on kasattu maakiven viereen. Röykkiö on matala ja epämääräisen muotoinen ja se on kooltaan n. 2,5 x 2 m.

Västra Kompassberget (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee metsämaastossa Kompassbergetin länsipuolella kapean peltoalueen koillispuolella. Metsän poikki kulkee vanha osittain umpeen kasvanut metsätie. Paikalla on useampia röykkiöitä 22,5-25 m korkeuskäyrien tuntumassa. Osa niistä sijaitsee Näsbyn ja osa Norrnäsin kylien mailla. Röykkiöiden lukumäärä on epävarma, sillä vuoden 1972 inventoinnissa paikalla todettiin yhteensä 12 röykkiötä ja vuoden 2009 inventoinnissa 11. Osa havaituista röykkiöistä ei ole samoja kuin aiemmin todetut, joten on latomuksia on ilmeisesti useampia, mahdollisesti 15.
Röykkiöt ovat läpimitaltaan 2-5 metrin välillä ja niiden korkeus vaihtelee 30-80 cm:n välillä. Osa kiveyksistä on ladottu maakivien viereen tai ympärille. Latomukset ovat sammaloituneita ja joissakin on kaivelujen jälkiä. Neljä röykkiöistä on suorakaiteen muotoisia ja yhdessä niistä on isommista kivistä ladottu reunakiveys.
Vuonna 1972 inventoituja röykkiöitä ei ole kartoitettu, mutta vuonna 2009 havaituista latomuksista on otettu gps-tiedot (ks. erilliskohteet). Osa näistä on pystytty yhdistämään aikaisempiin inventointitietoihin.

Kompassberget 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kompassbergetin eteläisen kallion itäreunassa sijaitsevalla kapealla ja matalalla kaakko-luodesuuntaisella kivi- ja moreeniharjanteella. Paikalla kasvaa havupuita, sammalta ja varpuja. Harjanteella on kaksi sammalen piettämää kiviröykkiötä, joista röykkiön 1 halkaisija on noin 11 m ja korkeus 1,6 m. Kiveyksen keskellä on kraatterimainen kuoppa, jonka läpimitta on 4 m ja syvyys 1,2 m. Röykkiö 2 on kooltaan edellistä pienempi ja sen halkaisija on 7,5 m ja korkeus 1,2 m. Kiveyksen keskellä on kraatterimainen kuoppa, jonka läpimitta on 2,5 m ja syvyys 0,9 m. Röykkiöt ovat säilyneet hyvin. Röykkiö 2 on merkitty peruskartalla röykkiön 1 eteläpuolelle, kun se todellisuudessa sijaitsee röykkiöstä 1 noin 16 m luoteeseen.
Röykkiöltä 1 noin 25 m etelään on harjanteen päällä heikosti erottuva matala kivivallien ympäröimä painanne, jonka halkaisija valleineen on noin 7 m. Painanteen halkaisija on n. 2 m.
Röykkiöiden ja kallion edustalla on terassimainen tasanne, joka sopisi hyvin asuinpaikaksi. Vaikka paikalle tehdyistä muutamasta koekuopasta ei ole löytynytkään merkkejä asuinpaikasta, niin on mahdollista, että sellainen on alueella ollut.
Kohteen länsipuolella noin 50 m päässä sijaitsee kompassiruusu (Kompassberget 3). Lisäksi arkistotietojen mukaan paikalla on ollut myös jatulintarha, mutta siitä ei ole löytynyt mitään merkkejä.

Karinkuusenkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Palomäellä pienehkön kallion itä- ja kaakkoisreunalla olevalla rakkakivikkoalueella. Paikan viereen on rakennettu äskettäin grillikatos, jonne johtaa metsäautotieltä kulkeva polku. Alueella on yhteensä 15 kivikkoon kaivettua rakkakuoppaa, joista suurimmat muistuttavat röykkiömäisiä kiveyksiä kivivalleineen. Suurimpien, kivivallien ympäröimien kuoppien halkaisija on 2,5–4 metriä ja niiden painanteiden halkaisijat ovat n. 2 m ja syvyys 50–60 cm. Osa rakkakuopista on lähes kiinni toisissaan koillis-lounassuuntaisessa rivissä. Rakkakivikon eteläreunassa on uunimainen kiveys, joka on kooltaan n. 1 x 1 metriä. Rakenteen vieressä on painanne. Lisäksi kivikon koillisreunassa on kaksi pientä kivikekoa.
Kohde on mainittu jo Reijo Taittosen Vähänkyrön esihistoriassa (1999: 140), mutta sen on esitetty olleen yksi 21 x 32 m kokoinen laivatyyppinen röykkiö, jota on pengottu monesta kohdasta. Lisäksi paikalla olisi havaittu kaksi pienempää kivilatomusta, joita ei vuoden 2009 inventoinnissa pystytty toteamaan. Kiveykset ovat ilmeisesti olleet kallioalueen luoteis- tai pohjoispuolella, jonne on tehty äskettäin metsäautotie sekä hirsimökki.

Tuhkaneva (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Tuhkanevan peltoaukean länsipuolella louhikkoisessa ja tiheässä metsässä Uudenhaanmäen keskiosassa. Paikalla on havaittu hautaröykkiö vuoden 1968 täydennyskartoituksessa, jolloin muinaishauta on merkitty peruskarttaan. Kohdetta ei ollut tarkastettu ennen vuoden 2009 inventointia, jolloin lähialueen tuulivoimapuistoaluetta inventoitiin.
Lähes kokonaan sammalen peittämät kiviröykkiöt sijaitsevat sankassa kuusimetsässä. Paikalla on kaksi toisissaan kiinni olevaa röykkiötä, joista suurempi on halkaisijaltaan n. 13 metriä. Sen keskellä on iso lohkaremainen maakivi, jonka pohjoispuolella on matala 1–2 m kokoinen kuopanne. Hieman kauempana siitä on vielä toinen kuoppa, jonka syvyys on n. 0,8 m. Lisäksi röykkiön itäsivulla on myös kuoppa, joka on kooltaan noin 1 x 1,5 metriä. Pienempi röykkiö on kiinni isomman latomuksen eteläreunassa. Röykkiön halkaisija on 6–7 m ja sen keskellä on kuoppa. Kokonaisuudessaan röykkiöiden läpimitta on noin 20 metriä. Lähistöltä ei löydetty muita kivilatomuksia.
KOHDE VÄHÄKYRÖ 18 TUHKANEVA

Majorsbacken (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Majorsträsketin luoteispuolella kohoavan Majorsbackenin paikoin kallioisella ja paikoin soraisella laella. Paikalla kasvaa havupuita ja alueen kaakkoispuolella kulkee Vaasasta Korsnäsiin vievä tie.
Paikalla on useita kaivantoja, joiden keskellä tai reunoilla saattaa olla maa- ja kivikasoja. Kyseessä on todennäköisesti taistelukaivannot, jotka ajoittuvat luultavimmin I maailmansotaan. On myös mahdollista, että ne on kaivettu jo Suomen sodan aikana, vuosina 1808–1809. Alueen koillisosassa (ks. koordinaattitiedot) on pieni monttumainen kaivanto, jonka reunalla on itä-länsisuuntainen kiviröykkiö. Kiveys on osittain sammalen peitossa ja se muistuttaa hieman hajotettua hautaröykkiötä. Kyseessä on kuitenkin todennäköisesti taistelukaivantoon liittyvä näköeste. Myös muut alueen kivi- ja maakasat liittynevät kaivantoihin. Osa kaivannoista on pienehköjä monttuja, mutta osa mutkittelee pidempinä polkumaisina kapeina kaivantoina.

Rackartåget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rackartåget är en del av kyrkvägen till Pedersöre kyrka och användes av de invånare som bodde i socknens norra och östliga byar. Dessutom användes vägsträckan av prästerna då de tog sig från prästgården till kyrkan.
Namnet Rackartåget har vägen fått efter de personer som blev dömda av kyrkorådet till straff av olika slag och sedan fick gå denna väg från prästgården till kyrkan där bestraffningen skedde.
Ordet är besläktat tyskans ”Racker”, som var namn på en person som rensade kloaker och avträden. Rackare kallades också den dräng som hjälpte bödeln. Senare har ordet har kommit att bli ett skällsord i betydelsen; skurk, bov, bandit o.dyl.
Med ordet ”tåg” menade man tidigare en väg som gick mellan två stenmurar.
Rackartåget (suom. Rakkarinreitti) on osa historiallista Pedersören
kirkon kirkkotietä. Ruotsinkielen sanalla ”tåg” tarkoitettiin ennen kahden kivimuurin
välissä kulkevaa tietä. Kulkuväylä on näkyvissä jo vuoden 1754 kartassa.

Högholmen (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Vanhasta Vaasasta Vähäänkyröön johtavan tien pohjoispuolella, aivan tiessä kiinni, keskellä peltoaukeaa on pieni ympäristöstään selvästi kohoava mäenkumapre, Högholmen. Paikkaan liittyy suullinen perimätieto siitä, että vuonna 1658 noituudesta tuomittu Marketta Parkoinen olisi tavannut Högholmenilla paholaisen. Kohde sijaitsee Vanhan Vaasan Marian kirkon raunioista noin 1,3 kilometriä itäkaakkoon.
Marketta Parkoinen ja Marketta Rödfinskas (Punasuomalainen) tuomittiin noituudesta 7.8.1658 Vaasan raastuvanoikeudessa. Heidät mestattiin samana vuonna Vaasan ja Mustasaaren yhteisellä mestauspaikalla Höstveden Värnebackenilla ja poltettiin talonpoika Henrik Henrikssonin (Heikki Heikinpojan) ladosta tehdyllä kokolla (A. Luukko: Vaasan Historia 1, s. 491). Marketta Parkoinen oli oikeudessa kertonut tavanneensa Högholmenilla mustan miehen ollessaan matkalla Höstvedeltä Vaasaan ja palvelleensa paholaista jo 13 vuotta. Lisäksi Parkoinen kertoi pahemman noidan Marketta Rödfinskasin näyttäneen hänelle hornan, joka sijaitsi Isonkyrön Kuivilankalliossa (kartassa nimi Kuivilanvuori). Tällä Kuivilankallion kyöpelinvuorella kokoontuivat Marketat ja neljä muuta naista joka pääsiäinen, juhannus ja pitkäperjantai (A. Luukko: Vaasan Historia 1, s.481). Ks. myös välilehti Lisätiedot.
Noidat on mestattu Värnebackenilla, mutta Marketat on mahdollisesti poltettu vanhassa ladossa Högholmenilla.

Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Brännlandetissa, Södra Lammossenista etelään olevalla Husgärdsgärdan -nimisellä alueella, valtatie 8:sta reilut 2 km länteen.
Paikalla on noin 8 x 8 metrin suuruinen röykkiö, jonka Pörtom hembygdsföreningen on aikoinaan löytänyt.

Brändbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n ja Närpiönjoen länsipuolella, jokilaakson viljelysaukean länsireunalla kulkevalta Strandvägeniltä noin 300 metriä luoteeseen, Pörtomskogen -nimisellä alueella.
Brändbackenin eteläpuolella, pienen mäen huipulla, keskellä avohakkuuta on melko iso silmäkivellinen röykkiö, jonka koko on noin 10 x 8 metriä ja korkeus jopa yli metri. Röykkiö on hiljattain (2009?) vahingoittunut avohakkuun äestyksessä, mutta ilmeisesti sitä on pengottu myös aikaisemmin. Varsinkin röykkiön pohjoispuolella näyttäisi olevan asuinpaikaksi soveltuvaa aluetta.
On mahdollista, että Brändbackenin huipulle peruskarttaan merkitty röykkiö tarkoittaa nyt kyseessä olevaa röykkiötä, koska Brändbackenin huipulla ei havaittu röykkiötä, paitsi joitain vanhaan hiekanottoon liittyviä kivikasoja.

Hållbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee laajalla metsäalueella, lähestulkoon korpimaastossa, mäen kallioisella lakialueella, sen korkeimmalla kohdalla. Paikalla on muinaiseen rantakivikkoon tehty pyyntimiesten leiri, jossa kivikkoon on kaivettu kaksi toisissaan kiinni olevaa kuopannetta. Näistä toinen on laakeampi, pituudeltaan noin 6 metriä, ilmeinen yöpymissija. Kuopanteista toinen on edellistä hiukan suppeampi, selvärajaisempi ja syvempi, halkaisijaltaan noin 4 metriä. Tämä on tulkittavissa säilytyskuopaksi.
Kohteen ajoitus on epävarma, mutta korkeussuhteiden perusteella se voi olla esihistoriallinenkin.
Tarkastuksessa 2010 todettiin, että kohteen pohjois- ja länsipuolella oli tehty lähiaikoina hakkuut ja maanmuokkaus, mutta kohde oli säästynyt äestykseltä.

Varggropen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsässä sijaiseva suuri vähitellen itsestään raukeava sudenkuoppa, joka mainitaan kirjallisissa lähteissä 1830-luvulla.
Mustasaari Dombok 1834
Att en varg under sistlidne Martii månad blef fångad uti den af Herr Hofrättsasessorn Baron Otto Reinhold Rehbinder med flere inrättad varggrop å Qveflax bys I Mustasaari Socken mark invid ett träsk kalladt Djupsjön intyga undertecknade härmed under edelig förbindelse.
Vasa den 15 september 1834
C.E. Asp, Hofrättsråd
Carl Henrik Stenhagen, Hofrättsasessor

Klapurikallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Peltomaan Alatalon röykkiöalueesta noin 650 metriä lounaseen. Tarkastushetkellä lokakuussa 2010 alue kasvoi suhteellisen vanhaa sekametsää.
Alueella havaittiin ainakin 8 ihmisen tekemää kuopannetta, jotka liittynevät Peltomaan-Annikkalanmäen muinaisjäännöksiin ja ovat todennäköisesti samantyyppisiä keittokuoppia tai -liesiä kuin mitä Annikkalanmäessä on tutkittu. Mitä ilmeisemmin kuoppia on alueella vielä paljon enemmänkin. Tarkastuksessa havaitut kuopat sijaitsevat ikään kuin kahdessa jonomuodostelmassa.
Lisäksi mainittakoon, että kuopasta 8 noin 370 metriä lounaaseen havaittiin laihialaisittain epätavallisen kivetön, varsin tasalakinen kumpare, jota suuret luontaiset kivet tai kivenlohkareet ikään kuin reunustivat. Mitään ihmisen tekemää alueella ei voitu havaita, mutta mahdollisia jatkotutkimuksia varten alue on syytä ottaa huomioon.

Kalkamossen 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närpiön Övermarkissa, Hinjärven koillispuolella, Kalkamossen -nimisen suoalueen kaakkoispuolella. Kohteen luoteispuolitse kulkee metsäautotie, joka erkanee Bodbackvägeniltä noin 700 metriä Viitaniemen taajamasta kaakkoon.
Kohteessa on ainakin yhdeksän matalaa röykkiötä. Niiden läpimitta vaihtelee 3-6 metrin välillä. Useimmat röykkiöistä on kasattu ison kiven ympärille. Alue kasvoi vuoden 2010 inventoinnin aikaan melko tiheää taimikkoa ja heinää, joka haittasi havaintojen tekoa. Kohteessa on todennäköisesti useampia röykkiöitä kuin inventoinnissa havaittiin.
Kohde on löytynyt jo 1970-luvun lopulla Övermark Hembygdsföreningenin inventoinnissa. Se on mainittu Forntid i Övermark kirjasessa, joka on em. yhdistyksen tekemä. Kohde kuitenkin tarkastettiin vasta vuonna 2010.

Frönäsberget 5 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närpiön Övermarkissa Frönäsbergetillä, jolta tunnetaan useita röykkiökohteita. Alueelle johtaa metsäautotie, joka erkanee Frönäsistä Nojärvelle johtavalta Frönäsvägeniltä. Frönäsberget 2-4 sijaitsevat suon tai kostean metsän keskeltä kohoavilla moreenikumpareilla. Aluetta tarkastettiin vuoden 2010 inventoinnin yhteydessä, koska 1970-luvun lopulta on tietoja Övermark Hembygdsföreningenin sieltä löytämistä röykkiöistä.
Frönäsberget 2:ssa on yksi matala röykkiö halkaisijaltaan noin 4 metriä. Alueella on em. tietojen mukaan useampiakin röykkiöitä, mutta niitä ei havaittu vuoden 2010 inventoinnissa. Alue kasvaa nykyisin melko tiheää taimikkoa ja havaintojen teko on vaikeaa.

Frönäsberget 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närpiön Övermarkissa Frönäsbergetillä, jolta tunnetaan useita röykkiökohteita. Alueelle johtaa metsäautotie, joka erkanee Frönäsistä Nojärvelle johtavalta Frönäsvägeniltä. Frönäsberget 2-4 sijaitsevat suon tai kostean metsän keskeltä kohoavilla moreenikumpareilla. Aluetta tarkastettiin vuoden 2010 inventoinnin yhteydessä, koska 1970-luvun lopulta on tietoja Övermark Hembygdsföreningenin sieltä löytämistä röykkiöistä.
Vuoden 2010 kohteessa havaittiin kolme matalaa röykkiötä moreenikumpareen eteläosassa hakkuuaukean pohjoislaidassa. Alue kasvoi tiheää vesakkoa ja ruohoa joten havaintojen teko oli vaikeaa.

Frönäsberget 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närpiön Övermarkissa Frönäsbergetillä, jolta tunnetaan useita röykkiökohteita. Alueelle johtaa metsäautotie, joka erkanee Frönäsistä Nojärvelle johtavalta Frönäsvägeniltä. Frönäsberget 2-4 sijaitsevat suon tai kostean metsän keskeltä kohoavilla moreenikumpareilla. Aluetta tarkastettiin vuoden 2010 inventoinnin yhteydessä, koska 1970-luvun lopulta on tietoja Övermark Hembygdsföreningenin sieltä löytämistä röykkiöistä.
Kohteessa havaittiin kuusi matalaa röykkiötä vuoden 2010 inventoinnissa. Osa röykkiöistä on kasattu isomman kiven ympärille. Alue kasvoin erittäin tiheää taimikkoa ja havaintojen teko oli vaikeaa. Luultavasti röykkiöitä on enemmänkin, mutta niiden levintä rajoittunee kumpareen alueelle noin 25 metriän korkeuskäyrän tuntumaan.

Kalkamossen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närpiön Övermarkissa, Hinjärven koillispuolella, Kalkamossen -nimisen suoalueen eteläpuolella. Kohteen luoteispuolitse kulkee metsäautotie, joka erkanee Bodbackvägeniltä noin 700 metriä Viitaniemen taajamasta kaakkoon.
Kohteessa on kahdeksan matalaa röykkiötä. Niiden läpimitta vaihtelee 3-5 metrin välillä. Alueen puusto oli varttunutta männikköä ja kuusikkoa vuoden 2010 inventoinnin aikaan.
Röykkiöt löytyivät jo 1980-luvulla Övermark Hembygdsföreningenin inventoinnissa. Kohde kuitenkin tarkastettiin vasta vuonna 2010.

Marjamäki (152010027) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Napuen kylän keskustasta ja Kyrönjoesta hieman yli 1 km etelään, Vaasa-Seinäjoki -rautatien pohjoispuolella sijaitsevalla korkealla kalliomäellä. Mäen rinteet laskevat jyrkästi. Paikalle johtaa useita kuntopolkuja. Korkeimmalla kohdalla on laavu ja näköalatorni.
Kohteessa on ollut kolme röykkiötä, joista kalliolaen pohjoisreunalla jo viettävässä osassa sijainnut osin tuhoutunut röykkiö on tutkittu vuonna 1936. Kaivauksessa ei löytynyt merkkejä hautauksesta. Sarasmon mukaan röykkiö on ollut alunperin pyöreä ja noin 6 metriä läpimitaltaan. Inventoinnissa 2010 todettiin, että tutkittu röykkiö on hävinnyt kokonaan.
Näköalatornista vajaa 50 metriä pohjoisluoteeseen kartalle merkittyjen muinaisjäännösmerkkien kohdalta löytyi kalliokielekkeen alta noin 5 metriä halkaisijaltaan oleva pyöreä röykkiö, jonka keskellä on noin 2 metriä halkaisijaltaan oleva pengottu kuoppa. Röykkiö koostuu noin 20-30 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Röykkiö on ollut siinä jo vuoden 1938 kaivausten aikana. Kaivauksenjohtaja Sarasmo oletti, että kivet on aikoinaan vyörytetty kallion juureen siitä röykkiöstä, jonka hän kallion päällä kaivoi.
Länsirinteeltä peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalta ei löytynyt röykkiötä. Se on mahdollisesti tuhoutunut kuntopolkua tehtäessä tai koordinaattitiedot ovat väärät. Tämä röykkiö on (ollut) läpimitaltaan noin 12 metriä.

Hypäjänkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoessa Hypäjänkoskessa, saarissa, koskessa ja kosken kohdalla rannoilla. Koskessa on kolme saarta, ja myös 1900-luvun myllylaitoksen jäänteet sijaitsevat saaressa, jonka erottaa joen pohjoisrannasta myllyn uoma, jo melkein kokonaan kuivunut.
Paikalla on säilynyt mm. luonnonkivestä tehtyjä myllyihin liittyviä rakenteita, lohkokivijalusta ja tämän päälle rakennettu betoniperusta, joen levyinen betonipato ja sen alapuolella koskessa jäänteitä joen levyisestä kivipadoista (myöhemmin kunnostettu?). Joen pohjoisrannalla on myllystä purettua koneistoa, mm. turbiineja. Joen keskivaiheilla sijaitsevasta saaresta löytyi 1700-luvun isojakokartan osoittamalta kohdalta noin 10 metriä halkaisijaltaan oleva perusta, joka voi olla 1700-1800-luvun myllyn perusta. Pohjoisrannan saaressa on paikalla säilyneen 1900-luvun myllylaitoksen lounaispuolella myös kivirakenteita. Maaston vaikeakulkuisuuden takia aluetta ei päässyt inventoimaan.
Historiallinen tausta: Isojakokartan perusteella Hypäjänkoskessa on ollut toiminnassa mylly joen keskellä sijaitsevassa saaressa 1700-luvulla. Vesimyllyjen viimeisin tehokausi oli 1920–1930 -luvuilla. Isossakyrössä Hypäjänkoskessa ja Reinilänkoskessa sijaitsivat pitäjän suurimmat myllyt. Kummassakin oli toiminut aiemmin kolme myllyä. Koskiosuuksien keskittyessä niihin jäi molempiin toimimaan yksi iso mylly. Hypäjänkosken nk. Tuuralan mylly muutti nimensä vöyriläisten Bengsin omistajaveljesten aikana Bengsin myllyksi. Myllyn yhteyteen rakennettiin korkea sähköllä toimiva vehnämylly.
Ehdotus suoja-alueeksi: Kosken kohta rantoineen, missä on säilynyt rakenteita joessa, saarissa ja joen rannoilla molemmin puolin.

Reinilänkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Isonkyrön keskustassa Reinilänkosken kohdalla keskustan sillan pohjois- ja eteläpuolella.
Sillan pohjoispuolella joen itärannalla sillalla rantaan yhdistetyssä pienessä saaressa
sekä saaren ja rannan välissä ovat myllyn uoma, lohkokivistä rakennettu myllyn perusta ja siihen liittyviä muita rakenteita, saaresta löytyi luonnonkivistä koostuva osin tuhoutunut myllyn perusta, joka on noin 10 m halkaisijaltaan. Myllynuomassa noin 20 m pohjoiseen on pato (t. ränni), johon on ladottu kiviä melko lähihistoriassakin. Näkyvin säilynyt rakenne paikan myllytoiminnasta on sillan pohjoispuolella kahden saaren välissä sijaitseva betonipato. Sillan eteläpuolella on säilynyt varhaisempia luonnonkivistä rakennettujen patojen jäänteitä. Joen pohjoispuolella länsirannalla toimineesta Knaapilanmyllystä ei löytynyt rakenteita. Kohdalla oli jokiuomassa vain joitakin irtonaisia lohkarekiviä.
Historiallinen tausta: Isossakyrössä Kyrönjoessa on ollut toiminnassa myllyjä 1500-luvulta lähtien. Historiallisten karttojen perusteella Reinilänkoskessa (l. Ventäälänkoski, Pappilankoski tai Huhmarkoski) toimi 1700-luvulla ainakin kolme myllyä. Myöhemmin paikalla toimivat nk. Keskimylly, Knaapilanmylly ja Reinilän mylly. Nykyisen keskustan sillan eteläpuolella saaressa sijainnut Keskimylly ja joen länsirannalla Knaapilanmylly lopettivat toimintansa viimeistään 1900-luvun alussa. Joen itärannalla toimi Reinilän mylly 1960-luvulle saakka. Vesimyllyjen viimeisin tehokausi oli 1920–1930-luvuilla, jolloin koskiosuudet keskittyivät ja tarve vesivoimasta lisääntyi. Näin kävi myös Isossakyrössä Reinilänkoskessa sekä Hypäjänkoskessa. Molemmissa jäi toimintaan kolmen myllyn sijasta yksi iso mylly.
Ehdotus suoja-alueeksi: Saaret, joen itärantaa myllyn uoman kohdalla keskustan sillan pohjoispuolella ja entinen koskialue rajauksen mukaisesti. Sillan eteläpuolella kaksi saarta ovat luonnonsuojelualuetta.

Yli-Perttilä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itärannalla Perttiläntien varrella, välittömästi tien länsipuolella, vastapäätä tien toisella puolella sijaitsevaa Yli-Perttilän taloa.
Graniittilohkareista rakennettu. Sisämitat: noin 4 x 3 m, korkeus noin 1,6 m. Oviaukko on 1,3 m korkea ja 1 m leveä. Sisäkatto on tehty kiilakivistä. Kellari on hyvin säilynyt.
Ehdotus suoja-alueeksi: Tien suuntaan 2 m, muualla 5 m.
Pitkän-Perttilän kellari, jota käytetty perimätiedon mukaan Napuen taistelun aikana ruuti- ja ruumiskellarina (Etelä-Pohjanmaan historia IV, osa 1, s.126).

Torngrund (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on pohjoiskoilliseen Torngrund -saaren (entinen Härkmeri) pohjoiskärjestä. Vuodelta 1973 peräisin olevassa hylkyilmoituksessa hylyn sanotaan olevan "nära Härkmeri sjömärke".
Purjealuksen hylky, jonka sanotaan olevan kaljaasi Höken. Haaksirikko tapahtui 1800-luvulla.

Rågårdsfjärden Kilgrund (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylyn sijaintipaikka on Rågårdsfjärdenillä Kilgrundin itäpuolella 1 - 4 metrin syvyydessä. Sijaintitieto on epätarkka. Erään tiedon mukaan hylyn sijaintipaikka on Norrhamn -lahdessa eli merivartijoiden 1973 tekemää ilmoitusta etelämpänä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky. Ainakin kaaria on näkyvissä pohjalla. Hylyn ilmoittaneet merivartijat kuvaavat hylkyä termillä "mycket gammalt vrak".

Murgrund Knappelgrynnan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Kristiinankaupungista lounaaseen Murgrundin länsipuolella olevan pienemmän Knappelgrynnan -saaren etelärannassa.
Paikalla on puisen aluksen hylky, jonka toista kylkeä on näkyvissä. Hylkyilmoituksen 1973 tehneet merivartijat kertovat hylyn olevan "mycket gammalt vrak av tegelskuta". Suullisen perinteen mukaan alus on ollut soudettava.

Storbådan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kristiinankaupungista etelälounaaseen Storbådan -matalikolla. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen laivan hylky, jossa on metallikaaret. Potkuri, potkuriakseli, metallikaaria ja perävannas ovat havaittavissa.
Hylyn oletetaan olevan norjalainen Arendalista kotoisin ollut parkkilaiva Skjöld tai Skjold (380 rt), kapt. H.Hartwigsen. Alus haaksirikkoutui 25.8.1890 Storbådanille ollessaan painolastissa matkalla Lontoosta Kristiinankaupunkiin. Miehistö pelastui.
Hylyn metalliosia on nostettu, muun muassa ruori ja ankkuri. Kettinkiä on Kristiinankaupungin merimuseossa.

Kaupunginlahti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kristiinankaupungin kaupunginlahden länsirannalla lähellä kaupungin keskustaa. Sijaintitieto on epätarkka.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on hautautunut pohjamutaan ja vahingoittunut laiturityömaan vuoksi tehdyssä ruoppauksessa 1990-luvun puolivälissä. Joitakin ruoppauksessa esiin tulleita hylkyosia (kaari, kylki- tai kansilankku) on Kristiinankaupungin merimuseon hallussa. Alus on ollut limisaumainen.
Kristiinankaupungin merimuseo on olettanut, että hylyn jäänne liittyisi isonvihan aikaan ja venäläiseen kaleerilaivastoon, joka talvehti paluumatkallaan Kristiinankaupungissa. Hylyn ajoituksesta ja laadusta ei kuitenkaan ole tietoa, koska löytöpaikkaa ei ole tutkittu. Ei ole tietoa mitä hylystä on vedenpohjassa jäljellä.

Hebe (1771) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Närpiön edustan saaristossa Truthällanin luoteispuolella ja Storskatanin lounaispuolella matalikolla, merikarttaan merkityn kiven pohjoispuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Höyrylaiva Heben hylky, joka on hajonnut palasiksi matalikolle. Heben hylky mainitaan mm. Carola Ålander-Sjöstrandin hylky- ja haaksirikkolistauksessa vuodelta 2000.
Huom. myös Kemissä sijaitsee s/s Hebe nimisen aluksen hylky (id 1872).

Bockholmshällan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sälgrundista kaakkoon, Bockholmshällanista etelään.
Puisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 30 metriä. Alus on ollut rakenteeltaan tasasaumainen ja kolmimastoinen. Hylky on haljennut kölin suuntaisesti. Jäljellä on kaaria ja kylkilaudoitusta. Hylyn ympärillä on havaittavissa valkoista kalkkikiveä (painolastia?).
Hylystä tehtiin ilmoitus Museovirastolle 1970. Paikallisen suullisen perinteen mukaan kyseessä on Albertina -niminen alus, joka upposi ollessaan matkalla hakemaan puutavaralastia Närpiöstä. Albertinan kotipaikka oli Kristiinankaupunki.

Hamnskäret 1 (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Närpiön vesialueella Kristiinankaupungin keskustasta luoteeseen Gävskäretin eteläosan lahdessa ja Hamnskäretin itäpuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puuhylky, jonka keskellä on laivan uunista peräisin olevia tiiliä.

Hamnskäret 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Närpiön vesialueella noin 7 kilometriä Kristiinankaupungin keskustasta luoteeseen Grisselstenarna -saaren ja Hamnskäretin välisessä salmessa. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puualuksen hylky, jonka oletetaan olevan Olga -niminen "ketch". Olga upposi puutavaralastissa 1892 ja se oli 104,6 brt:n vetoinen. Hylky mainitaan 1987 tehdyssä hylky- ja haaksirikkolistauksessa Eric Eikrem, En förteckning över skeppsvrak i Vasa län, jossa hylky mainitaan löytyneenä kohteena, ei pelkästään hylkyvihjeenä. Pohjanlahden merivartiosto on aikoinaan paikantanut hylyn ja ilmoittanut sen Museovirastolle. Hylystä ei ole kuitenkaan dokumentoitua tietoa.

Svarthällan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Gloppet -selällä Kaldonskäristä kaakkoon Svarthällan -luodon itä-, koillis- ja pohjoispuolella.
Kyseessä on haaksirikkopaikka, jossa ei jäljellä varsinaista hylkyä, vaan haaksirikosta kertovat lukuisat pienesinelöydöt usean sadan neliömetrin laajuisella alueella. Pietarsaaren museon ja Bothnia Navalis ry:n tutkimusten mukaan löydöt liittyvät venäläisten 1714 tekemään Pohjanlahdelle ja Ruotsiin ulottuneeseen ryöstöretkeen.
Harrastajasukeltajat löysivät 1978 Svarthällanin itäpuolelta ankkurin, pronssitykin ja rautatykin. Pronssitykki nostettiin. Sukeltajat olivat lukeneet Närpiön Historia -teoksesta venäläisten aiheuttamista levottomuuksista 1714 Pohjanlahden rannikolle ja Ruotsin puolelle ulottuneen ryöstöretken aikana ja tämän tiedon pohjalta etsintäsukelluksia alettiin tehdä Svarthällnin ympäristössä.
Pietarsaaren museo ja Bothnia Navalis ry tekivät tutkimusta löytöpaikalla 1983, 1984 ja useina vuosina 1990-luvulla. Merenpohjaa kartoitettiin sukeltamalla ja esineitä nostettiin. Esinelöytöihin kuuluu muun muassa ammuksia, käsiaseiden heloja, lasia, keramiikkaa, nappeja, nahkajalkineiden osia, solkia ja rahoja. Esineet on konservoitu ja sijoitettu Pietarsaaren museoon. 1978 nostettu pronssitykki on konservoitu ja sijoitettu Närpiön kaupungintalolle.

Finnviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Storskatan -niemen eteläosan itärannalla, Storskatsundet -salmen länsiosassa Finnviken -lahdessa rantakaislikossa.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, jonka jäljellä olevan osan pituus on noin 13 metriä ja leveys noin 5 metriä. Paikallisessa suullisessa perinteessä on puhuttu venäläisen aluksen hylystä. Hylky on ollut tunnettu paikallisten keskuudessa hyvin pitkään.
Pietarsaaren museo ja Bothnia Navalis ry ovat tutkineet löytöaluetta 1991, 1992, 1994 ja 1995. Hylystä tehtiin 1991 luonnospiirros, jota täydennettiin 1994. Tutkimuksissa todettiin, että kyseessä ei ole kaleeri, koska hylky on liian raskasrakenteinen ollakseen kaleeri. Hylystä on löytynyt tykinkuulia ja tiiliskiviä. Hylyn rakenteista otettiin 10 näytettä vuosilustoajoitusta varten syksyllä 1991. Pentti Zetterbergin (Joensuun yliopisto) tekemän analyysin mukaan puu on hyvin todennäköisesti kuusta ja aluksen aikaisin mahdollinen rakennusajankohta on syksy 1709. Hylkyä kuvattiin 3D-mallintamista varten 2021.
Hylyn on oletettu liittyvän venäläisten Pohjanlahdelle 1714 tekemään ryöstöretkeen.

Trutbådan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Trutbådanin koillispuolella
Puuhylyn pohjaosa, pituus n. 12m ja leveys n. 4m, hylyn kaaret tammea, hylystä irronnut polvia, kaaria, laudoituslankkuja, rakenteeltaan tasasaumainen

Kaldonskär (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kaldonskärin saariryhmässä, Stor Kaldon -saaren eteläosan länsirannalla matalassa vedessä.
Paikalla on tasasaumaisen puualuksen hylky. Matalanveden aikaan osa hylynosista on vedenpinnan yläpuolella. Hylkykokonaisuus koostuu kahdesta isommasta rakenneosasta sekä useista irrallisista kappaleista.
Löydön ilmoittaja arvioi hylyn olevan peräisin 1700-luvun lopusta tai 1800-luvun alusta. Rungon materiaali on mahdollisesti tammi, mukana rakenteissa on havupuuta. Hylky on ilmoitettu Museovirastolla 1980-luvun alussa.

Grytskärin hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Grytskärin länsipuolella
Puisen hylyn rakenneosia.

Abborrströmshällornan hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Västra Hällornan ja Abborrströmshällornan välissä
Puisen purjealuksen hylky.

Truthällan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Gloppet -selän itäreunalla olevan Truthällan -saaren länsirannalla sekä saaren pohjoispään itäpuolella. Löytöalue on satojen neliömetrian laajuinen siten, että haaksirikon jäänteitä on Truthällanin saaren eri puolilla.
Sijaintipaikalla on ollut jäljellä vain yksittäisiä rakenneosia aluksesta. Haaksirikosta kertovat pääasiassa lukuisat esinelöydöt laajalla alueella meren pohjassa. Pietarsaaren museon ja Bothnia Navalis ry:n tutkimusten mukaan löydöt liittyvät venäläisten 1714 Pohjanlahden rannikolle ja Ruotsin puolelle tekemään ryöstöretkeen. Närpes Historia -teoksen mukaan useita venäläisiä aluksia haaksirikkoutui myrskyssä Truthällanin ympäristöön venäläisten ollessa palaamassa Ruotsin puolelta. Suurin osa venäläisistä menehtyi, mutta osa pelastautui Storskatanille.
Pietarsaaren museo ja Bothnia Navalis ry ovat tehneet kenttätöitä löytöpaikalla 1983, 1984 ja useina vuosina 1990-luvulla. Merenpohjaa on kartoitettu sukeltamalla ja esinelöytöjä on nostettu. Esinelöytöihin kuuluu muun muassa tykinkuulia ja muita ammuksia, solkia, nappeja, nahkajalkineen osia ja metalliastioiden osia. Esineet on sijoitettu Pietarsaaren museoon ja joitakin esineitä on deponoitu Närpiön kotiseutuyhdistykselle.

Harvungön (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Södra Björkö-saaren eli Harvungön pohjoispuolella, noin sadan metrin päässä rannasta.
Puisen aluksen osia hajallaan pohjassa.
Hylky ilmoitettiin Museovirastolle 1976. Hylkyä ei ole tutkittu. Hylyn ilmoittaja olettaa hylyn olevan peräisin 1860-1880 -luvulta.

Svettgrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Svettgrundetista luoteeseen, Svettgrundin ja Molpen eteläkärjen välillä.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen huonosti säilynyt hylky. Vaasan merimuseon arvion mukaan alus oli norjalainen parkki Petrea, joka haaksirikkoutui elokuussa 1881.

Jullkall (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Korsnäsin vesialueen pohjoisosassa Bergö gaddarnasta kaakkoon ja Rågskäretistä lounaaseen, Jullkall -matalikon eteläpuolella 8 - 12 metrin syvyydessä hiekka- tai sorapohjalla. Sijaintitieto on epätarkka.
Kyseessä on puurunkoisen aluksen hylky, josta on jäljellä noin 6 metriä leveä ja 18 metriä pitkä pohjaosa. Hylyn päällä on tiiliä. Hylyn ympäristössä on irrallisia rakenneosia.
On oletettu, että kyseessä olisi vuonna 1919 uponnut kaljaasi Sulo. Luvialta kotoisin ollut Sulo (78 rt), kapt. Aaltonen, ajoi sumussa karille hiililastissa matkalla Tvärminnestä Pietarsaareen 4.10.1919 Rågskärin luona, Bergön edustalla ja upposi kolmen sylen syvyyteen. Miehistö pelastui. Sulo oli rakennettu 1912 Koivistolla.

Johannes (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rönnskärenin eteläpuolella, Johannesgrynnornan luona, Synnerskäretistä lounaaseen. Sijaintipaikalla pohja on kiveä ja karkeaa soraa, syvyys 2 - 10 metriä.
Puisen aluksen pahoin hajonnut hylky, josta on jäljellä vain muutamia vahvoja kaaria ja lankkuja. Hylyn on oletettu olevan kuunari Johannes. Vaasan merimuseon Unto Lintalan mukaan alus oli upotessaan kappaletavaralastissa, ja karikon rantavedestä kerrotaan löydetyn fajanssiastian paloja sekä nukenpäitä.
Oulusta kotoisin ollut kuunari Johannes (133 nrt), kapt. K.J. Ålander, haaksirikkoutui kappaletavaralastissa kotimatkalla Lybeckistä 26.10.1894 Stenskäretin ja Gåsgrundetin välillä olevalle kivelle, noin kolme mailia Snipanin majakkalaivalta. Rönnskärin luotsit pelastivat miehistön. Merivakuutusyhdistys maksoi vakuutuskorvauksena 18.000 markkaa. Koko rahti Lyypekistä Ouluun oli vakuutettu 4.500 markasta. Johannes oli Tanskan Fanössä 1874 tammesta rakennettu, 98 jalkaa pitkä ja 22 leveä kuunari. Johannes upposi edellisen kerran lokakuussa 1878 Mickelsörarnan luona Merenkurkussa, mutta Neptun-yhtiö sai pelastettua laivan seuraavana vuonna ja uudelleen rakensi sen 1880.
Lähteitä:
(Snellman, Oulun laivoja ja laivureita 1816-1875)
(16.11.1894 Åbo Underrättelser no 312)
(III Sjöassuransföreningen i Finland Bolagstämmoprotokoll 1882-1898)
(02.11.1894 Oulun Ilmoituslehti no 128)
(Lloyds Register of Casualty Returns)

Magdalena (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Maalahden ulkosaaristossa Bergö gaddarnan pohjoisosan luona, Brus(bådan)in länsipuolella, 3-4 metrin syvyydessä kallioisella ja kivisellä pohjalla. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen pahoin hajonnut hylky. Rakenteista on jäljellä ainakin toinen kylki.
Umeåsta kotoisin ollut parkkilaiva Magdalena (459,51 t), kapt. B. Johansson, haaksirikkoutui myrskyssä ollessaan kotimatkalla Lontoosta 5.9.1879. Alus oli painolastissa. Alus törmäsi vedenalaiseen kariin Gåsgrundissa, ¾ mailia Rönskäristä lounaaseen, Vaasan edustalla. Kapteeni ja neljä miehistön jäsentä pelastui. Seitsemän hukkui onnettomuudessa. Alus jäi hylyksi. Laiva oli rakennettu Ruotsissa 1862.

Ulrika (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rönnskären -saarten pohjoisosassa Dersiskäret -saaren pohjoispuolella, n. 50 m rannasta.
Pienehkön purjealuksen hylky, jonka keulaosa on pahoin hajonnut. Peräosa, joka on syvemmällä, on paremmin säilynyt.
Todennäköisesti on kyseessä vuonna 1861 uponnut vaasalainen purjealus Ulrika. Alus haaksirikkoutui ollessaan matkalla Tukholmasta Vaasaan. Vaasan Palosaaren satamaan asti ei päästy, sillä marraskuun lopulla satama oli jo jäässä. Alus jäi suojasatamaan Rönnskärin luo. Myrskyssä ankkurit eivät pitäneet ja alus ajautui karille, jossa sen runko katkesi ja upposi. Vaasalainen sukellusseura Delfin ry löysi hylyn heinäkuussa 1980.

Storstensören (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Köklotin länsiluoteispuolella, Punakarien luotoryhmässä, Storstensörenin itäpuolella.
Kivilastissa oleva suurehko puurunkoinen hylky.

Gustavasbådan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Raippaluodon länsiosassa, Stora Råggrundista luoteeseen, Gustavasbådanin (ent. Bergbådan) itäkoillispuolella.
Tasasaumaisen puualuksen osia hajallaan pohjassa.
Hylystä tehtiin ilmoitus Museovirastolle 1982. Ilmoittajan arvion mukaan alus olisi ajautunut Gustavasbådanin pohjoiskärjen yli lännestä itään. Saaren itäpuolelta on löytynyt posliininpalasia. Saaren pohjoiskärjen itäpuolella on havaittu hylynosia, mm. kaaria. Ilmoittaja arvelee hylyn loppuosan sijaitsevan "luotojen välissä". Laivan on oletettu olevan nimeltään Gustafva tai Gustava. Muun muassa Wasabladetissa kerrotaan Gustafva-nimisen aluksen haaksirikon tapahtuneen 1868. Alus oli vaasalainen ja se haaksirikkoutui tullessaan Lyypekistä. Miehistö pelastettiin. Lastina oli mm. kahvia, sokeria ja lääkkeitä.

Köklot (Alusten hylyt)
Historiallinen; Köklotin saaren länsirannalla oleva Pitesfladan-lahti, hylyn jäänteet lahden rantavedessä.
Pahoin hajonnut puualuksen hylky.

Glasmästaren (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaarlepyyn edustalla keskustasta noin 12,5 km luoteeseen ja Torsön -saaresta lounaaseen, Fiskar-Lamalotin pohjoispuolella olevan pienen Glasmästaren-luodon itäkoillispuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on arviolta 40-45 metriä ja leveys 8-12 metriä. Hylyssä ei ole jäljellä kansirakenteita. Rakennusmateriaali on tammea. Toinen laita sekä köli ovat ehjät. Hylyssä on nähty aluksen nimikilpi, kun hylyssä sukellettiin 1970-luvun lopussa. Hylyn oletetaan olevan norjalainen parkkilaiva George Washington.
George Washington haaksirikkoutui 1873 Holmön luona Ruotsissa ja hylättiin. Laiva oli matkalla Oulusta tervalastissa Lontooseen. Hylky ajelehti Suomen puolelle ja hakkautui kappaleiksi Glasmästarenin luona Uudenkaarlepyyn saaristossa. Lasti ja varusteet pelastettiin. Julkisella huutokaupalla Bönasvikenin vaakahuoneella myytiin 12.12.1873 aluksen riki, varusteita ja kalusteita.
(Hufvudstadsbladet 11.12.1873 no 288A)

Ryssberget (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vöyrin saaristossa noin 19 km Maxmon/Maksamaan kirkosta pohjoiseen Östra gloppetin alueella Västerön pohjoisosan länsirannalla, Ryssberget -niemen lähellä olevan Skepparhamn-lahden eteläosassa.
Kyseessä on haaksirikkopaikka, johon ei liity kiinteitä hylyn rakenneosia, vaan haaksirikosta kertovat lähinnä laajalla alueella olevat esinelöydöt.
Ryssbergetin löytöalue on ollut pitkään tunnettu ja paikallisten asukkaiden tiedetään löytäneen esineitä rantakivikosta pitkien aikojen kuluessa. Pohjanmaan museo Vaasasta tutki Ryssbergetin aluetta harrastajasukeltajien kanssa 1960-luvulla yhdistäen löytöpaikan venäläisten kaleerien toimintaan Pohjanlahdella 1714. Arkistolähteistä tiedetään, että Ryssbergetin edustalle haaksirikkoutui neljä kaleeria vuonna 1714. Pohjanmaan museossa oli näyttely löytöpaikan esineistä jo 1962. Pietarsaaren kaupunginmuseo ja Bothnia Navalis ry ovat tutkineet löytöaluetta vuosina 1985, 1991, 1994 ja 1995. Merenpohjaa ja rantakivikkoa on kartoitettu ja esineitä on otettu talteen. Löytöihin kuuluu runsaasti 1700-luvulle ajoittuvaa esineistöä mm. ammuksia, rahoja, riipuksia, nappeja, tinaisia pulloja, solkia ja astianosia. Esineet on deponoitu Museovirastosta Pietarsaaren kaupunginmuseoon 1990.

Ribergsträsket (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Sijaintipaikka on Vöyrissä entisen Maksamaan/Maxmon kunnan alueella Teugmosta luoteeseen Ribergsträsket -lammen soistuneessa rannassa 50 - 60 cm:n syvyydessä.
Paikalla on puuveneen jäänne, jonka osat ovat suoturvekerroksen alla mutapohjalla. Veneen osat on liitetty toisiinsa puutapein. Veneessä on ollut tavanomaisen kölin sijasta päätyihin kapeneva, leveä ja kourumainen emäpuu. Laitalautakertoja on ollut kaksi ja veneen pituus on ollut noin neljä metriä tai ehkä enemmänkin. Kaaret ovat veistokaaria. Vene on rakennettu havupuusta. Laitalautojen leveys on ollut noin 30 cm.
Vene löytyi 1971 ojaa kaivettaessa. Museoviraston Harry Alopaeus kävi veneen löytöpaikalla elokuussa 1981 kuvaten, mitaten ja piirtäen veneen osia. Dokumentoinnin jälkeen osia laitettiin takaisin lammen rantaveteen, mutta osia on myös löytäjän hallussa ja Pohjanmaan museolla (kolme kpl numerolla 78-1108a,b, c). Alopaeus toi Helsinkiin Museoviraston Suomen merimuseoon Hylkysaareen yhden miltei ehjän kaaren, kaksi kaaren osaa ja rangan osan. Pohjanmaan museo on yrittänyt saada vuosilustoajoitusta hallussaan olevista osista, mutta Itä-Suomen yliopiston ajoituslaboratorin mukaan osia ei voi ajoittaa. Pohjanmaan museo teetti 2020 radiohiiliajoituksen veneen kaaresta.

Brudhamn pohjoispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Oravainen Brudhamn, n. 400 m Oravaisten satamasta pohjoiseen, 50 m rannasta ulospäin.
Limisaumaisen aluksen hylky, pituus n. 30 m ja leveys 3-4 m, ulkopinta tervattu, kaikki kansirakenteet puuttuvat, laidat kaatuneet ulospäin. Hylyn keula on rantaa kohti.

Stora Alören (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaarlepyyn sisäsaaristossa Stora Alörenin pohjoisosan lähellä. Paikkatieto on epätarkka.
Purjealuksen jäänteitä hajonneena laajalle alueelle. Hylky on ilmoitettu Museovirastolle 1970-luvulla. Ilmoittajan mukaan on kyseessä purjealuksen jäänteet, jotka ovat levinneet noin 100 metrin matkalle, ja joista paikalliset kalastajat ovat tietämättömiä. Hylky on esitetty myös Pietarsaaren kaupunginmuseon 1987 tekemässä hylkylistauksessa ja siihen kuuluvassa hylkykartassa. Sen mukaan aluksen nimeä ei tiedetä. Aluksen kerrotaan olevan hautautuneena hiekkaan rannassa.

Aspskäret eteläranta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Aspskäretin eteläranna lähellä.
Kyseessä on noin 7 metriä pitkä puisen hylyn osa, joka koostuu laitalaudoista ja kaarista.
Bothnia Navalis ry dokumentoi löytöaluetta Museoviraston luvalla heinäkuussa 1987 yhteistyössä Pietarsaaren museon kanssa. Museon tiedossa oli vuosien 1757-58 kartta, jossa on merkintä mahdollisesta hylystä Granskärssundetissa. Granskärssundetista oli myös tuotu museolle vuosien varrella esinekatkelmia. Oletetulta löytöpaikalta ei kuitenkaan löytynyt hylkyä. 1987 dokumentointityön aikana Aspskäretin pohjoisrannalla olevasta lahdesta löytyi lasi- ja keramiikkaesineiden palasia. Hylyn osa löytyi Aspskäretin etelärannalta. Oletettiin, että hylynosa on ajautunut löytöpaikalle mahdollisesti kauempaa. Hylynosan ajoituksesta ja mahdollisesta liittymisestä esinelöytöihin ei ole tietoa.

Malmbådan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Värlax-saaren pohjoispuolella, Björkörenin itäpuolella, Malmbådanin pohjoisrannalla
Puualuksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys noin 5 - 6 metriä. Aluksesta on jäljellä hyvin tasainen pohja sekä osa laidoista, jotka nousevat lähes pystysuoraan. Kaarien halkaisija on noin 20 x 30 cm.

Stora Sandören (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Munsala, Storsand rantavedessä
Matalassa vedessä oleva hiekkapohjaan painunut hylky, näkyvissä osa kaaripuista.

John Grafton (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Luodon saaristossa Orrskäretin koillispuolella, noin 3-5 metrin syvydellä. Rautarakenteisen laivan runko on hajonnut kahteen osaan lastiruuman kohdalta. Ehjempänä säilynyt keula osoittaa luoteeseen kohti avomerta. Takaosan rakenteet ovat vielä selkeästi hahmotettavissa, mutta varsinainen perä on luhistunut tai purettu epämääräiseksi metallirakenteeksi.
Päähylyn ympäristössä on runsaasti sekalaista puu- sekä metallitavaraa ja aseiden patruunoita.
John Grafton oli kuljettamassa aselastia Venäjän tsaarinvaltaa vastustavalle liikkeelle, kun se ajoi karille syyskuussa 1905. Laiva räjäytettiin, ettei lasti joutuisi viranomaisten käsiin. Hylky myytiin huutokaupalla marraskuussa 1905 ja hylystä irrotettiin romumetallia.
John Grafton oli alun perin Luna -niminen 1883 rakennettu alus.

Argo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Pietarsaaren edustalla Aligrundetin (Alggrundet) pohjoisosan itäpuolella.
Kyseessä on kolmeen osaan hajonnut puurunkoisen aluksen hylky. Suurimman osan pituus on noin 20-25 metriä ja leveys 5-6 metriä. Toisen osan päämitat ovat 11 x 4,5 metriä.
Hylyn osat ovat merenkäynnin ja jäiden johdosta kulkeutuneet erilleen. Rakenteeltaan hylky on tasasaumainen ja se on männystä ja tammesta rakennettu. Aluksen lastina ollutta tervaa ja pikeä on havaittavissa merenpohjassa.
Pietarsaaren museo teki tarkistuskäynnin kohteelle paikallisten sukeltajien kanssa 1989. Tuolloin hylyn kolmesta osasta piirrettiin luonnospiirros.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö viistokaikuluotasi löytöpaikkaa 8.10.2010. Vain yksi hylyn osista paikannettiin.
Hylyn oletetaan olevan norjalainen priki Argo Lillesandista. Arjo ajoi karille Gammalgrundetissa 19.10.1869 ja upposi kymmenessä minuutissa Högpaskarnin lähettyville. Hylky on sen jälkeen kulkeutunut itäkaakkoon ja hajonnut osiin. Uppoamishetkellä aluksessa oli lastina Oulusta noudettua tervaa ja pikeä. Haaksirikon meriselitys on Pietarsaaren kaupunginarkistossa. Aluksen kapteenina oli meriselityksen mukaan Anders Kristensen.

Sultan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luodon kirkolta noin 11 km länteen ja Mässkärin majakkasaarelta noin 1,2 km pohjoiseen Lilla Rummelgrundetin pohjoisosan länsipuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Isolle alueelle hajonneen puualuksen jäännöksiä. Aluksen oletetaan olevan kuunari Sultan.
Pietarsaarelainen kuunari Sultan ajoi yöllä karille 22.10.1863 Pietarsaaren edustalla ja hakkautui kappaleiksi seuraavan päivän myrskyssä. Kuunari oli kotimatkalla Lybeckistä kappaletavaralastissa. Hylystä pelastettua lastia myytiin huutokaupalla 28.12.1863 Pietarsaaren Pakkahuoneella. Aluksen kapteenin nimi oli J.W.Marklund. Miehistö pelastui haaksirikosta, samoin osa lastista ja varusteistosta saatiin pelastetuksi.

Norrörarna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luodon saaristossa Pietarsaaresta pohjoiseen Örarna -saaren pohjoisosan (Norrörarna) itärannalla Bärörsvikenissä. Sijaintitieto on epätarkka.
Puisen aluksen pahoin hajonnut hylky. Paikalla saattaa olla myös pienemmän veneen jäänteitä. Havaittavissa puualuksen pohjan rakenteita noin 50 metrin säteellä. Monet osista ovat painuneet pohjahiekkaan.

Monässundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 11 kilometriä länsilounaaseen Uudenkaupungin keskustasta Monässundetin pohjoispuolella Kittnäshällan -niemen edustalla.
Puurunkoisen aluksen hylky. Ilmoitus kohteesta on tehty Museovirastolle 1970-luvulla. Ilmoittajan mukaan kyseessä on mudan täyttämä suolalaivan runko, joka on uponnut joskus 1800-1900-lukujen vaihteen tienoilla. Ilmoittajan mukaan aluksen nimi on Hemifrån.
Alkuperäisen ilmoituksen sijaintitieto oli kovin epätarkka. Geologian tutkimuskeskuksen mittaustiedon perusteella kohteen sijaintia muutettiin tammikuussa 2023. Sijaintipaikka siirtyi yli kilometrin pohjoisemmaksi. Hylky on luotauskuvassa noin 20 metriä pitkä.

Björn (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Luodon edustalla avomerellä Stora Kallbergetistä n. 3 km luoteeseen.
Höyrylaiva Björnin hylky. Ahtojäät ovat jauhaneet hylyn huonokuntoiseksi. Vain peräosa näyttää ehjemmältä. Kone ja höyrykattila ovat jäljellä.
Björn upposi 19.5.1891. Alus oli matkalla Lyypekistä Vaasan kautta Kokkolaan kappaletavaralastissa joutuessaan ahtojäihin Tankarin kaakkoispuolella. Kohdattuaan kiintojäätä päällikkö päätti kääntää kurssin ja pyrkiä Pietarsaareen, mutta alus oli saanut vuodon. Björn saavutti avoveden, mutta täyttyi lopulta vedellä ja upposi n. 8 mailia Tankarista etelälounaaseen. Miehistö pelastui.
Kokkolalainen sukellusseura paikansi hylyn 1983. Hylky identifioitiin laivakellon perusteella.
Björn kuului Wasa-Nordsjö Ångbåtsaktiebolagetille. Se oli rakennettu South Shieldsissä Newcastle-upon-Tynessä 1874. Aiemmilta nimiltään alus oli Colonist ja Orleans ennen kuin se ostettiin Suomeen 1880-luvun lopulla.

Hästölandet Verkträsket (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on Kruunupyyn kirkolta noin neljä kilometriä luoteeseen Hästölandetin alueella Verkträsket -nimisen suojärven itälaidassa.
Puuveneen osia, mm. kaarenkappaleita tuli esille kaivuutöissä uuden metsätien kohdalta suoturpeesta 1990-luvun alussa. Hylyn osat ovat jääneet ainakin osittain uuden metsätien alle. Kohteesta otettiin 1990-luvun alkupuoliskolla kaksi vuosilustonäytettä, joiden perusteella ei saatu varmaa ajoitusta. Todettiin, että venettä ei ole voitu rakentaa ennen vuotta 1735. Rakennusmateriaali on mäntyä. Samalla alueella voi olla jäänteitä useista veneistä. Veneen osia on sijoitettuna Pietarsaaren museon kokoelmiin.

Norrströmmen (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Harvungön -saaren itäpuolella Norrströmmenin alueella.
Limisaumaisen puualuksen hylky, jonka pituus on n. 20 m ja leveys 3-4 m. Kaarien väli on 10-20 cm ja kaarien paksuus on noin 4 x 4 tuumaa. Laitalaudat ovat melko ohuet ja ne on kiinnitetty puunauloin. Hylky on nähtävissä pinnalta käsin kirkkaan veden aikaan.

Gertrud (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 5,5 km Bockholmshällanista lounaaseen olevan matalikon vieressä.
Paikalla on puurunkoisen purjealuksen jäänteitä. Aluksesta on jäljellä pohjaosa. Peräsimen messinkiset kiinnityslenkit ovat paikallaan. Matalikolta on 1960-luvulla nostettu runsaasti messinkitappeja.
Hylyn oletetaan olevan 1872 haaksirikkoutunut norjalainen 384 lästin Gertrud, joka oli upotessaan ilman lastia. Kapteeni oli S.W.Flood. Hylky ja siihen liittyneitä tarvikkeita myytiin huutokaupassa Kaskisten tullihuoneella 17.6.1872. Toisen tiedon mukaan hylky ei ole Gertrud, koska Gertrud pelastettiin ja huutokaupattiin, eikä jäänyt hylyksi.

Tamarind (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Strömningsbrottenin matalikolla lähellä Närpiön ja Kaskisten kunnanrajaa (kattilat ovat Närpiön puolella).
Rautarunkoisen höyrylaiva Tamarindin hylky. Alus on likimain pystyssä pohjassa. Tiettävästi Alfons Håkans on 1950-luvulla räjäyttänyt konehuonetta. Peräsin puuttuu, ja potkurista tai koneesta ei ole mitään näkyvissä. Myöskään akselin paikkaa ei ole näkyvissä. Kaikki kansirakenteet ovat irronneet, mutta runko on koossa. Lastina ollut puutavara on tallella, samoin ruoriratas. Kaksi höyrykattilaa löytyy noin 400 metriä hylystä länteen.
Norjalainen höyryalus Tamarind oli matkalla Vaasasta Kristiinankaupungin kautta Alicanteen puutavaralastissa, kun se joutui Strömmingsbrottenin matalikolle ja haaksirikkoutui 6. marraskuuta 1899. Hylystä onnistuttiin pelastamaan lastia, joka myytiin joulukuussa 1899 Kaskisten tullihuoneella.
Tamarind oli rakennettu Newcastlessa 1890. Haaksirikon jälkeen hylyllä oli useampia omistajia. Vuonna 1907 hylyn osti kauppias Erik Töttermanilta Kaskisilla toiminut liikenainen Sofia Lannér.

Svartön länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan Eteläisellä kaupunginlahdella, Svartön -niemen länsipuolella.
Paikalla on noin 20 metriä pitkä ja 5 metriä leveä puisen aluksen pohjaosa. Museoviraston Vaasan toimipiste lähetti meriarkeologian yksikköön kopion Vasabladetin artikkelista, joka julkaistiin 29.7.2006. Artikkelissa harrastajasukeltajat kertovat hylystä, josta he olivat saaneet vihjeen. Samassa lehdessä kerrotaan 1.8.2006, että paikalliset asukkaat arvelevat hylyn olleen paikallaan ainakin yli 75 vuotta. Asukkaat ovat puhuneet vanhasta proomusta, joka on ehkä ollut lastattu tiilillä. Sundomissa on ollut 1800-1900 -lukujen vaihteessa tiilitehdas. Hylyn alkuperästä ei kuitenkaan ole varmaa tietoa.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö teki tarkastussukelluksen kohteelle syksyllä 2006. Tarkastuksessa hylyn havaittiin olevan tasapohjaisen matalakulkuisen proomun pohjaosa. Hylyn rakenteiden välistä löytyi ruskean lasipullon palasia, jotka saattavat liittyä hylkyyn ja jotka voidaan karkeasti ajoittaa 1800-luvun puoliväliin. Vaasan merimuseon tiedon mukaan läheisestä satamasta, jota ennen kutsuttiin vuorolaivasatamaksi, kuljetettiin matalakulkuisilla aluksilla sekä matkustajia että tarvikkeita, mm. polttopuita, Vaasan kalarantaan. Hylky saattaa myös liittyä proomuliikenteeseen Kaupunginselältä Vanhaan Vaasaan ennen kaupungin paloa 1852, minkä jälkeen kaupunki siirrettiin nykyiselle paikalle. Laivoista tyhjennettiin lasti matalakulkuisiin proomuihin, joilla lasti vietiin perille mataloituneella vesialueella.

Klobbskatan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pjelaxfjärdenin itärannalla Klobbskatanin edustalla matalassa rantavedessä.
Paikalla on noin 20 metriä pitkä limisaumaisen aluksen hylky, joka on paljolti pohjamudan peitossa. Aluksesta on jäljellä pohjaosan kaaria ja laudoitusta. Kaaret ovat melko harvassa ja kaarien leveys on noin 20 cm. Pohjalautojen leveys on noin 30 cm. Hylystä irronneita osia on ajautunut maihin. Hylyn lähellä on ruopattu, mutta ruoppauksessa kohde on huomioitu eikä sitä ole rikottu.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö teki tarkistuskäynnin kohteelle syksyllä 2006. Hylky arvioitiin rauhoitetuksi muinaisjäännökseksi.

Rörgrundsvikenin maahylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Pjelaxfjärdenin pohjoisosan länsirannalla Rörgrundsvikenin länsipuolella, kaislikossa noin 200 metriä Rörgrundsvikenin nykyisestä (2006) rantaviivasta.
Kaislikkoon kuivalle maalle jäänyt puuhylky tai puuhylyn osia.

Wivi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Valassaarten länsipuolella Raippaluodosta lounaaseen, Hälkallanin länsipuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puualuksen hylky. Ruotsalainen kuunari Wivi oli kotoisin Blidöstä Tukholman saaristosta, vetoisuus oli 95 nettorekisteritonnia. Rungon sanotaan olleen tammea. Alus oli matkalla Luleåsta Sävenäsiin hakeakseen puutavaralastin, kun se lokakuussa 1921 joutui myrskyyn ja ajautui Suomen rannikolle haaksirikkoutuen Hällkallanin vesillä. Aluksessa oli haaksirikkohetkellä viiden hengen miehistö, josta neljä pelastui. Aluksen hylky on yleisesti tunnettu sukelluskohde.
Wivi hade 95 nettoregistertons dräktighet, hemmahörande i Blidö, Stockholms skärgård. Var på resa från Luleå till Sävenäs för att där ta ombord en last av trävaror. Hon hade 5 mans besättning. Jungmannen Knut Leonard Ask som sattes ut i en livbåt omkom. Valsörarnas fyrbetjäning och björköborna Herman Back och Viktor Ek räddade resten av besättningen. (Se avsnitt om Haverier och grundstötningar i boken I förbund med havet - Björkö en värld i Kvarken sid 82-83).

Buitron (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka Raippaluodosta länteen, Norrskärin kaakkoispuolella, Östra Norrskäristä etelään.
Erittäin pahoin hajonneen rautarunkoisen höyrylaivan hylky levinneenä pieninä palasina laajalle alueelle (sekoittuneena lähellä olevan 1939 uponneen höyrylaiva Wilpaksen osiin).
Englantilainen höyrylaiva Buitron ajoi karille kesällä 1884. Miehistö pelastautui Norrskärille. Meriselitys annettiin Vaasassa 28.6.1884. Hylky on paikallisten sukeltajien yleinen sukelluskohde. Hylky on hyvin lähellä höyrylaiva Wilpaksen hylkyä ja kahden pieniin osiin hajonneen hylyn osia on vaikea erottaa toisistaan.

Vestkusten (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Merenkurkussa Södra Gloppetin alueella Raippaluodosta lounaaseen, Holmbergsgrundin matalikolla. Hylyn sijainti on merkitty mm. vuonna 1990 ja 2001 painettuun merikarttaan 48.
Paikalla on erittäin pahoin hajonnut höyrylaivan hylky. Ainoa selvästi tunnistettava osa on höyrykattila, joka on pohjassa pystyasennossa. Rungon osia on laajalla alueella. Havaittavissa on myös lastiluukkuja, ankkuriketjua, potkuri ja akselin katkelma.
Kyseessä on Suomeen rekisteröidyn teräsrunkoisen höyrylaiva Vestkustenin hylky. Vestkusten oli rakennettu Ruotsissa 1859. Aluksen aiemmat nimet olivat Eskilstuna ja Falken. Alus kuljetti sekä lastia että matkustajia. Suomeen alus ostettiin 1909. Alus haaksirikkoutui myrskyssä 22.10.1913 ollessaan matkalla Vaasasta Härnösandiin. Onnettomuudessa menehtyi 34 ihmistä, heidän joukossaan aluksen miehistö ja kapteeni, kaksi venäläistä luotsia ja matkustajia. Vain yksi matkustaja pelastui. Haaksirikon meriselitys on Vaasassa maakunta-arkistossa.
1930-luvulla hylystä nostettiin metallia myytäväksi. Myös höyrykone nostettiin. Sitten hylky unohtui. Sen löysi uudestaan 1976 Urheilusukelluskerho Delfin ry. Hylystä nostettuja esineitä on Vaasan merimuseossa, muun muassa skailetti ja astioita.

Christiansborg (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Maalahden ulkosaaristossa Rönnskären -saariryhmästä länteen ja Kallremmaren -matalikosta etelälounaaseen. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Huonokuntoinen höyrylaivan hylky, josta on aikoinaan poistettu höyrykattilat ja koneet. Hylky on katkennut ja aluksen perä on valunut syvemmälle kuin muu hylky.
Tanskalainen Kööpenhaminaan rekisteröity höyrylaiva Christiansborg (818 nrt) upposi 27.7.1899 Rönnskärin ulkopuolella. Alus oli matkalla Englannista Newcastlesta Vaasaan kivihiililastissa. Myrskyssä kapteeni J.Petersen yritti ohjata laivaa suojaan Norrskärille, mutta laiva joutui pois reitiltä ja törmäsi vedenalaiseen kariin. Laiva upposi 15 minuutissa 10 sylen syvyyteen Kaldremmarensgrundilla noin kolme mailia WtS Rönnskäristä. Kapteeni ja yksi matkustaja hukkuivat. Muut pääsivät pelastusveneellä Rönnskärille. Onnettomuudesta tehtiin meriselitys Vaasassa. Hylky myytiin ja siitä nostettiin hiililasti, höyrykattilat ja koneet.
Laivan kohtalosta kerrottiin sanomalehdissä (Österbottningen no 58 1.8.1899, Päivälehti no 217 29.8.1899).
Vaasalainen sukellusseura Delfin ry löysi hylyn 1977. Vaasan merimuseoon on nostettu hylystä mm. vararuori sekä pronssiset kirjaimet, jotka muodostavat laivan nimen sekä kotipaikan nimen KIÖBENHAVN.

Grillskäret (2564) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Iskmo Önin pohjoiskärjen Iskmo Lillönin pohjoisosan länsipuolella, Grillskäretin koillispuolella olevien kahden pienemmän saaren välillä kivikkoisella alueella.
Puuhylyn jäänteitä on tullut ylös kalaverkkojen mukana. Kyseessä on huonokuntoinen, pienehkön puualuksen hylky, jäljellä muutamia kaaria sekä jonkin verran pohjalaudoitusta.

Hattören (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Köklotista pohjoiseen, Hattören -saaren lounaispuolella ja Högören -saaren länsipuolella, lähellä pohjoiseen johtavan laivaväylän oikeaa sivua, noin 100 metriä väylän keskilinjasta. Pintakiven ja pinnan alla olevan kiven eteläpuolella.
Lastipaikka sijaitsee hylystä etelä-lounaan suuntaan, pisteestä 63d20.549N 21d40.580E pohjoiseen.
Pahasti hajonnut puualuksen hylyn pohjaosa, jonka rakenteiden joukossa on tiiliskiviä. Silmämääräisesti arvioituna puumateriaali vaikuttaa havupuulta. Kaaren paksuus on 13 cm x 10 cm, lankun leveys 21 cm. Lyhyehkön etäisyyden päässä hylystä on paikka, jossa sijaitsee aluksen lastina olleita rautaharkkoja.

Lappörarna Märaskatviken 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Lappöranin luoteisrannalla, Märaskatviken-lahdessa, lähellä rantaa.
Puurunkoisen laivan hylky, jonka puumateriaali vaikuttaa silmämääräisen tarkastelun perusteella olevan tammea. Laivasta on jäljellä pohjaosa. Hylky vaikuttaa siinä mielessä ehjältä, että rakenneosat ovat siististi paikoillaan, eikä pohjan päälle ole kertynyt lainkaan muita rakenneosia tai muuta tavaraa. Köli on jäljellä kokonaisuudessaan, keula- ja peräranka ovat kaatuneet. Alus on ollut limisaumainen.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla, jolloin hylky oli hyvän näkyväisyyden aikana pinnaltakin nähtävissä. Delfin ry dokumentoi kohdetta sukellusleirillään 1966 ja teki hylystä luonnospiirroksen. 1960-luvulla hylyn arvioitiin olevan pienehkö kauppa-alus 1700-luvun loppupuolelta. Hylyn luota on ilmeisesti nostettu mm. keramiikan ja lasinpalasia (vaikka enemmän esinelöytöjä on tehty noin 20 metriä lännempänä olevalta hylyltä, kohde 1811). Hylystä tehtiin uudestaan löytöilmoitus Museovirastolle 1982. Ilmoituksessa kerrotaan hylyn olevan suojaisassa lahdessa, eikä siinä ole havaittavissa lastia, esineitä eikä mastoja. Pohjoisenpuoleisessa osassa on tiilikeskittymä. Museovirasto (Pekka Paanasalo, Johanna Mäkinen ja Maija Matikka) teki hylylle tarkastuskäynnin syyskuussa 2009.

Lappörarna Märaskatviken 2 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 20 km luoteeseen Raippaluodon kirkolta Lappörarna -saaren luoteisrannalla, Märaskatviken-lahdessa.
Puurunkoisen melko jykevän limisaumaisen laivan hylky. Kölin pituus noin 22 metriä, palteen leveys 6,5 metriä. Hylyn rakenteiden päällä on runsaasti kiviä, sekä jonkin verran tiiliskiviä todennäköisesti tulisijasta.
Hylky on ollut tunnettu jo 1960-luvulla ja tuon ajan sukellusten yhteydessä hylystä nostettiin mm. Rörstrandin fajanssiesineiden palasia ja kolikoita. Kolikot ovat ruotsalaisia ja ne ovat peräisin 1700-luvun loppupuolelta. On oletettu, että alus on voinut kuulua Ruotsista palaavalle kauppiaalle, jonka lastiin on kuulunut mm. keramiikkaa. Hylystä löydettyjä esineitä on sijoitettu Pohjanmaan museoon ja kolikoita on tutkittu Museoviraston Rahakammiossa. Museovirasto (Pekka Paanasalo, Johanna Mäkinen ja Maija Matikka) teki hylylle tarkastuskäynnin syyskuussa 2009. Sukelluksen yhteydessä hylkyä mitattiin. Hylyn rakenteiden joukossa nähtiin pieni lasitettu saviastian pala.

Gondola (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Merenkurkussa Maalahden vesialueella Bergögaddarna -saarten länsipuolella Gåsbergetin ympäristössä. Sijaintitieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylyn osia. Hylyn oletetaan olevan parkki Gondola.
Englantilainen Scarboroughista kotoisin ollut parkki Gondola (323 t), kapt. Thomas Tait, haaksirikkoutui kivihiililastissa matkalla Vaasaan 28.9.1873 Gåsgrundin matalikolle, Wargön edustalla. Miehistö pelastui. Kauppias B.Mannelin osti rantautuneen hylyn 860 markalla ja lastin 520 markalla.
Vaasan merimuseon pitkäaikaisella ylläpitäjällä Unto Lintalalla on tieto haaksirikosta. Gondola mainitaan myös 1987 tehdyssä julkaisemattomassa haaksirikko- ja hylkylistauksessa (Eric Eikrem, En förteckning över skeppsvrak i Vasa län). Siinä sanotaan: Vraket slets i stycken.

Grönviken (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Grönvikinlahden koillisrannalla vanhan lasitehtaan tontin rantavedessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 26 metriä ja leveys 7 - 10 metriä. Aluksesta on jäljellä sen pohjaosaa. Hylky on matalassa vedessä siten, että keulaosa on rantaan päin ja perä ulapalle päin 1,6 metrin syvyydessä. Hylyn peräosan lähellä on peräsin, jonka näkyvän osan pituus on 3,12 metriä, yläosan leveys on 20 cm ja alaosan leveys 55 cm. Peräsimen paksuus on 20 cm ja siinä on kaksi rautaista metallipantaa. Hylyn styyrpuurin laita on ruoppauksen vahingoittama. Paapuurin laita on ehjempi ja siinä on havaittavissa 44 kaaren alaosaa/pohjatukkia suurin piirtein alkuperäisillä paikoillaan. Näiden leveys on 25 cm ja paksuus 5 cm. Kaaret ovat pareittain. Hylyn paapuurin puoleisessa osassa on säilynyt pohjalaudoitusta ja sisäkyljen laudoitusta. Lautojen leveys on 29 cm ja paksuus 5 cm. Köli on halkaisijaltaan neliönmuotoinen ja vahvuudeltaan 30 x 30 cm.
Talvella 2013 hylyn osien läheisyydessä tehtiin venerannan ruoppausta ja hylyn osia, mm. kaaria, ruopattiin ylös. Museoviraston Arkeologiset kenttäpalvelut -yksikkö kävi tarkistamassa ja mittaamassa hylkykohteen ruoppauksen jälkeen kesällä 2013. Pohjanmaan museo teetti dendrokronologisen ajoituksen kahdesta hylkypuunäytteestä. Tuloksen mukaan puut, joista laiva on rakennettu, on kaadettu 1700-luvun lopussa/1800-luvun alussa. Materiaali on tammea ja vaikuttaa olleen peräisin Itämeren eteläpuolelta.
On mahdollista, että hylky liittyy Grönvikin lasitehtaan toimintaan. Grönvikin lasitehdas oli 1800-luvun lopulla Pohjoismaiden suurin ikkunalasin valmistaja. Sen oli perustanut laivanvarustaja Johan Grönberg 1812 Mustasaaren Iskmon kylään satamapaikan viereen. Toiminta loppui 1907. Lasitehtaan yhteydessä toimi myös paperitehdas 1828-1876, fajanssitehdas 1841-1907 sekä laivaveistämö.

Fändrik Stål (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Norrskärin saariryhmän vesialueella, Fänriksbergetin pohjoispuolella, Fänriksbergetin ja Östra Norrskärin välillä.
Hajonnut puurunkoisen aluksen hylky. Jäljellä on osa laivan kyljestä.
Vaasan merimuseon Unto Lintala tuntee hylyn. Fändrik (Fänrik) Stål oli vaasalainen kuunari, joka ajoi karille 1851 kappaletavaralastissa. Alus oli matkalla Lyypekistä Vaasaan, kun se törmäsi 4.10.1851 vedenalaiseen kariin. Kariin törmäämisen jälkeen alusta kevennettiin heittämällä lastia mereen. Alus kuitenkin ajautui lähelle Fänriksbergetiä ja jäi hylyksi.
Alus mainitaan Carl Gustav Wolffin julkaisemassa laivakalenterissa Finlands Skepps-kalender för år 1851. Varustajana mainitaan J.Aug.Grönberg ja kapteenina R.Widgren. Laivatyyppi on skonert ja rakennusvuosi on 1850. (Laivakalenterissa, jonka originaali on Suomen merimuseon kokoelmissa Kotkassa, joku on vetänyt viivan aluksen nimen yli ilmeisesti merkiksi laivan haaksirikkoutumisesta.) Aluksesta peräisin olevaa lastia ja varusteita myytiin huutokaupassa 30.12.1851 Brändössä. Haaksirikosta kerrottiin lehdessä Finlands Allmänna Tidning 15.10.1851 (nro 239). Tapahtumista kerrotaan myös lehdissä Morgonbladet 20.10.1851 (nro 80), Finlands Allmänna Tidning 1.12.1851 (nro 279) sekä Ilmarinen 27.12.1851 (nro 103).

Napuen taistelukenttä (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella Pohjankyröntien ja valtatien 18 varrella olevalla tasaisella peltoalueella Napuen kylän keskustan länsi- ja luoteispuolella.
Suuren Pohjan sodan viimeinen kenttätaistelu käytiin Napuella 19.2.1714 Ruotsin ja Venäjän armeijoiden välillä. Kenraali Armfeltin johtamat Ruotsi-Suomen karoliinijoukot taistelivat kaksi kertaa vahvempaa ruhtinas Galitzinin venäläisarmeijaa vastaan. Taistelussa kaatui n. 1500 venäläistä ja n. 3000 suomalaista, niiden mukana n. 1000 lähiseudulta nostettua kotiseutunsa puolustajaa.
Isossakyrössä helmikuun 19. päivänä 1714 käytyä Napuen taistelua voidaan pitää Ruotsi-Suomen mahtavuuden ajan päätepisteenä. Kun kenraalimajuri, kreivi Carl Gustaf Armfelt otti Hämeenlinnassa 6.8.1713 vastaan Suomen armeijan ylipäällikkyyden, oli miltei koko eteläinen Suomi venäläisten hallussa. Armeija oli puutteellisesti varustettu ja hajoamassa. Nälkä oli uhkaamassa eikä Ruotsista ollut tulossa minkäänlaista apua pyynnöistä huolimatta.
Venäläisten tilanne oli toisin. Ylipäällikkö, kenraali-luutnantti, ruhtinas Mihail Mihailovitsh Galitzinin komennossa oli hyvin koulutettu ja varustettu tsaarin armeijan valiojoukko. Kostianvirran taistelun 6.10.1713 jälkeen Armfelt vetäytyi joukkoineen Pohjanmaalle. Saatuaan tiedon venäläisten lähestymisestä hän kokosi kiireesti joukkonsa, joista osa oli majoitettuna Lapualle ja osa Isoonkyröön. Lähipitäjien kaikki taistelukykyiset miehet kutsuttiin myös aseisiin. Kaikkiaan Armfeltilla oli käytettävissään noin 5500 miestä, näistä vakinaista jalkaväkeä oli 3000 miestä ja 1000 ratsumiestä. Ruhtinas Galitzinin komennossa oli n. 11 000 miestä, joista 6000 jalkamiestä ja 5000 ratsuväkeä.
Napuen taistelun jälkeen alkoi Isonvihan aikakausi. Napuelle on pystytetty vuonna 1920 arkkitehti Matti Björklund-Visannin suunnittelema monumentti tapahtuman muistolle.
Napuen taistelukentältä löytynyt rautainen tykinkuula on lähetetty Muinaistieteelliselle toimikunnalle v. 1898. Taistelutantereelta, Yrjö Chydeniuksen maalta, n. 100 m valtamaantiestä on löytynyt myös puhelinpylvästä varten kaivetusta kuopasta pääkallo, sääriluu, 2 kylkiluuta ja lapaluu. Jäännökset liittyvät mitä ilmeisimmin taisteluun.

Övermark-Källåsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Närpiön pohjoisosassa, entisten Ylimarkun ja Pirttikylän pitäjien rajan lähellä, Västramossenin länsipuolella, metsäautotien itäpuolella olevan moreenimäen laella, joka on ympäristöstään kohoava ja maisemassa keskeinen paikka. Alue kasvaa melko tiheää metsää pääasiassa kuusia. Mäellä on kolme röykkiötä, jotka ovat suhteellisen hyväkuntoisia ja sammaleen peitossa.
1) röykkiön läpimitta on 8-10 m. Sen keskellä on laaja kuoppa ja reunoilla pienempiä kaivelujälkiä. Muodoltaan röykkiö on korkea, kekomainen.
2) röykkiö sijaitsee noin 30 metriä edellisestä kaakkoon. Sen läpimitta on 7-8 m. Sen luoteisreunassa on suuri maakivi.
3) röykkiö sijaitsee röykkiöstä 2 noin 15 metriä etelään mäen eteläreunalla. Sen läpimitta on 8 m. Röykkiössä on kaksi kaiveltua kuoppaa.
Röykkiöitä ei ole tutkittu. Övermarks Hembygdsförening on asettanut röykkiöön 1 rauhoituskyltin ja tien vieressä on opastaulu. Molemmat merkit ovat sään syömiä, ne on ilmeisesti laitettu paikalleen jo 1970-80 -lukujen vaihteessa.

Övermark-Frönäs udden (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ylimarkun ja Pirttikylän vanhalla pitäjänrajalla, Velkmossenin ylittävän koillinen-lounainen suuntaisen voimalinjan alla, pienehköllä mäenkumpareella, joka kuuluu Frönäsbergetiltä kaakkoon pistävän metsäisen niemekkeen äärimmäiseen kärkeen. Paikka on soiden keskellä oleva kivikkoinen kumpare, jolla on kaksi hautaröykkiötä.
1) laakea röykkiö 10 x 12 metriä mitoiltaan, se sijaitsee suoraan voimalinjan alla. Röykkiön keskellä on useita penkomiskuoppia. Pinnalla on runsaasti punaisia hiekkakivilaakoja näkyvissä. Röykkiö on tutkittu vuosina 1979-1980 ja entistetty tutkimuksen jälkeen. Löytöinä oli pronssinen avoin rannerengas, rautaisen esineen katkelmia ja palanutta luuta (polttohautaus). Röykkiön pinta on ollut peitetty punaisilla hiekkakivilaatoilla. Röykkiö on ollut muodoltaan mahdollisesti alkujaan suorakulmainen. Röykkiö ajoittuu ajanlaskun vaihteeseen.
2) Isosta röykkiöstä noin 5 metriä kaakkoon, kumpareen rinteellä, voimalinja-aukean reunalla on pienempi röykkiö, jonka läpimitta on 5 m. Sitä on hiukan kaiveltu ja se on sammaloitunut. Röykkiötä ei ole tutkittu.

Övermark- Högåsen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närpiönjokilaakson itäreunalla, valtatie 8:n itäpuolella olevan Högåsenin mäen laella, kolmiomittauspisteen kaakkoispuolella. Rakkakivikossa on neljä kuoppaa, joiden ympärillä kaivelusta syntynyttä vallikiveystä, kuoppa-alueen halkaisija on noin seitsemän metriä. Kuoppien syntyajasta ja tarkoituksesta ei ole tarkempaa tietoa.
Kuopista noin 80 metriä etelään on kiviröykkiö, kooltaan noin 6x4x0,3 metriä. Röykkiö on sammalen peitossa. Alue on kangasmaastoa ja kasvaa parikymmenvuotiasta mäntymetsää.

Övermark-Aspnäs S (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närpiön Övermarkin Aspnäsin alueella, Märimossenin länsipuolella, noin 0,8 kilometriä Hinjärvestä kaakkoon. Alue kasvaa melko tiheää havumetsää, pääasiassa kuusta, aluskasvillisuus on rehevää varvukkoa ja sammalta. Maaperä on pääosin moreenia, mutta paikoin varsinkin kohteen länsireunassa on nähtävissä hieman rakkamaista lohkareikkoa. Alueella on myös tiheää taimikkoa, jonka alueella havaintojen teko oli vaikeaa.
Aiempien tietojen perusteella kohteessa on parikymmentä matalaa vaikeasti havaittavaa röykkiötä, joista yksi lienee tutkittu vuonna 1939. Vuoden 2010 inventoinnissa löytyi kahdeksan röykkiötä. Ne ovat yleensä ison kiven ympärille kasattuja, halkaisijaltaan 3-6 metriä ja matalia. Röykkiöt ovat aluskasvillisuuden peitossa. Alueella voi olla useampiakin röykkiöitä.
Peruskartalla oleva muinaisjäännösmerkki osoittaa maastossa epämääräistä kivikkoa, joka ei todennäköisesti ole röykkiö. Myös parissa muussa paikassa oli nähtävissä rakkamaista kiveystä, joka oli sammaloitunut. Tällaisia kiveyksiä voidaan joskus erehtyä luulemaan ihmisen tekemiksi röykkiöiksi.

Övermark-Frönäs norra (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Närpiön Frönäsin peltoalueiden pohjoispuolella, soiden ympäröimällä matalalla metsäsaarekkeella. Frönäsvägen kulkee noin 300 metriä kohteen itäpuolitse. Alue on moreenipohjaista kangasta, jolla kasvaa lähes hakkuukypsä männikkö. Kohteessa havaittiin kolme röykkiötä vuoden 2010 inventoinnissa, aiempien tietojen mukaan alueella olisi pitänyt olla neljäskin röykkiö, mutta sitä ei havaittu.
Alueen pohjoisosassa on sammaleen peittämä matala röykkiö, halkaisijaltaan noin neljä metriä. Aiemmissa tiedoissa mainittua toista röykkiötä ei havaittu.
Alueen eteläosassa on kaksi röykkiötä. Pohjoisempi niistä on korkeampi, korkeus puolisen metriä, halkaisija 5 - 6 metriä. Tästä etelään noin 40 metriä on toinen hieman pienempi ja epämääräisempi röykkiö. Molemmat ovat kehämäisiä tai kraatterimaisia. Peruskartan muinaisjäännösmerkki osoittaa näiden röykkiöiden väliin.

Övermark-Alholm 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikivi sijaitsee Hinjärven itäpuolella Bodbackan Aspnäsissä, Runar Alholmin pihalla. Talon edustan nurmikolla on laakea matala maakivi, jossa yksi suhteellisen selvä, pyöreä kuoppa ja toinen epäselvempi syvennys. Kivessä lisäksi luontaisia syöpymiä sivulla ja muutamia epämuotoisia hakattuja kuoppia. Runar Alholm kertoi, että hänen lapsuudessaan (1920-1930-luvulla) oli syyliä parannettu panemalla syylän kohta luopassa olevaan veteen.
Vuoden 2010 inventoinnissa kivi oli kuvauksen mukaisessa kunnossa. Vaikutti, että talo ei ollut enää jatkuvasti asuttuna vaan ehkä kesäasuntona.

Övermark-Norrmossbacken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hinjärven ja Bodbackan itäpuolella, kuivatusta Svartnästräsketistä runsas kilometri kaakkoon. Metsässä, pienellä mäenkumpareella on kolme selkeää röykkiötä ja kaksi pienempää ja epämääräisempää
Röykkiö 1, mitat 6x8 m, pitkänomainen, pienellä kumpareella.
Röykkiö 2 noin 10 m edellisestä etelään, siirtolohkareen juurella, mitat 4x3 metriä
Röykkiöt 3 ja 4 edellä mainitusta itään ja koilliseen noin 10-15 metriä, pieniä ja epämääräisempiä
Röykkiö 5, röykkiöstä 2 noin 10 etelään, läpimitta noin 4 m, sammaloitunut.

Övermark-Källåsbacken N (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee noin 2,5 kilometriä Närpiöjoen länsipuolella, Smallmossenin koillispuolella metsäautotien tuntumassa, sen länsipuolella. Aiemman vuodelta 1978 kohdekuvauksen mukaan kohteessa on kaksi röykkiötä. Vuoden 2010 inventoinnissa alueelta löytyi yksi röykkiö. Matala röykkiö on kooltaan noin 6x3 metriä ja kasattu pienen kallioisen kummun eteläpuolelle. Röykkiö on tilojen rajalla, sen itäpuoleinen palsta on hakattu paljaaksi ja siellä on tehty kannonnosto, joka ei kuitenkaan ole vaurioittanut röykkiötä. Hakkuualuetta ja kantojen kuoppia tarkasteltiin, mutta merkkejä asuinpaikasta ei havaittu. Peruskartan muinaisjäännösmerkki osoittaan noin 40 metriä röykkiöstä etelään.

Övermark-Norrmossen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Korsnäsin ja Närpiön rajan lähellä, noin 20 m rajalta, Hinjärven lounaispuolella. Kuusta kasvavalla suosaarekkeella, suon länsiosassa 800 m Aspholmenin saarekkeista luoteeseen on kaikkiaan seitsemän röykkiötä. Saarekkeen pohjoispäässä aivan sen länsilaidalla on viisi röykkiötä rivissä etelä-pohjois -suuntaisesti, kaikissa on keskellä kuoppa. Alueen löydöt, keramiikkaa ja palanutta luuta ovat näiden röykkiöiden välistä. Röykkiöiden läpimitta on noin 5-6 metriä.
Aiempien tietojen mukaan mainituista viidestä röykkiöstä 50 metriä etelään on kaksi röykkiötä, joista toisessa keskellä kaatunut "bautakivi". Vuoden 2010 inventoinissa löytyi kuitenkin vain yksi röykkiö noin 50 metriä kaakkoon aiemmin mainituista röykkiöistä. Röykkiö on halkaisijaltaan noin viisi metriä, bautakiveä ei havaittu. On mahdollista, että lähistön saarekkeilla on samantyyppisiä röykkiöitä, mutta aluetta ei ehditty käymään läpi vuoden 2010 inventoinnissa. Aluerajaus on laajennettu käsittämään näkyvien rakennelmien lisäksi myös mahdollisen asuinpaikka-alueen. Tarkempi rajaus vaatii koekaivauksen.

Övermark-Storberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Storberget nimisellä kallioisella moreeniharjanteella Korsnäsin ja Närpiön rajalla, Hinjärven koillispuolella. Frönäsvägen kulkee 120 m kohteen luoteispuolella. Harjanteen laki kasvaa paikoin tiheää mänty- ja kuusimetsää ja komea kohde vaatisi hieman hoitoa. Kohteessa on kaksi isoa ja yksi pienempi röykkiö.
Röykkiö 1 on pohjoisin. Sen halkaisija on noin 12 metriä ja korkeus noin metri. Röykkiö on kehämäinen tai kraaterimainen. Keskellä kasvoi tarkastus aikaan vuonna 2010 kaksi koivua. Röykkiöstä 1 noin 40 metriä eteläkaakkoon on röykkiö 2, toinen isoista röykkiöistä. Se on myös halkaisijaltaan noin 12 metriä ja ns. kranssimainen, keskiosan kuopan leveys on noin 4-5 metriä ja siinä kasvaa kuusia. Röykkiö 3 on edellisestä noin 10 metriä etelään. Se on matala, halkaisijaltaan 4-5 metriä ja sammaleen sekä varpukasvillisuuden peitossa.
Lisäksi näyttää siltä, että alueen rakkamaista kivikkoa on aikojen kuluessa pengottu ja siellä täällä näkyy epämääräisiä sammaleen peittämiä kiveyksiä ja kuopanteita. Harjanteella on aikoinaan sijainnut myös kolmiomittaustorni.

Övermark-Södermossbacken (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Hinjärvestä noin kaksi kilometriä etelään, laajan suoalueen Riträskmossenin kaakkoispuolella kulkevan metsäautotien länsipuolella. Alue on länteen viettävää moreenipohjaista kangasta. joka vuoden 2010 inventoinnin aikaan kasvoi melko tiheää 10-20 vuotiasta taimikkoa, osa alueesta oli äskettäin hakattu, mutta röykkiöitä ei ollut hakatulla alueella.
Alueella on seitsemän röykkiötä, Övermark hembygdsföreninge oli havainnut alueella kahdeksan röykkiötä vuonna 1976, mutta vuoden 2010 inventoinnissa löytyi vain seitsemän. Tiheä taimikko tosin vaikeutti havaintojen tekoa. Suurin röykkiöistä on kasattu ison silmäkiven ympärille. Muut röykkiöt ovat pienempiä halkaisijaltaan noin 4-6 metriä ja joissakin niissä on kuoppa keskellä. Peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla ei ole muinaisjäännöstä vaan lähin röykkiö sijaitsee siitä noin 20 metriä lounaaseen.

Övermark-Räfsåsen (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Närpiöjoen länsipuolella, Räfåsenin pohjoisosassa. Röykkiöt sijaitsevat rakkamaista kivikkoa olevalla harjanteella, jonka kasvillisuus on parikymmenvuotiasta männikköä. Röykkiöiden läpimitta on noin 3 - 4 metriä ja ne ovat melko matalia. Vuoden 2010 inventoinnissa röykkiöitä paikannettiin 10 kpl, aiempien tietojen mukaan niitä olisi parikymmentä. On mahdollista, että osia pengotusta rakkakivikosta on tulkittu röykkiöiksi. Paikallisten harrastajien 1970-luvun lopulla tekemien havaintojen mukaan edellä mainituista röykkiöistä noin 100 metriä itään on kymmenkunta matalaa pientä röykkiötä. Röykkiöitä ei havaittu vuoden 2010 inventoinnissa.

Övermark-Sturikbackvägen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde Närpiön Svartnäsistä pohjoiseen soiden välisellä tasaisella metsämaalla, Sturikbackvägenin varrella. Tie on vanha yhdystie Pirttikylän ja Ylimarkun välillä ja tieura on nykyään kasvamassa umpeen. Vuoden 2010 inventoinnissa kohteessa havaittiin 27 röykkiötä, havainnot poikkeavat aiemmista vuonna 1976 vuonna tehdyistä havainnoista (ks. jäljempänä ja alakohteet). Suurin osa röykkiöistä sijaitsee Sturiksbackvägenin itäpuolella 3-4 vuotta vanhalla hakkuuaukealla ja sen itäpuoleisessa noin 15-20 vuotta vanhassa taimikossa. Röykkiöt ovat matalia, halkaisijaltaan 3-6 metriä ja osa on kasattu isojen kivien viereen. Osa hakkuuaukealla olevista röykkiöistä on metsäkoneiden vaurioittamia. Nämä 27 röykkiötä kuuluvat aiemman jaon mukaan ryhmään a. Ryhmään b, joka aiempien tietojen mukaan sijaitsee noin 300 metriä näistä röykkiöistä koilliseen, kuuluvia röykkiöitä ei vuoden 2010 inventoinnissa löydetty. Alue, jolla niiden pitäisi sijaita, kasvaa tiheää taimikkoa, vesakko ja heinää joten havaintojen teko oli hyvin vaikeaa. On myös mahdollista, että röykkiöt ovat tuhoutuneet tai pahoin vaurioituneet alueen metsänhoidollisissa toimenpiteissä.
Kohde on Övermark Hembygsföreningenin vuonna 1976 löytämä. Mirja Miettisen tarkastuksen yhteydessä samana vuonna kohteessa havaittiin 15 röykkiötä, jotka jaoteltiin kahteen alakohteeseen. Ryhmillä on välimatkaa noin 200 metriä. Metsämaalla on röykkiöitä kahdessa laajassa ryhmässä, yhteensä tarkastuksen yhteydessä laskettiin 15 matalaa, osaksi kasvillisuuden peittämää röykkiötä. Ryhmillä on välimatkaa noin 300 metriä. Katso alakohteet a ja b.
Kaikki röykkiöt eivät ehkä ole hautoja, vaan osa niistä voi mahdollisesti olla viljelyröykkiöitä. Röykkiöitä ei ole tutkittu. Pirttikylän puolella Kyrskogenissa olevan Kyrktorpetin ympärillä on samantyyppisiä röykkiöitä, joista osa vaikuttaa ilmeisiltä viljelyröykkiöiltä (605010014).

Övermark-Smalmossen SE (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Närpiön Övermarkin Frönäsin länsiosassa, noin 800 metriä Storbergetistä pohjoiseen. Korsnäsin raja on noin 500 metriä luoteeseen. Kohteen itäpuolitse, noin 10 metrin päässä, kulkee lounas-koillis -suuntainen metsäautotie. Vuoden 2010 inventoinnin aikana alue kasvoi tiheää muutaman vuoden ikäistä taimikkoa ja vesakkoa. Paikalla on kaksi röykkiötä. Röykkiö 1 on pyöreä ja kraaterimainen, noin 4-5 metrin läpimittainen röykkiö. Silmämääräisen tarkastelun perusteella vaikuttaa, että kiveys on kasattu kahden isomman lohkareen väliin ja siinä on kehäkiveys, jonka sisäpuoli on täytetty pienemmillä kivillä.
Röykkiö 2 on edellisestä noin 10 metriä länteen. Sekin on kasattu isomman lohkareen viereen, mutta kiveys on epämääräisempi leviten 3-4 metrin alalle.
Havaintomahdollisuudet olivat tiheän kasvillisuuden takia huonot.

Jämtlänningsberget (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Paikka liittyy Suomen sodan 1808-1809 Vaasan taisteluun 25.6.1808.
Eversti Bergenstråhlen päälaivasto ankkuroitui 23.6. 1808 Vallgrundin edustalle, jossa osa joukoista nousi maihin värvätäkseen rahvasta ruotsalaisten joukkojen tueksi. Alus Kronprinsen, miehistönään luutnantti Lund ja hänen matruusinsa ja 50 jämtlantilaista sotilasta Länsi-Pohjan rykmentistä kapteeni Fredrik Ridderhjertan johdolla ja hänen lähimmän miehensä, luutnantti Jakobssonin komennossa nousivat maihin Sundomissa kyseisellä paikalla.
Maihinnousuosastoon 24.6. kuului 13 nuorukaista Södra Vallgrundista ja 30 jämtlantilaista. Jakobssonin johdolla joukot siirtyivät pieniin veneisiin ja ukkosmyrskyn ja raekuurojen saattelemana nousivat maihin mantereella Sundomissa hankalan matkan päätteeksi.
Tehtävänä heillä oli hakeutua Vaasan etelä-puoliseen saaristoon ja kerätä kokoon seudun rahvas ja yhdessä heidän kanssa hyökätä venäläisen vartioston kimppu Tuovilan sillan luona ja katkaistava venäläisten perääntymistie. Joukot yllättivät Orlov-Denisovin kasakat ja jääkärit ja vangiksi joutui toistasataa venäläistä. Jakobssonin joukot pysähtyivät Sulvaan.

B.H.Santesson (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Mikkelinsaaret -saariryhmän pohjoisosassa, Boskäretin länsi/luoteispuolella olevassa 16 metrin syvänteessä.
Kyseessä on jäiden hajottama puurunkoisen purjelaivan hylky. Alus on hajonnut palasiksi, joten jäljellä ei ole yhtenäistä runkoa tai sen osaa. Hylystä peräisin olevia lautoja on ollut ajautuneena Boskäretin rantaan. Puuaines vaikuttaa tammelta.
Vaasan merimuseo on löytänyt maakunta-arkistosta B.H.Santessonin 1863 tapahtuneen haaksirikon meriselityksen. Alus oli matkalla Pietarsaareen. Alus ei uponnut välittömästi karille ajon jälkeen, vaan miehistö ja ruisjauholasti ehdittiin pelastaa. Myös takilan osia ja muita käyttökelpoisia osia ehdittiin pelastaa. Alus oli apukoneella varustettu kaksimastoinen kuunari, "ångskonare". Alus oli rekisteröity Ruotsiin. Kapteeni oli F.Svahn.

Holsterbackmossen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Holsterbackmossenilta länteen johtaa polku, jonka eteläpuolella kohoavan rinteen huipulla sijaitsee kiviröykkiö. Kiviröykkiö on todennäköinen muinaishauta. Se on maastosta erottuva ja selvärajainen, eikä siis ole nykymuodossaan luontainen lakikivikon paljastuma. Röykkiö on todennäköisesti kasattu paikalla alun perin olleesta luontaisesta lakikivikosta. Kiviröykkiön halkaisija on noin 10 m ja sen keskiosa on kuopalla. Kuopan halkaisija on noin 2,5 m. Röykkiö on muutamia suurempia reunakiviä lukuun ottamatta turpeen peittämä ja sen reunoilla kasvaa korjuuikäistä kuusta ja koivua. Röykkiö oli vuoden 2009 tarkastuksessa avohakkuun rajalla. Paikalla ei todettu maanalaista muinaisjäännöstä tai muuta muinaisjäännökseen viittaavaa, jonka alueelle suunniteltu metsäautotie vaarantaisi.

Koppargrundet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luodon pohjoisosan saaristossa Djupörarna -saaresta länteen sijaitsevan Koppargrundetin eteläosassa. Hylkyalue muodostuu ellipsin mallisena alkaen saaren korkeimmalta osalta ja jatkuu suoraan etelään viimeisten vedenalaisten laivan osien sijaitessa noin seitsemän metrin syvyydessä. Hylkyalue on pohjois-etelä suuntaiselta pituudeltaan noin 450 metriä ja itä-länsi suunnassa suurimmillaan 85 metriä.
Hylkyalueella on edelleen nähtävillä kattotiiliä ja niiden osia sekä pahoin hajonneen puurunkoisen aluksen osia.
Alueelta on löytynyt pienesineistöä, mm. plootuja 1700-luvun alkupuolelta. Löytöön kuuluu yhteensä yhdeksän kahden taalerin ja puolen taalerin plootua. Plootut löytyivät 2004 tai 2005, jolloin löytöpaikalla ei havaittu hylkyyn tai hylyn osaan viittaavia rakenteita. Plootut olivat löytöhetkellä hajallaan muutaman metrin laajuisella alueella siten, että vain kolme niistä oli päällekkäin yhdessä kasassa, muut olivat yksittäin. Plootut olivat osittain hiekkaan hautautuneina.
2011 paikalta on löytynyt kolikoita, muun muassa 5-äyrisiä vuosilta 1694 - 1712, 1/6 äyri
vuodelta 1677 ja 1-äyri vuodelta 1721. Kenttäkaudella 2013 paikalta löytyi myös liitupiipun palasia, vyönsolki, lusikka ja vaatteiden hakasia. Esineiden löytöpaikasta etelään havaittiin useita irrallisia puurakenteita, joiden arveltiin olevan esineiden kanssa samaan löytökokonaisuuteen kuuluvia laivanhylyn osia. Esinelöydöt ovat Kokkolassa K.H.Renlundin museossa, jossa ne on konservoitu ja liitetty museon esinekokoelmaan.
Samalta alueelta on löytynyt rahoja jo 1800-luvun puolella, vuosina 1872 ja 1894. Yksi neljän taalerin plootu vuodelta 1720 lunastettiin Helsingin Yliopiston kokoelmaan (diaarinro HY 650).

Dårholmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivarinteisellä pohjoisluode-eteläkaakko -suuntaisella mäellä vanhan Kruunupyynjoen uoman ranta-alueella. Alueen pohjoisosassa on kasvavaa kuusimetsää.
Alueen keskiosa on hoidettua ja muuhun alueeseen verrattain avointa metsää. Kronoby hembygdsmuseumin (Kruunupyyn kotiseutumuseon) hallinnoimalla hospitaalimuseon alueella sijaitsee hospitaalikirkon rekonstruktio, kellotapuli, pieni museorakennus ja kahvitupa, sekä puu- ja kiviaitauksia. Museoalueen eteläpuolella sijaitsee nykyisin peltoalue, joka on metsitetty vanhan joenouman läheisyydessä alueen kaakkoisosassa 1900-luvun loppupuolella.
Korpholmenin hospitaali toimi nykyisin Dårholmenina tunnetulla paikalla vuodesta 1631 vuoteen 1841. Tänä aikana hospitaalinmäellä sijaitsi kookas yhteisö lukuisine rakennuksineen. Mäen pohjoisosassa sijaitsi erityinen spitaalisille tarkoitettu aidattu piha-alue, jossa hospitaalin toiminta-aikana sijaitsi kaksi tai kolme erillistä asuinrakennusta ja kaksi saunaa tai pesutupaa.
Ensimmäinen hospitaalikirkko sijaitsi alueen keskiosassa 1640- ja 1650-lukujen taitteesta 1670-luvun lopulle. Kirkko korvattiin tuolloin uudella rakennuksella, joka purettiin vasta 1840-luvulla. Kirkon rinnalla sijaitsi kaksi hautausmaa-aluetta, joista vanhempi koillispuolen hautausmaa ajoittuu 1630-luvulta 1700-luvun lopulle ja nuorempi kirkon lounaispuolella sijaitseva hautausmaa aikaisintaan 1790-luvun puolivälistä 1840-luvulle.
Nykyisin hoidetun museoalueen eteläpuolella, hospitaalinmäen eteläosassa sijaitsi hospitaalin toiminta-aikana lukuisia rakennuksia. Maisemallisesti merkittävin rakennus tälle nykyiselle pelto- ja metsäalueelle oli massiivinen houruinhuone. Tähän kokonaisuuteen kuuluneet osat muodostivat lähes 31 m pitkän ja 19 m leveän kompleksin ja sijaitsi paikalla vuodesta 1736 1840-luvun alkuun. Aiemmin oletettavasti samalla paikalla oli sijainnut kaksi seuraajaansa pienempää houruinhuonerakennusta. Rakennusten ympärillä sijaitsi hospitaalin toimiessa lukuisia asuin- ja talousrakennuksia.
Suuri osa hospitaalirakennusten jäännöksistä ja hautausmaista on yhä säilyneinä maastossa. Arkeologisen inventoinnin ja kartoituksen aikana syksyllä 2010 alueelta dokumentoitiin neljän ympäristöstään selkeästi erottuvan, sekä yhden mahdollisen rakennuksen jäännökset. Historiallisten karttojen oikaisemisen ja maastossa suoritetun kartoitustyön avulla voitiin myös esittää oletus siitä, että merkittävä osa nykyisin maisemasta hävinneistä hospitaaliajan rakennusten jäännöksistä on säilynyt maakerrosten peittäminä.
Vuosina 2011-2012 dokumentoitiin rakennusten jäännöksiä ja niihin liittyviä rakenteita, esim. uuni, puulattia tarkemmin. Ilmiöt ajoittuvat ajanjaksolle 1630-1750.

Lillskär 1 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mustasaaren Paniken pohjoisrannalla Lillskärin itäosassa Vargisin pihan pohjoispuolella olevan kallion kupeessa. Kohde sijoittuu Kvicksundin salmen itäpäähän 50 metriä länteen itärannasta. Kasvillisuus on koivuvaltaista tuoretta kangasta ja maaperä kivistä moreenia ja kalliota.
Kohteessa on pyöreä halkaisijaltaan 70 cm kokoinen 30 cm korkea matala 20–40 cm kokoisista luonnonkivistä kasattu röykkiö. Röykkiön keskellä on pieni painauma. Kohteen maanpinnalle näkyvät rakenteet rajautuvat kallioiden väliin halkaisijaltaan 70 cm kokoiselle alueelle. Kyseessä on kohteen sijainnin perusteella mahdollisesti salkomaisen merimerkin paikka, joka ajoittuu historialliselle ajalle.
Björköbyn kotiseutuyhdistys on ilmoittanut, että tästä kohteesta vajaa 300 metriä luoteeseen sijaitsee kalasauna (fiskebastu).

Hästskäret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mustasaaren Slåttskäretin luoteisosassa Hästskäretin korkeimmalla kohdalla kivisen mäen laen tuntumassa pohjoisrinteellä. Mäen etelärinne on jyrkkä. Kasvillisuus on kuusivaltaista sekapuustoista tuoretta kangasta ja maaperä kivistä moreenia, josta on huuhtoutunut hieno aines pois. Alue toimii lammaslaitumena.
Kohteessa on kivikkoon kaivettu melko säännöllinen suorakulmion muotoinen 2 m x 2,3 m kokoinen 50 cm syvä kuoppa. Kuopassa kasvaa melko runsaasti jäkälää ja hiukan sammalta. Neljän metrin etäisyydellä kuopasta etelään mäen laella (x=7040 564, y=3210 862, z=11 m mpy) on röykkiö, joka näyttää sijoittuvan aivan Metsähallituksen alueen ulkopuolelle. Röykkiö on kasattu isomman kiven kylkeen pienemmistä kivistä ja se on puoliympyrän muotoinen. Röykkiön ala on 2,1 m x 3,2 m ja korkeus 80 cm. Kivien päällä kasvaa hiukan sammalta ja jäkälää, mutta röykkiö erottuu erittäin hyvin.
Todennäköisesti kysymyksessä on historialliselle ajalle ajoittuva ampumasuoja ja säilytyskuoppa (skyddevärn, jaktskydd).
Björköbyn kotiseutuyhdistyksen ilmoittama kohde numero 81.

Överlillbrunn 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mustasaaren Lappörarnan itäosassa Överlillbrunnin järven itäpuolella kivisen harjanteen etelärinteen laella. Kohde on Metsähallituksen alueen rajan tuntumassa. Kasvillisuus on kuusivaltaista sekapuustoista kangasta ja maaperä kivistä moreenia, josta hienoaines on huuhtoutunut pois.
Kohteessa on 2 m x 3 m kokoinen kivikkoon raivattu u-kirjaimen muotoinen matala kuoppa. Alarinteen puolelle on kasattu kiviä. Kivien päällä kavaa runsaasti sammalta ja jäkälää. Lisäksi saman kivisen harjanteen päällä noin 20 m kohteesta lounaaseen yksityismaan puolella on vierekkäin ainakin kolme epäselvää matalaa kivikkoon raivattua kuoppaa. Reunimmaiset ovat kooltaan 2 m x 3 m ja 2 m x 5 m ja keskimmäinen on kapeampi. 2 m x 3 m kokoinen idänpuoleisin kuoppa on u-kirjaimen muotoinen ja kaksi muuta pitkänmuotoisia. Kuoppien pitemmät sivut ovat poikittain harjanteen pituussuuntaan nähden. Kuoppien välissä on isompia kiviä ja pari päällekkäin pinottua kiveä. Mahdolliset kivirakenteet lienevät osa kalastustukikohtaa.
Paikalla on raivattuja aloja kivikossa eli kyseessä on mahdollisesti tomtning-tyyppinen yöpymissuoja, joka ajoittuu historialliselle ajalle.
Björköbyn kotiseutuyhdistyksen kohde numero 89. Paikalliset kutsuvat paikkaa nimellä skötarhamn eli ilmeisesti kohde on todella liittynyt kalastukseen.
HUOM! Mikäli kohteeseen liittyy venevalkamia, ne saattavat sijaita kohteen koillispuolella!

Finnvikfladan 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mustasaaren Lappörarnan itäosassa, Finnvikfladanin pohjoispuolella olevan kivisen harjanteen lounaisrinteessä laen lähellä. Kasvillisuus on haapavaltaista sekapuustoista tuoretta kangasta ja maaperä kivistä moreenia.
Kohteessa on 1,8 m leveä ja 2,5 m pitkä matala kuopanne, joka itäpuolelta rajautuu 3 m x 0,8 m kokoiseen, 20–50 cm kokoisista luonnonkivistä kasattuun valliin. Vallissa on 3-4 kivikertaa ja se on noin 60 cm korkea. Kuopan etelä- ja länsireunalla on suurimmaksi osaksi suuremmista luonnonkivistä muodostuvat luonnolliset kivivallit, joissa saattaa olla muutama nostettu kivi. Kuopan pohjoispuolella on suuri kivenlohkare. Luonnonvallit ovat paksun turpeen peitossa, idänpuoleinen valli erottuu parhaiten, vaikka päällä onkin sammalta.
Kyseessä on mahdollisesti tomtning-tyyppinen yöpymissuoja, joka ajoittuu historialliselle ajalle.
Björköbyn kotiseutuyhdistyksen ilmoittama kohde numero 87 (gammalt fiskeläge). Kohteen lähellä Skinnvik glo -niminen paikka. Onko kohde kuitenkin hylkeenpyyntitukikohta? Tähän viittaisi rakenteiden muoto ja yksinäisyys sekä suuri kivi pohjoispuolella.

Lillskär 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Paniken pohjoisosassa Lillskärin pohjoisrannalla kallion päällä. Kohde sijoittuu Kvicksundin salmen eteläpuolelle 50 metriä rannasta etelään. Kasvillisuus on kuusivaltaista tuoretta kangasta ja maaperä kivistä moreenia ja kalliota.
Kohteessa on 1,5 m x 2,5 m kokoinen osittain hajonnut 20–50 cm kokoisista luonnonkivistä tehty noin 40 cm korkea röykkiö. Röykkiössä näyttäisi olevan kolme kivikertaa. Röykkiön päällä kasvaa sammalta. Kohde rajautuu maanpinnalle näkyvin osin 1,5 m x 2,5 m kokoiselle alueelle kallion korkeimmalle kohdalle. Kyseessä on kohteen sijainnin perusteella Kvicksundin venereittiin kuuluva historialliselle ajalle ajoittuva merimerkki.
Björköbyn kotiseutuyhdistys on ilmoittanut, että tästä kohteesta noin 170 metriä länsiluoteeseen sijaitsee kalasauna (fiskebastu).

Lappörarna 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lappörarnan lounaisosassa, etelä-pohjoissuuntaisen lahden koillispuolella olevan mäen kivisen laen kaakkoisreunalla. Ylärinne laskee jyrkästi etelään ja lounaaseen. Kasvillisuus on kuusivaltaista sekapuustoista tuoretta kangasta ja maaperä kivistä moreenia.
Kohteessa on kaksi röykkiömäistä rakennetta, jotka sijaitsevat 11 metrin etäisyydellä toisistaan. Kaakonpuoleinen suurempi röykkiö on rakennettu puuttomaan kivikkoon. Röykkiö on halkaisijaltaan 4,5 m kokoinen ja 60 cm korkea, ja se on koottu enimmäkseen pienistä 20–30 cm kokoisista kivistä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja sen keskellä on suppilomainen pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on 1,5 m ja syvyys 60 cm. Röykkiön muoto on hyvin selkeä. Röykkiön pinnalla kasvaa jäkälää ja sammalta.
Pienempi luoteenpuoleinen röykkiö on pyöreähkö epämääräisen muotoinen, halkaisijaltaan noin 1,7 m. Röykkiö on matala ja se on koottu noin 20–30 cm kokoisista kivistä. Röykkiö on sammaleen ja jäkälän peittämä. Pienemmän röykkiön kohdalla on enemmän turvetta ja muuta kasvillisuutta ja se on paljon heikommin erottuva.
Todennäköisesti kysymyksessä eivät ole lainkaan röykkiöt, vaan kaksi luontaiseen kivikkoon kaivettua säilytyskuoppa, joista isompi on avattu ja pienempi on avaamaton. Kohteet ajoittuvat historialliselle ajalle.
Kohde on merkitty nykyiseen maastokarttaan nimellä Jungfrudans eli jatulintarha.
Huomaa myös vuoden 2010 raportissa oleva kohde numero 28, Lappörarna 2.

Råskäret 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mustasaaren Grundskatin pohjoisosassa Börsskäretin ja Uddenin välissä olevan Råskäretin niemen keskiosassa matalan itä-länsisuuntaisen moreeniharjanteen etelänpuoleisessa rinteessä. Kasvillisuus on koivuvaltaista tuoretta kangasta ja maaperä kivistä moreenia.
Kohteessa on siirtolohkareen viereen tehty pisaranmuotoinen noin 3,5 m x 3,5 m kokoinen rakennuksen kivijalka. Kivijalan pohjoisosassa ylärinteen puolella näyttäisi olevan kaksi kivikertaa ja muuten kertoja on yksi. Siirtolohkare muodostaa länsiseinämän. Kivijalka on leveämpi itäpäästään, 3,5 m, ja kapeampi siirtolohkareen puoleisesta länsipäästään, 1,8 m. Kivijalan etelän- eli alarinteenpuoleinen osa on 3 metriä pitkä ja ylärinteenpuoleinen osa jatkuu länsipäästään siirtolohkareen taakse ollen 3,5 m pitkä. Kivijalka on paksun turpeen peitossa ja melko huonosti erottuva.
Kyseessä on tomtning-tyyppinen yöpymissuoja tai yhdistetty ampuma/yöpymissuoja, joka ajoittuu historialliselle ajalle.
Björköbyn kotiseutuyhdistyksen ilmoittama kohde numero 44 (fiskebastu).

Orisbergin ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Orisberg on Pohjanmaan ensimmäinen, 1600-luvun lopulla perustettu rautaruukki. 1800-luvun ruukkiyhdyskunta ruukinkartanoineen ja kirkkoineen on poikkeuksellisen hyvin säilynyt. Orismalanjoen rannoilla on säilynyt 250 vuotta kestäneeseen raudanjalostustoimintaan liittyneitä rakennuksia, rakenteita ja raunioita
Vaasan pormestari sai toimintaprivilegion vuonna 1676 masuunin ja vasarapajan perustamiseksi Orismalan kosken rannalle. Ruukki saatiin rakennetuksi vasta 1680-luvulla. Malmi ruukille oli tarkoitus alun perin louhia Orisbergin lähellä sijaitsevasta Hopiavuoresta sekä toisesta malmiesiintymästä. Seudulta ei kuitenkaan löytynyt riittävästi rautamalmia, vaan raaka-aine oli kuljetettava hankalan matkan takaa Ruotsista.
Useiden hankaluuksien ja toimintavaikeuksien myötä ruukkitoiminta Orisbergillä oli 1700-luvun alun vähäistä. 1800-luvulla ruukille rakennettiin ruukinkartano ja uusi kankivasarapaja. Lisäksi nippuvasarapaja ja pato uusittiin. Vuonna 1830 valmistui ruukin kirkko ja pappila. Vuonna 1844 myönnettiin privilegio Orisbergin yläruukille, jonne siirrettiin Kimon ruukilta kankivasara ja kaksi ahjoa. Yläruukin alue sijaitsi noin kahden kilometrin päässä varsinaisen ruukin pohjoispuolella, Orismalan Myllykosken rannalla. Orisbergin toinen vasarapaja jäi kuitenkin lyhytikäiseksi, sillä jo 1867 yläruukin toiminta lopetettiin ja sen rakennukset siirrettiin pääruukille. Pääruukin pieni ja jo vanhanaikainen vasarapaja oli viimeistä kertaa toiminnassa vuonna 1900. Manufaktuuripaja oli seissyt jo vuodesta 1869. Metalliteollisuus Orsbergillä kuitenkin jatkui 1940-luvulle saakka. Vuonna 1909 vanhan vasarapajan uusituissa tiloissa aloitti toimintansa Orisbergin Konepaja Oy. Metalliteollisuuden vähetessä Orisbergistä kehittyi Pohjanmaan tärkein ja edistyksellisin maatila.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkkaa alueen sijaintia ja laajuutta ei ole arvioitu. Alueella lienee kuitenkin säilynyt ruukin historiaan liittyviä rakenteita. Muun muassa Kotilammen pääpadon alapuolella on jäljellä perustuskiviä ruukin viimeisestä manufaktuuripajasta 1800-luvulta. Hamarinlammen patoaukkot jakavat vesivoiman kahteen osaan. Itäisen uoman varrella on säilyt jäänteitä teollisuusrakennuksista (masuuni, kankivasarapaja). Lisäksi Orisbergin Yläruukin rakennusten perustuksia on havaittavissa runsaan kahden kilometrin päässä pääruukilta pohjoiseen. Yläruukin sijainti ei ole tiedossa (Myllykoskea ei löydy peruskartalta)

Oravaisten ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Oravaisten tehdasalue sijaitsee Kimojoen varrella reilun kahden kilometrin päässä merenrannasta. Saman joen varrella sijaitseva Oravaisten entinen emäruukki, Kimon ruukki, sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Oravaisesta. Alueen nykyinen rakennuskanta on pääosin tekstiilitehtaan kukoistuskaudelta 1920-1930-luvulta. Punatiilisten tehdasrakennusten ryhmä on entisen masuunin ja konepajan paikalla. Masuuni purettiin 1900-1915 välisenä aikana. Tehdasrakennuksen länsipuolella ollut masuunikuonakasa tasoitettiin 1970-luvun puolivälissä. Kimon ruukki ja Oravaisten tehdasyhdyskunta muodostavat ajallisesti ja rakennuskannaltaan monipuolisen 1700-luvun alusta nykypäiviin toimineen Kimojokivarteen sijoittuvan tuotanto- ja teollisuusympäristöjen ketjun.
Kimon ruukki sai perustamisprivilegion 1703. Masuuni rakennettiin Kimon sijasta Oravaisiin ja Oravaisista tuli muodollisesti itsenäinen ruukki. Rautamalmi saatiin Utöstä, Pohjanmeren eteläsaaristosta ja Herrängin kaivokselta Roslagenissa. Masuunilta takkirauta kuljetettiin jokea pitkin Kimoon, jossa se taottiin kankiraudaksi. Oravaisten masuuni oli 1700-luvun lopulla Fiskarsin masuunin rinnalla ajoittain Suomen suurin takkiraudantuottaja .
Kapteeni Lars Magnus Björkmanista tuli Oravaisten ruukin omistaja vuonna 1818. Björkmanin omistajakauden alkuaika oli Oravaisissa merkittävien uudistusten aikaa. 1800-luvulla rautamalmia tuotiin Sillbölen ja Jussarön kaivoksista. Lisäksi sulatettiin järvi- ja suomalmeja. Oravaisten masuuni ja valimon lopetti toimintansa vuonna 1866 ja Oravaisten historiassa alkoi tekstiiliteollisuusvaihe.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkkaa alueen laajuutta ei ole arvioitu. Karttatarkastelun perusteella tekstiiliteollisuus ja ruukin jälkeinen maankäyttö on mahdollisesti hävittänyt ruukkiin liittyvät arkeologiset kerrokset. Säilyneisyyttä on kuitenkin mahdoton arvioida ilman maastotarkastusta.

Bodvattnet (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Svedjehamnin kalasatamasta noin 1,2 km lounaaseen, Bodvattnetin luontopolun varrella.
Vanhan kalasataman Bodbackin länsipuolella on useita veneenvetouria.

Rajavuori 2 (1000019091) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Sijainti männikössä Rajavuoren lakialueelta kohti Vähänevaa laskevassa rinteessä avokalliopaljastumien alueella. Halkaisijaltaan parimetrisiä paksun turpeen peittämiä kuoppia on viisi. Lisäksi yksi epävarma laakeampi kuoppa. Kuopista noin 15 m pohjoiskoilliseen on mahdollinen eräsija, joka sijaitsee luonnollisen lohkarevyön ja kallioleikkauksen välissä. Todennäköinen ikä kohteille on satoja vuosia, mutta sijaintikorkeus mahdollistaa myös esihistoriallisen ajoituksen.
Maapohja on kivikkoista, joten kyseessä ovat todennäköisesti saaliin säilytyskuopat liittyen läheisiin, sijaintikorkeuden perusteella samanaikaisiin, Kryytimaankankaan hangaskuoppiin.

Bastuhamnen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Larsmon länsirannalla ja Furusvikenin sekä Bastuhamnin venesatamien itärannalla n. 400 m pitkällä avokallioalueella, kalliot laskevat merelle jyrkästi alueen keski- ja pohjoisosassa. Kallioilla on huviloita ja entisiä kalastajamökkejä.
Röykkiö: Kallioalueen eteläosassa lounaaseen viettävän kallion reunalla. Röykkiö on kaksiosainen: isompi röykkiö on n. 6 x 2 m ja n. 50 cm korkea. Se koostuu n. 40-50 cm halkaisijoiltaan olevista särmikkäistä kivistä. Välittömästi lounaispuolella on n. 3 x 2,5 m laaja röykkiö, joka koostuu n. 20-40 cm halkaisijoiltaan olevista särmikkäistä kivistä. Röykkiö sijaitsee kohdalla, joka on aikaisemmin näkynyt hyvin merelle. Kysymys voi olla merimerkin jalustasta. Pienemmän röykkiön kivet ovat ilmeisesti purettu siitä.
Linjamerkki: Kallioiden korkeimmalla kohdalla, röykkiöstä n. 170 m pohjoiseen. Noin 50-100 cm halkaisijoiltaan olevia kiviä linjassa n. 30 metrin matkalla. Entinen linjamerkki sijaitsee nykyisin kahden tontin rajalla.

Dömmasskäret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Luodon keskisaaristossa, toisen pääsaaren Eugmon luoteispuolella, Dömmansskäretin pohjoiskärjessä olevan pienen niemekkeen länsirannalla. Alue on vaikeakulkuista paikalla runsaana kasvavan tyrnin vuoksi.
Kahden ison kiven väliin on tehty n. 1 m pitkä ja metrin korkuinen kivilatomus, hylkeenpyyntisuoja, jossa on käytetty myös laattamaisia kiviä. Noin 10 m pohjoiseen on mahdollisia merkkejä tuhoutuneesta pyyntisuojasta.
Jo 1500-luvun puolivälissä hylkeenpyynti oli merkittävää Pedersören suurpitäjässä.
Vuonna 1558 oli 131 hylkeenpyyntivenekuntaa, ja osa pyyntimiehistä oli Larsmon ja
Eugmon kylistä. 1600-luvulla tuli käyttöön tuliase ja tämä lisäsi pyyntiä. Eugmon saaristosta on tiedossa noin 30 hylkeenpyyntisuojaa, joista useimmat ovat 100-150 vuotta vanhoja.

Fränsviken (Taide)
Historiallinen; Eugmon saaren pohjoisosassa sijaitsevan Fränsvikenin sataman lahden itärannalla,
Blemsörenin korkeimman alueen eteläkärjessä kallioiden reunalla ja kallioiden eteläpuolella hiekkaisen poukaman kohdalla ja tästä koilliseen nousevalla alueella.
Hakkaukset sijaitsevat kesähuvilan vierasmajan edessä kaltevassa kalliossa. Ne on kartoitettu vuonna 1996 Larsmon museon toimesta. Paikan omistajat kertoivat, että vierasmajan rakentamisen yhteydessä on löytynyt isoja nauloja, jotka on toimitettu Larsmon kotiseutumuseoon. Naulat voivat liittyä laivanrakennustoimintaan. Paikalla voi edelleen havaita tasaisen suojaisen alueen kallioiden välissä, missä laivojen rakennuspaikka on todennäköisesti sijainnut. Laivanveistosta ovat todisteita rannasta ja rantavedestä löytyvät puulastut, joita omistavat kertoivat esiintyvän runsain määrin. Rannassa on vesirajan tuntumassa jäljellä vähäistä kiveystä (muutamia irtokiviä), joka lienee jäänne laivojen vesillelaskulaiturista tai vesillelaskua varten tehdystä muusta yksinkertaisemmasta rakenteesta. Historiallisia karttoja, joiden perusteella laivanrakennuspaikka
voitaisiin määritellä, ei löytynyt.
Paikalla on rakennettu useita laivoja 1775-1783 laivanrakennusmestari
Anders Andersson Björnin (1754-1824) johdolla. Rakennettujen laivojen määrä ei ole tiedossa, mutta ainakin kaksi laivaa sai nimekseen ”Kucku” t. ”Kokko” ja ”Björn”. Aluksia käytettiin lähinnä kauppalaivoina Tukholmaan suuntautuneilla matkoilla. Kohteen kalliohakkauksista monien on tulkittu olevan peräisin 1700-luvun lopulta.

Högon (Kulkuväylät)
Historiallinen; Luodon vesistöalueen lounaisosassa, Larsmon saaresta n. 3 km länteen ja
Hälsingön eteläpuolella. Kohde sijaitsee saaren korkeimmalla huipulla avokalliolla.
Kohteessa on n. 1,4 m korkea ja läpimitaltaan n. 2 m oleva röykkiö. Sen viereen kallioon on punaisella värillä maalattu 19.24 ja tämän alle kirjaimet M.Ö.H. (meter över havet). Kivikossa on tuoreempiakin jälkiä, sillä röykkiöön on lisätty kiviä aivan lähihistoriassakin. Kivien jäkäläkasvillisuuden perusteella kohteen ikä voi olla yli sata vuotta. Mahdollisesti kysymys on merimerkistä.

Långreveln (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Eugmon pohjoisimman niemekkeen länsikärjessä paikalla olevan huvilan
pihamaalla, huvilasta n. 10 m länteen. Alue ja lähiympäristö on kalliota, jolla esiintyy pieniä siirtolohkareita.
Kohteessa on hylkeenpyyntisuoja kalliolla sijaitsevien kolmen n. 1,5-3 m halkaisijaltaan olevan siirtolohkareen vieressä. Jäljellä on pieni, n. 40 cm halkaisijoiltaan olevista kivistä tehty latomus kahden siirtolohkareen välissä. Osa rakenteesta on ilmeisesti hajonnut.

Stockösundsberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Luodon vesialueen pohjoisosassa, Stockön pohjoisimmassa kärjessä, mereen
laskevan kallion pohjoisrinteellä sekä kallion korkeimmalla kohdalla.
Paikalla on röykkiöitä ja hylkeen pyyntiin liittyviä rakenteita. Hylkeenpyyntisuojia on ollut kolme, joista yksi on kunnostettu kotiseutuyhdistyksen toimesta (rakenne 3). Tämän viereen on pystytetty muistomerkki. Kunnostetusta kohteesta n. 25 itäkaakkoon sijaitsee epämääräisen muotoinen röykkiö, joka ilmeisesti on hajonnut hylkeenpyyntisuoja ja noin 40 m itäkaakkoon on myös röykkiömäinen muodostelma, joka mahdollisesti on toisen hajonneen suojan jäänne.
Kohteessa on kaksi n. 3-4 m halkaisijaltaan olevaa röykkiötä, jotka osuvat kallioniemekkeen länsikärjessä ja pohjoisrinteellä korkeimman kohdan koillispuolella sijaitsevien nykyisten linjamerkkien väliin.

Yttre Bergskräret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Eugmon saaren pohjoisrannalla sijaitsevan Inre Bergskäretin kalasataman
länsipuolella, Yttre Bergskäretin mereen laskevan kallion pohjoisreunalla. Saaren korkein alue ja pohjoisranta on avokalliota. Kohteessa on ainakin kaksi hylkeenpyyntisuojaa, joista toinen on säilynyt hyvin ja toinen tuhoutunut. Rakenteet sijaitsevat enimmillään n. 20 m vesirajasta.

Bjonholmen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Eugmon saaren luoteisrannalla pohjoiseen pistävän Bjonholmenin pohjoiskärjessä
avorakan itäosassa. Rinne on jyrkkä koilliseen sisäsaaristoon ja Bjonholmsfjärdenille päin, etelään mökkitielle maasto laskee loivemmin.
Noin 1,5-3 m halkaisijoiltaan olevia ja enimmillään noin metrin syvyisiä kuoppia ja
raivattuja kohtia rakassa vajaan 20 metrin matkalla. Rakenteeltaan selvimmät ja suurimmat kolme kuoppaa sijaitsevat vierekkäin, muutamien metrien etäisyydellä ympäristössä on joitakin pienempiä rakenteeltaan epäselvempiä kuoppia. Korkeuden perusteella kohde voi ajoittua 1000-luvun alkuun. Tuossa vaiheessa nykyisen Eugmon saaren kohdalle oli syntynyt useita isoja saaria.

Stockön (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Stockön korkeimman alueen ja kalliopaljastumien pohjoispuolella n. 200 m rannasta. Kohde sijaitsee pienen rakkakivikon itäreunalla, mistä maasto laskee melko nopeasti itään.
Kohteessa on kaksi kuoppaa rakassa joidenkin metrien etäisyydellä toisistaan. Isompi kuoppa on kooltaan n. 3,5 x 2,5 m vallin reunoista mitattuna, reunavalli ei ole selvärakenteinen, pohjoispäässä kuoppa rajautuu n. 1,5 m halkaisijaltaan olevaan kiveen. Toisen kuopan läpimitta on n. 1,5 m. Kuopat liittynevät kalastajien/hyljestäjien paikalla oleskeluun, isompi kuoppa voi olla tilapäissuojan
pohja. Korkeuden perusteella kyse voi olla useitakin satoja vuosia vanhoista
rakenteista. Saaren korkeimmalla alueella kallioiden reunamilla olevilla rakoilla on kaksi muuta rakkakuoppakohdetta (Stockön 2 ja 3).

Stockön 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Stockön itäosassa, korkeimman alueen itäpuolella rakkakivikossa, mistä maasto
laskee melko melko jyrkästi itään merelle päin.
Kohteessa on rakassa kaksi kuoppaa joidenkin metrien etäisyydellä toisistaan.
Suorakaiteen muotoinen kuoppa on kooltaan n. 2,5 x 2 m vallin reunoista mitattuna ja n. 50 cm syvä. Edellisen koillispuolella on n. 2 halkaisijaltaan oleva pyöreä kuoppa. Rakenteiden voidaan tulkita liittyvän hyljestäjien ja kalastajien toimintaan. Korkeuden perusteella kuopat voidaan ajoittaa aikaisintaan esihistoriallisen ajan loppuun. Saaren korkeimmalla alueella kallioiden reunamilla
olevilla rakoilla on kaksi muuta rakkakuoppakohdetta (Stockön ja Stockön 3).

Stockön 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Neljän kuopan ryhmä vierekkäin, joihin liittyy rakenteeltaan epämääräisempiä raivattuja kohtia. Rakenteet ovat pyöreähköjä, noin 2-2,5 m halkaisijoiltaan tai pitkiä ja enimmillään yli metrin syvyisiä. Rakenteessa on muutamia isoja siirtolohkareita. Rakennetta on jonkin verran myöhemmin kaiveltu, lisäksi rakan eteläpäässä on lähihistoriassa kaiveltuja kuoppia, joiden läpimitta on n. 2-3
m – on mahdollista, että niiden kohdalla on ollut vastaavanlaisia rakenteita.
Kohteen säilyneet rakenteet voidaan liittää muinaiseen hyljestykseen ja/tai kalastukseen. Korkeuden perusteella kohde voi ajoittua aikaisintaan myöhäiselle rautakaudelle 1000-luvun taitteeseen tai alkuun, jolloin paikka on sijainnut rannan tuntumassa. Stockön saaren korkeimman alueen tuntumassa on kaksi muuta rakkakuoppakohdetta (Stockön ja Stockön 2), joissa rakenteet ovat epäselvempiä ja niitä on vain muutama, mutta nekin liittynevät alueella harjoitettuun hyljestykseen
ja/tai kalastukseen.
Kohteesta n. 50-70 m lounaaseen on ison maakiven kupeessa kiveystä, joka voi olla tomtning. Länsipuolelta on ajettu metsäkoneella, jonka pyörien painauma jonkin verran sivuaa kiveystä. Rakenteen epäselvyyden vuoksi ei tulkittu kysymys olevan muinaisjäännöksestä.

Södra Hamnskäret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Luodon vesialueen pohjoisosassa ja ulkosaaristossa, Södra Hamnskäretin luoteisosassa pohjois-eteläsuuntaisella pituudeltaan n. 150 m olevalla avorakalla ja n. 300 m rantaviivasta.
Kohteessa on yksi lähinnä asumuksen pohjaksi tulkittava rakenne ja useita kuoppia tairaivattuja kohtia n. 70 m pitkällä matkalla. Useimmat kuopat ja raivatut kohdat on tehty isojen kivienviereen. Rakenteet ovat osin epäselviä ja vaikeita hahmottaa.

Västra Börsskäret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Västra Börsskäretin korkeimmalla alueella sijaitsevan eteläisemmän
kalliomuodostuman itäpuolella avorakassa.
Paikalla tunnistettiin epämääräisiä pieniä kuoppia ja ainakin yksi alkuperäinen raivattu alue, joka sijaitsee ison kiven vieressä n. 4 x 2 m laajalla alueella. Välittömässä ympäristössä on runsaasti moderneja raivauksen jälkiä ja rakennelmia: pieniä kiviröykkiöitä, laakeita kuoppia, kivitorneja ym. Voi olla, että osa niistä on tehty paikalla olleiden muinaisjäännösten kohdalle. Rakan eteläosan itäreunalla on muinaisrantavalli. Noin 250 pohjoisluoteeseen sijaitsee myös rakkakuoppia (Västra Börsskäret 2).

Västra Börsskäret 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Västra Börsskäretin korkeimmalla alueella sijaitsevan pohjoisemman kalliomuodostuman itäpuolella pienellä rakkakivikossa.
Lähekkäin kaksi n. 2 m halkaisijaltaan olevaa kuoppaa, joissa on vallia. Kohteesta n. 250 m eteläkaakkoon sijaitsee myös rakkakuoppakohde (Västra Börsskäret). Molemmissa kohteissa jäänteet voivat olla esihistoriallisen tai historiallisen ajan hyljestäjien ja/tai kalastajien tilapäisuojia ym. rakenteita.

Alkinsaari (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kotanevan eteläpuolella olevan Alkinsaari -nimisen mäen itälaidalla. Alueen maaperä on moreenia.
Kohteen on löytänyt Esko Luoma vuonna 1995, jolloin hän havaitsi alueella kaksi palokuoppaa ja röykkiön. Inventoinnissa vuonna 2011 havaittiin, että kohteessa on tehty päätehakkuu ja maapohja on äestetty. Luoman mainitsemat palokuopat löytyivät, mutta röykkiötä ei. Eteläisemmässä kuopassa (nro 1) on vielä palokuoppaa osoittava puupaalu jäljellä. Kuoppa on pyöreä, halkaisijaltaan noin kolme metriä. Kuoppa 2 sijaitsee edellisestä noin 180 metriä koilliseen. Sen pituus on noin kaksi metriä ja halkaisija noin metri, Kuoppa on muodoltaan soikea. Molemmat kuopat ovat syvyydeltään noin 30–40 cm ja niissä on matalat vallit.
Kohteessa on rajattu kuopat suoja-alueineen.

Allinen Kalkkivuori 1 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Käyppäläntien ja Uitohaarantien risteyksessä. Röykkiöt ovat lohkareisella moreenimäellä. Inventoinnissa vuonna 2011 todettiin, että alue kasvaa tiheää vesakkoa ja havaintomahdollisuudet olivat huonot. Alueelta löydettiin viisi pientä röykkiötä, jotka on kasattu isomman kiven viereen. Röykkiöiden läpimittaa oli vaikea tarkkaan arvioida, mahdollisesti ne ovat noin 3-5 metriä halkaisijaltaan, matalia ja vaikeasti havaittavissa. Röykkiöt vaikuttavat ensisijaisesti viljelyröykkiöiltä, mutta ei ole pois suljettua, että joukossa voi olla hautojakin, koska ne sijaitsevat rautakauden alun rantakorkeudella.

Haudanmäki (399010061) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä Tampereentien ja Jurvantien väliin jäävällä Haudanmäellä, jonka itäpuolitse, noin 500 metrin päässä, virtaa Laihianjoki. Mäki on lohkareinen ja paikoin kallioinen moreenimäki, joka kasvaa varttunutta metsää.
Mäen päällä, sen etelälaidalla, Elorannan talosta noin 50 metriä luoteeseen, on hieman epämääräinen röykkiö, joka kuitenkin erottuu selvästi maastossa. Sen kokoa on vaikea määritellä tarkasti, leveydeltään se on ehkä noin 10 metriä. Vaikuttaa, että röykkiön kiviä on levitelty ympäristöön.
Röykkiö on merkitty peruskarttaan. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Haapasaari (399010159) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jakkulan Allisilla, Laihian-Isonkyrön rajalla molempien kuntien alueella. Rajalinja muodostaa itään suuntautuvan mutkan Haapasaari- nimisen mäen kohdalla, jonka luoteisosassa röykkiöt sijaitsevat. Mäen maaperä on lohkareista moreenia. Vuoden 2011 inventoinnin aikana Isonkyrön puoleinen osa kohteesta oli pääosin hakkuuaukeana ja sieltä havaittiin 14 matalaa röykkiötä, joista osa oli kasattu isojen kivien viereen. Laihian osa kohteesta kasvoi hyvin tiheää nuorta puustoa ja vesaikkoa ja havaintojen tekeminen oli erittäin vaikeaa eikä röykkiöitä löydetty kuin kaksi.
Röykkiöiden muinaisjäännöstyypistä ei ole varmuutta. Ne voivat olla rautakaudelta peräisin olevia hautaröykkiöitä, mutta vaikuttaisi todennäköisemmältä, että ne ovat myöhempiä raivausröykkiöitä.

Hammila 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Jokikylässä, Hammilan tilan rakennuksista noin 100 metriä luoteeseen. Laihiajoki virtaa noin 150 metriä kohteesta etelään ja Tampereen tie kulkee noin 400 metriä kohteen pohjoispuolella.
Vuoden 2011 inventointia edeltäneessä kohdekuvauksessa oli vain maininta, että alueella on kiviröykkiö. Inventoinnissa kohteessa havaittiin hieman neliskanttiselta vaikuttava kiveys, jossa on kuoppa keskellä. Kiveyksen koko on noin 4x6 metriä ja se on matala ja sammalen peittämä. Kiveystä on vaikea erottaa maastossa. Irrallisia kiviä lojuu rakenteen tuntumassa. Alue kasvaa hakkuukypsää männikköä. On vaikea sanoa, onko kyseessä hautaröykkiö, kyseessä voisi olla myös myöhempi kivirakenne. Mikäli kyseessä on hauta, niin sijaintikorkeutensa (40 m mpy) perusteella se voidaan ajoittaa pronssikaudelle, jolloin röykkiö on sijainnut Laihian joen suistossa olleessa saaressa.

Hammila 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Jokikylässä Tampereentien länsipuolella, Jokikyläntiestä noin 170 metriä pohjoiseen ja Laihianjoesta noin 230 metriä etelään. Kohde on merkitty peruskartalle.
Vuoden 2011 inventoinnissa paikalta löytyi matala, heikosti maastosta erottuva ja kooltaan vaikeasti hahmotettava kiveys, joka kuitenkin vaikuttaa kasatulta. Kiveys on maantasainen, ja sitä on noin 3x5 metriä laajalla alueella. Sen keskellä on pieni kuoppa, halkaisijaltaan puolisen metriä. Kiveyksessä on käännetty yksi kivi pystyyn merkiksi, ilmeisesti kyseessä on Esko Luoman laittama merkkikivi. Kiveyksestä noin viisi metriä etelään on puoli metriä korkea pystykivi, joka vaikuttaa rajamerkiltä. Nykyisin tällä kohtaa ei ole tilan rajaa. Alue on hakkuukypsää kuivahkoa mäntykangasta, maaperä on lohkareista moreenia.
Korkeutensa (45 mpy) perusteella kohde ajoittuu pronssikauteen, mutta se ei muistuta pronssikautista röykkiötä. Kohteen ajoitus ja luonne ovat epäselviä.

Allinen A (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Allisessa. Röykkiöt sijaitsevat ryhmästä Allinen B 500 - 600 m lounaaseen ja ryhmästä Allinen C noin 600 m länteen, Lammashaannevan lounaispuolella olevan mäen länsipään korkeimmalla kohdalla. Tuoreen avohakkuualueen (2005) korkeimmalla kohdalla on kaksi muodoltaan pyöreää, keskeltä kaiveltua selvää muinaishautaa, joiden halkaisjat ovat noin 5 m. Nämä haudat poikkeavat kooltaan ja rakenteeltaan täysin kohteen Allinen B pienistä ja osin epämääräisistä röykkiöistä.
Vuoden 2011 inventoinnissa kohde tarkastettiin pikaisesti. Kaksi matalaa, halkaisijaltaan noin neljä metristä, röykkiötä sijaitsee vierekkäin hakkuuaukealla, noin 100 metriä Torstilantiestä pohjoiseen. Molempia röykkiöitä on kaiveltu, pohjoisemmassa vaikuttaa olevan selvää reunakiveystä näkyvissä. Kohteen korkeuden perusteella röykkiöt kuuluvat pronssikaudelle, mutta ne on aiemmin ajoitettu ilmeisesti ulkonäkönsä perusteella rautakautisiksi. Molemmat ajoitukset ovat mahdollisia.
Kohde rajattu näkyvien rakenteiden perusteella.
Huom!
Röykkiöryhmät Allinen A - C on aikaisemmin katsottu osaksi samaa muinaisjäännöstä vaikka niiden etäisyys toisistaan on suuri. Esim. Esihistorialliset kiinteät muinaisjäännökset Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla. 1998.,sekä Kiinteät muinaisjäännökset Pohjanmaalla 2006.

Haudanmäki 2 (399010097) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, Jurvantien ja Tampereentien välissä olevan Haudanmäen etelälaidalla. Elorannan tilan pihapiirissä, ulkorakennuksen takaseinän vieressä, on matala noin puolitoista metriä leveä kivi, jossa on kaksi selvää pyöreää kuppia noin 5 cm päässä toisistaan. Kuppien läpimitta on 5-7 cm.
Vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin, että kohteen koordinaateissa oli noin 30 metrin virhe, joiden mukaan kivi oli mäellä eikä pihapiirissä, vaikka kuvauksessa niin oli jo aiemmin todettu.
Kohteen yläpuolella mäen päällä sijaitsee röykkiö, kohdenumero 399 01 0061 (Haudanmäki).

Hietikontönkkä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian itäosassa,2,5 km Tampereentiestä itään. Torstilan metsämailla, Hietikontönkän eteläreunalla. Kohteen eteläpuolitse noin 100 metrin päässä kulkee Suorsanevantie.
Aiempien tietojen mukaan (Miettinen v. 1997) "vajaat 100 m tieltä on kolme röykkiötä ylärinteessä; keskikokoisia". Vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin, että mäen laella on lohkareikkoa ja kivikkoa, jota on paikoin raivattu mataliksi valleiksi tai kasoiksi, jotka ovat jäkälän peitossa. Päällisin puolin on vaikea sanoa, ovatko ne historiallista vai esihistoriallista alkuperää. Korkeutensa perusteella kohde ajoittuu pronssikaudelle, mutta rakenteet voivat olla myöhempiäkin ja niiden ajoituksen selvittäminen vaatii tarkempia tutkimuksia. Valleja ja röykkiöitä havaittiin useissa kohdin mäellä. Alueen puusto on pääosin 15-20 vuotiasta sekametsää
Kohteen rajaus on tehty havaittujen rakenteiden mukaan.
Muinaisjäännösrekisterissä olleen, inventointia edeltäneen, koordinaattipisteen kohdalta ei löydetty mitään, lähimmät rakenteet olivat siitä noin 30 metriä pohjoiseen.
Rinteen alaosassa, lähempänä tietä, on näkyvissä pienimuotoisen hiekanoton synnyttämiä kaivantoja ja niihin liittyviä raivaus/seulontakiveyksiä.
Inventointi 2014: Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipisteen läheltä dokumentoitiin kolme epäsäännöllistä kiviröykkiötä, jotka sijaitsevat 10 x 10 m alueella. Ks. alakohteet
Alueen sijaintikorkeus (muinaisrantavaihe) ajoittuu neoliittisen kivikauden loppuvaiheeseen, mutta röykkiöissä ei kuitenkaan ole sellaisia piirteitä, joiden avulla ne voisi ajoittaa, funktiokin on epäselvä. Alueella ei havaittu selkeitä valleja tai kivikasoja muinaisjäännösrekisterin rajatulla alueella, mahdollisesti aluskasvillisuus esti havainnoinnin.

Helinevankalliot 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian länsiosassa Viirikallion alueella, noin 500 metriä Mustasaaren rajasta. Noin 40 metriä kohteen länsipuolitse kulkee Helinevantie.
Peruskartassa on muinaisjäännösmerkki, josta ei ollut tutkimustietoja ennen vuoden 2011 inventointia. Inventoinnissa paikalla havaittiin röykkiö, jonka halkaisija on noin viisi metriä ja korkeus noin metri. Röykkiö erottuu maastossa selvästi ja sen keskellä on puinen merkkipaalu, joten röykkiö lienee joskus tarkastettu, mutta tiedot ovat jääneet arkistoimatta. Vaikuttaa, että röykkiö on ainakin osittain kasattu kalliopaljastuman tai ison siirtolohkareen päälle. Röykkiö on sammaloitunut ja alue kasvaa noin 30-vuotiasta sekametsää.

Isokorpi 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohteen aiempi kuvaus vuodelta 1996 seurantatiedoissa. Nykyinen kuvaus perustuu vuoden 2011 inventointiin, jossa kohteesta irrotettiin itäisin röykkiö omaksi muinaisjäännöskohteekseen nimeltä Isokorpi 3.
Kohde sijaitsee Laihian Isokorven alueella, Sammakkanevan pohjoispuolella Isokorventiestä noin 650 metriä pohjoiseen. Kohteen tuntumaan johtaa metsäautotie. Alueen maaperä on moreenia ja melko lohkareista ja se kasvaa pääosin noin noin 30-vuotiasta männikköä.
Aiempien havaintojen mukaan alueella on neljä röykkiötä. Näistä kolme kuuluu Isokorpi 1:een ja yksi Isokorpi 3:een. Kurt Jernin inventoinnin mukaan Isokorpi 1:n röykkiöistä kaksi on isoa ja yksi matala pahasti hajoitettu. Vuoden 2011 inventoinnissa isot röykkiöt löydettiin, mutta hajoitettua röykkiötä ei havaittu. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan noin 9 metriä ja korkeudeltaan metrin, ne erottuvat selvästi maastossa ja ne ovat noin 60 metrin päässä toisistaan. Molemmissa röykkiöissä on kuoppia ja kaivelun merkkejä.
Aiemmin röykkiöt on ajoitettu pronssikautisiksi ja muistuttavat kooltaan pronssikautisia hautaröykkiöitä, mutta korkeuden perusteella ne ajoittuvat rautakauden alkupuolelle. Röykkiöt on merkitty peruskartaan ja niiden sijainti on merkinnän mukainen.
Röykkiö 1, kohteen pääkoordinaatit, vastaa Jernin inventoinnin röykkiötä nro 480 ja röykkiö 2 (alakohde) on Jernin nro 479.

Isokorpi 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laihian Isokorven alueella, Sammakkanevan pohjoispuolella Isokorventiestä noin 650 metriä pohjoiseen. Kohteen tuntumaan johtaa metsäautotie. Alueen maaperä on moreenia ja melko lohkareista ja se kasvaa pääosin noin noin 30-vuotiasta männikköä.
Inventoinnissa 2011 kohde erotettiin Isokorpi 1 -nimisestä kohteesta, johon se aiemmin kuului, koska se sijaitsee tästä selvästi erillään yli 200 metriä itään erillisellä kumpareella.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä ja yli metrin korkea, se erottuu maastossa selvästi. Röykkiö on rakennettu ainakin osittain kalliopaljastuman päällle ja sen keskellä on kuoppa. Kurt Jernin inventoinnissa v. 1952, röykkiön nro on 477.

Annikkalankangas ja Pikkusaari (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Murhaastossa, Annikkalankankaan itäosassa. Alue on moreenipohjaista tuoretta kangasmaastoa, joka kasvaa varttunutta kuusimetsää sekä jonkin verran mäntyä ja koivua.
C.F. Meinander on tutkinut kohteen röykkiön vuonna 1938. Röykkiö on pitkänomainen, kahden kiven väliin kasattu. Sen pituus on noin 14 metriä ja leveys noin neljä metriä. Röykkiö oli löydötön. Meinander tulkitsi, että röykkiössä saattoi olla ns. tarhoja eli väliseinällä erotettuja hautauksia. Tosin hänen mukaansa rakenteet eivät olleet kiistattoman selviä. Vuoden 2011 tarkastuksessa todettiin Meinanderin rekonstruoiman röykkiön olevan kauniisti sammaltunut ja hyväkuntoinen.
Tähän kohteeseen on aiemmin sisältynyt myös Pikkusaari niminen kohde, joka sijaitsee noin 350 metriä etelään. Vuoden 2011 inventoinnin yhteydessä se erotettiin omaksi kohteekseen nimeltä Pikkusaari.

Aronkylä 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Aronkylässä, parisataa metriä Päkintiestä pohjoiseen ja parisataa metriä Aron tilasta länteen. Aiemman kuvauksen perusteella alueella on 42 röykkiötä kahdessa eri ryhmässä (aiempi kuvaus ks. seuranta tiedot). Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa, mutta röykkiöitä löytyi yhteensä vain neljä. Röykkiöitä etsittiin aiempien karttamerkintöjen perusteella, mutta ainakin osa niistä vaikutti luonnonmuodostumilta.
Löytyneistä röykkiöistä eteläisin sijaitsee kohteeseen johtavan traktoriuran itäpuolella, välittömästi uran vieressä. Sen kivet on kasattu ison kiven viereen, röykkiö erottuu melko selvästi. Tästä röykkiöstä noin 120 metriä pohjoiseen, pienen peltokaistaleen toisella puolella olevalla metsäsaarekkeella on kolme röykkiötä, joista yksi on kasattu osittain ison kiven päälle, noin 10 metriä tämän röykkiön koillispuolella on yksi pieni röykkiö ja näistä noin 70 metriä itään vielä yksi pieni halkaisijaltaan noin kolme metrinen röykkiö. Aiempien tietojen mukaisia 42 röykkiötä ei etsiskelyistä huolimatta havaittu. Todennäköisesti kyseessä on joko röykkiöiksi tulkitut luonnonkivikot tai röykkiöt ovat niin matalia, että ne ovat moreenipohjaisella kostealla kuusta kasvavalla kankaalla täysin turpeen ja varvikon peittämiä eikä niitä voi päälle päin havaita.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan alueen pohjoiselta osalta. Etelässä rajattu erilliskohteena oleva röykkiö.

Pikkusaari (1000019313) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Murhaastossa, Pikkusaari -nimisellä moreenikumpareella välittömästi peltoaukean eteläpuolella. Alue on kosteahkoa kangasmaastoa, jossa kasvaa varttunutta kuusikkoa. Kohde sisältyi aiemmin Annikkalankangas-Pikkusaari -nimiseen kohteeseen, mutta vuoden 2011 inventoinnissa se erotettiin omaksi kohteekseen, koska se sijaitsee Annikkalankankaan röykkiöstä selvästi erillään, siitä noin 350 metriä etelään.
Aiempien Esko Luoman tietojen mukaan kumpareella piti olla kaksi röykkiötä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin vain yksi. Röykkiö erottuu selvästi maastosta, sen halkaisija on noin neljä metriä. Kumpare on hyvin kivinen ja lohkareinen, joten on mahdollista, että aiemmin mainittu toinen röykkiö on luontaista kiveystä, joka on tulkittu röykkiöksi.

Eikinaro (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Aronkylän Eikinarossa, Aronkyläntiestä noin 300 metriä länteen. Kurt Jern dokumentoi inventoinnissa vuonna 1952 alueella neljä röykkiötä. Vuoden 2011 inventoinnissa kohde tarkastettiin, maanomistajan otettua yhteyttä kohteeseen suunnitellusta harvennushakkuusta. Alue kasvaa Tarkastuksessa havaittiin, että kohteen röykkiöt ovat melko lailla Jernin kuvauksen mukaisia, yhden röykkiön tulkinta on tosin epävarmaa (Jernin röykkiö nro 239). Röykkiöiden halkaisija on noin neljä metriä ja ja ne ovat sammaleen ja varvikon peitossa ja erottuvat maastosta kohoumina.
Alue on ollut vielä Jernin inventoinnin aikaan aivan pellon reunassa ja vaikuttaisi, että röykkiöt, jotka on kasattu kivisille harjanteille, ovat mahdollisesti raivausröykkiöitä. Röykkiöiden ja harjanteiden välinen alue on tasainen ja vaikuttaa raivatulta, peltona se ei kuitenkaan ollut vuonna 1952. Nykyisin viereiset pellot ovat metsittyneet.
Inventoinnissa tarkastettiin myös aiemmat havainnot edellä mainituista röykkiöistä länsilounaaseen noin 250 metriä. Aiempien tietojen mukaan alueella on kymmenen röykkiötä laajalla alueella hajallaan. Röykkiöitä etsittiin aiempien karttamerkintöjen perusteella ja niitä löytyi kaksi. Osassa karttamerkinnöistä ei havaittu röykkiöitä tai kiveykset olivat liian epämääräisiä eikä niitä voitu näin ollen todeta ihmisen tekemiksi vaan ne vaikuttivat ennemminkin luontaisilta. Kohde erotettiin Eikinaron kohteesta omakseen, Eikinaro 2 -nimiseksi kohteeksi.

Juonenkorpi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Peltomaassa, Palonmäen etelärinteellä. Aiempien tietojen mukaan kohteessa piti olla suuri kiviröykkiö ja siitä 270 metriä itään neliskanttinen röykkiö ja palokuoppia (vanha kohdekuvaus ks. seuranta).
Vuoden 2011 inventoinnissa todettiin, että röykkiö on itse asiassa rakkakivikko, jossa on pari kuoppaa. Tämä kohde irrotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen nimeltä Juonenkorpi 2.
Täysin aiemman kuvauksen mukaista röykkiötä rakkakivikosta noin 260 metriä itään ei varmuudella voitu tunnistaa. Alueelta löytyi kuitenkin sammaloitunut matala kiveys, jonka halkaisija on noin kahdeksan metriä, kyseessä on todennäköisesti sama kiveys. Kiveyksestä noin 25 metriä länteen havaittiin kuoppa, jonka halkaisija on noin metri. Se lienee yksi aiemmissa tiedoissa mainituista palokuopista. Alue on kangasmaastoa, maapohja on hiekkaista moreenia. Puuston ikä vaihtelee, kiveyksen ja kuopan kohdalla se on varttunutta havupuustoa. Osassa aluetta kasvoi tiheää metsää ja kuoppien löytäminen oli vaikeaa. Alue on syytä inventoida vielä tarkemmin, jos sinne kohdistuu maankäyttösuunnitelmia.

Irunjärvi 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Poolassa, kuivatun Irunjärven kaakkoispuolella. Alue on kosteaa moreenipohjaista kangasta, joka kasvaa eri ikäistä kuusimetsää.
Peruskartassa on kaksi muinaisjäännösmerkkiä vierekkäin, mutta vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin vain yksi sammalen peittämä matala latomus, jonka halkaisija on noin seitsemän metriä. Lisäksi sen koillispuolella oli kivikkoa, joka vaikutti luontaiselta. Latomuksen iästä tai tarkoituksesta ei ole varmuutta. Sen korkeus mpy on noin 36 metriä, mikä viittaa pronssikauteen, mutta se voi aivan hyvin olla myös myöhemmältä ajalta ja liittyä alueen historiallisen ajan asutukseen, josta on hyviä esimerkkejä Irunjärvi 1 -kohteessa.

Eikinaro 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Aronkylässä, Eikinaron länsipuolella. Alue on kosteaa kangasta, joka kasvaa noin 30-vuotiasta kuusivaltaista sekametsää. Kohde on erotettu Eikinaro -nimisestä kohteesta vuoden 2011 inventoinnin yhteydessä. Aiempien tietojen mukaan (Esko Luoma ja Mirja Miettinen 1996 tarkastus) alueella on kymmenen pientä röykkiötä laajalla alueella hajallaan. Röykkiöitä etsittiin aiempien karttamerkintöjen perusteella ja niitä löytyi kaksi. Ne ovat kooltaan pieniä, halkaisija 2-3 metriä, ja isompien kivien viereen kasattuja. Röykkiöt ovat noin 26 metriä mpy ja korkeutensa perusteella rautakautisia, mutta koska muuta ajoituskriteeriä ei ole, niin niitä on toistaiseksi pidettävä ajoittamattomina. Ne voivat olla myös historiallisen ajan raivausröykkiöitä.
Osassa Luoman karttamerkinnöistä ei havaittu röykkiöitä tai kiveykset olivat liian epämääräisiä eikä niitä voitu näin ollen todeta ihmisen tekemiksi vaan ne vaikuttivat ennemminkin luontaisilta.

Juonenkorpi 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Peltomaassa, Palomäen länsiosan korkeimmalla kohdalla. Kohde on vuoden 2011 inventoinnissa irrotettu kohteesta Juonenkorpi omaksi muinaisjäännöskohteekseen, koska se sijaitsee selvästi erillään noin 270 metriä Juonenkorvesta länteen.
Aiemman kuvauksen perusteella kohteessa piti olla "pitkänomainen n. 24 x 17 m kokoinen ja 1,3 m korkea kiviröykkiö, jossa viisi kaiveltua kuoppaa. Kivet sekakokoisia." Vuoden 2011 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja todettiin, että kyseessä on rakkakivikko, jossa on kaksi selvää kuoppaa vierekkäin ja siellä täällä nähtävissä merkkejä siitä, että kiviä on siirrelty. Kohde ei siis ole ihmisen kasaama röykkiö. Kuoppien ikää on mahdoton arvioida, kohteen korkeuden, 40 metriä mpy, perusteella ne voivat olla aikaisintaan kivikauden ja pronssikauden vaihteesta. Ne voivat olla myös huomattavasti nuorempia ja eivät välttämättä ole muinaisjäännökseksi luokiteltavia.

Järvineva itä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian kylänpäässä, Jurvantien ja Vanhan Jurvantien risteyksestä 170 metriä itään. Vapaa-ajattelijoiden hautausmaa on noin 100 metriä kohteen luoteispuolella. Röykkiö on viljelysmaan pohjoisreunalla moreenimäellä. Röykkiön koko on noin 6 x 8 metriä ja se on kasattu ison kiven ympärille. Kiveys on matala, turpeen peittämä. Kohde ei ole kiistaton muinaishauta.
Paikalla on suoritettu syksyllä 2006 hakkuut, joiden yhteydessä kohde tarkastettu 15.9.2006. Kohde tarkastettiin myös vuoden 2011 inventoinnissa, jolloin alue kasvoi ruohoa ja nuorta vesakkoa.

Jussinluhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Jokisalossa Jussinluhta nimisellä alueella. Aiempien vuoden 1993 tietojen mukaan alueella on rivissä seitsemän pronssikautistyyppistä röykkiötö (Esko Luoman tarkastus, ei kertomusta ks. tutkimukset).
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja todettiin, että alue, jolle Luoma on kartassa merkinnyt röykkiöt kasvaa tiheää noin 10-15 -vuotiasta mäntytaimikkoa, joten havaintojen teko oli vaikeaa. Alueen maaperä on hiekkaista moreenia.
Röykkiöitä löytyi vain yksi. Se on halkaisijaltaan noin viisi metriä ja kasattu ison kiven ympärille. Röykkiö on melko matala, mutta kuitenkin selvästi nähtävissä. Röykkiö on harjanteen kaakkoispäässä, parikymmentä metriä sen eteläpuolella kulkee metsäautotie. Sijaintikorkeutensa puolesta röykkiö ajoittuu kivikauteen, todennäköisemmältä vaihtoehdolta vaikuttaa, että röykkiön on historiallisen ajan raivausröykkiö.
Alue käytiin läpi noin 40x120 metrin alalta, mutta muita röykkiöitä ei havaittu. Todennäköisesti maapohja on muokattu ennen kuin nykyinen nuori metsä on istutettu, joten mahdollisesti joitakin röykkiöitä on hävinnyt siinä vaiheessa. Arkeologi ei tosin ole aiemmin tarkastanut kohdetta, joten muinaisjäännöksiksi määriteltävien röykkiöiden olemassa oloa ei ollut varmennettu ennen vuotta 2011.

Järvinevankangas (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihia-Jurva maantien varressa, Järvinevankangas-nimiellä harjanteella, Laihian vapaahautausmaan etelä- ja pohjoispuolella ja siihen kuuluu kolme röykkiötä. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Vuoden 1952 inventoinnissa röykkiöitä oli vielä kuusi (Jern nrot 155-160). 1980-ja -90 luvulla röykkiöitä oli enää kolme. Näistä pohjoisin (inv 1952, nro 160) on erillisellä kumpareella, vapaahautausmaalta vajaat 200 metriä pohjoiseen. Röykkiön halkaisija on noin 12 metriä, sen keskiosa on kasvillisuudesta vapaa, mutta laidat ja ympäristö pusikoituneet niin, että röykkiön havaitseminen muutaman metrin päässä kulkevalta tieltä on vaikeaa.
Vapaahautausmaan pohjoispuolella, aidan ulkopuolella on pieni, matala, hieman epämääräinen röykkiö (inv 1952 nro 159). Tämä ja iso röykkiö on merkitty peruskarttaan.
Lisäksi vapaahautausmaan eteläreunassa on männikössä suorakulmainen,matala latomus (ilmeisesti inv. 1952 nro 158), noin 4 metriä kantiltaan. Sen eteläpuolella 1952 inventoinnissa todetut röykkiöt ovat tuhoutuneet hiekanotossa. Jurvan tien oikaisun yhteydessä tielinjalla tehtiin koekaivauksia 1991 ja yksi jäljellä ollut mahdollisen röykkiön pohja sorakuoppa-alueella tutkittiin.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin. Kukin röykkiöistä on rajattu erikseen.

Karjatarhanmäki itä/Lähdesmäki (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Allisen ja Lähdesmäen talojen välillä. Eteläisin röykkiö on noin 15 metriä Allisentien pohjoispuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Jernin vuoden 1952 inventoinnissa on kartoitettu 16 röykkiötä. Esko Luoman havaintojen mukaan röykkiöitä on 46. Vuonna 2011 röykkiöitä löytyi 26 kpl. Röykkiöalueella on tehty hakkuut muutamia vuosia sitten ja vuonna 2011 alue kasvoi tiheää vesakkoa. Havaintomahdollisuudet olivat heikot ja röykkiöitä voi alueella olla enemmänkin. Röykkiöiden koko vaihtelee halkaisijaltaan pari metrisestä noin viisi metriseen. Useimmat röykkiöt on koottu isojen kivien viereen ja jotkut osittain myös niiden päälle. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiöt ajoittuvat rautakauteen, mutta on todennäköistä, että joukossa on myös historiallisen ajan raivauksen johdosta syntyneitä.

Kallioistenmaa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Murhaastossa, Kallioistenmaan pohjoisosassa. Röykkiö on kasattu kallioalueen laidalle, lähelle nykyisiä peltoja. Röykkiö pitkulainen, sen pituus on noin 10 metriä ja halkaisija noin 2-3 metriä. Röykkiö on matala ja sammaloitunut, mutta erottuu selvästi. Kurt Jernin inventointikuvauksessa vuodelta 1952 röykkiön korkeudeksi on arvioitu yksi metri, mutta läheskään niin korkea se ei ole, paikoin korkeus voi olla puolisen metriä, mutta yleensä ei sitäkään.
Röykkiö on hakkuualueen laidalla ja sen itäpään ylitse on ajettu metsäkoneella. Röykkiö ei ole juuri vahingoittunut, muutamat kivet ovat paljastuneet sammalen alta. Röykkiön laitaosat ovat matalat ja vaikeasti havaittavissa ja jäljistä päätellen röykkiö on ollut tarkoitus kiertää.

Kalkkivuori 2 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Kalliovuori -nimisellä osittain hyvin lohkareisella moreenimäellä. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Alueelta löytyi 40 röykkiötä, joista osa on itäosan kuusikossa, osa hakkuuaukealla. Röykkiöitä voi olla myös länsiosan tiheässä taimikossa, mutta havaintomahdollisuudet alueella olivat olemattomat ja sitä ei käyty läpi.
Röykkiöistä kolme on tutkittu vuosina 1993 ja 1994. Suurin tutkituista oli pengottu perusteellisesti vuosikymmeniä aikaisemmin. Röykkiö on ollut komea, hiekkakivipintainen ja koottu isojen siirtolohkareiden väliin. Pohjalla kulttuurimaata ja hiiltä,ei löytöjä. Lähellä olevasta pienemmästä röykkiöstä löytyi keskeltä polttohautauksen jäänteinä palanutta luuta (mm. poskihammas). Kolmas röykkiö oli pieni, löydötön ja rakenteeton. Laajalla alueella on lisäksi useita kuopanteita, joista osa on kairaamalla todettu isoiksi kuoppaliesiksi. Alueen röykkiöt ovat pääosaksi pieniä, matalia, usein isojen kivien viereen koottuja; joukkoon mahtuu kuitenkin joitain isompiakin röykkiöitä. Ajoittavia esinelöytöjä ei ole, mutta paikan korkeusasema ja röykkiötyypit ovat varhaismetallikaudelta tai aivan rautakauden alusta. Pienistä röykkiöistä useat ovat kuitenkin todennäköisemmin myöhempiä raivausröykkiöitä. Kaksi pientä röykkiötä sijaitsee hieman erillään noin 150 metriä itään, kosteikon keskellä olevalla pienellä kumpareella.
Kohteeseen aiemmin kuuluneet palokuopat noin 300 metriä pääkoordinaatista etelään on erotettu omaksi kohteekseen Kalkkivuori 3 vuoden 2011 inventoinnissa.

Kalmarinkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, Jokisalontien pohjoispuolella olevalla Kalmarinkalliolla. Alue on on kallioista kuivaa kangasta, jolla kasvaa varttunut männikkö ja sille on suunniteltu harvennushakkuuta syksyllä 2011 (Pentti Rislan yhteydenotto lokakuussa 2011). Röykkiöitä on neljä kappaletta. Röykkiö 1 (pääkoordinaatti) on kooltaan noin 2x2 metriä, matala ja neliskanttinen. Röykkiö 2 on hajotetun näköinen ja kiveystä on noi 3x6 metrin alueella. Röykkiö 3 on kapea ja pitkä kooltaan noin 2,5x9 metriä, myös tämä röykkiö on matala. Röykkiö 4 muistuttaa epämääräistä hajotettua röykkiötä, mutta voi olla myös luontainen kivikko.

Kallioistenmaa 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Murhaastossa Kallioistenmaan itäosassa, pohjoiseen viettävässä rinteessä. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aiempien kohdetietojen mukaan alueella on "kolme hajotettua, epäselvää röykkiötä." Aluetta tarkastettaessa ei havaittu röykkiöitä juuri peruskarttassa olevan muinaisjäännösmerkin kohdalla, vaan kaksi pientä röykkiötä löytyi noin 40 metriä merkistä eteläkaakkoon. Röykkiöt ovat matalia, niiden halkaisija on noin kolme metriä ja ne ovat sammalen ja jäkälän peitossa. Kyseessä lienevät aiemmassa kuvauksessa tarkoitetut röykkiöt, mutta niitä löytyi vain kaksi ja ne sijaitsevat noin kuuden metrin etäisyydellä toisistaan. Röykkiöt on kasattu kallion päälle. Alue kasvaa varttunutta männikköä.

Kallioistenmaa 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Murhaastossa, Kallioistenmaan itäkärjessä ja se tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan kohteessa on "pengottu röykkiö, joka mahdollisesti ollut pitkäröykkiö." Tarkastuksessa todettiin, että röykkiö on noin 15 metriä pitkä, kaakko-luode -suuntainen ja 2-3 metriä leveä. Se on matala ja vaikuttaa pengotulta, kuten aiemmassa kuvauksessakin mainittiin. Röykkiö on kasattu kallion päälle. Alue kasvaa noin 10-vuotiasta taimikkoa. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiön on ajoitettavissa pronssikauteen.

Kalkkivuori 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde kuului ennen vuoden 2011 inventointia kohteeseen Kalkkivuori 2, mutta se erotettiin omaksi kohteekseen, koska se sijaitseee selvästi erillään.
Keittokuopat ovat Laihian Allisissa, noin 300 metriä Kalkkivuoren eteläpuolella sijaitsevan lohkareisen harjanteen rinteessä, hieman hienojakoisemmassa maassa.
Kuopat ovat alunperin Esko Luoman ja Mirja Miettisen kartoittamia. Luoman karttamerkintöjen mukaan kuoppia olisi viisi kappaletta, mutta vuoden 2011 inventoinnissa niitä löydettiin kolme.

Karoonpalli (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian länsiosassa, Laihian ja Mustasaaren rajalla, voimalinja-aukealla ja sen itäpuoleisessa taimikossa. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aiemmin kohde oli jaettu neljään eri ryhmään (a-d):
a) voimalinjalla ja sen tuntumassa 40 röykkiötä, joista arviolta 32 äestetty metsänuudistuksessa kokonaan tai osaksi rikki v. 1991. Muutamassa suurimmassa näkyvissä hiekkakivilaakoja.
b) edellisestä pohjoiseen n 130 m,osaksi voimalinjalla,osaksi sen länsipuolella 14 röykkiötä.
c) edellisestä n 260 m itäkoilliseen 10 röykkiötä ja kaksi isoa kuopannetta/kuoppaliettä, joissa palenita kiviä ja hiiltä keskellä
d) edellisestä n. 220 m itäkoilliseen, 10 röykkiötä ja iso kuopanne/kuoppaliesi, jossa palaneita kiviä ja hiiltä keskellä.
Vuoden 2011 inventoinnissa löydettiin ryhmästä a 21 röykkiötä. Ne sijaitsevat voimalinjalla ja sen itäpuolisessa nuoressa metsässä. Röykkiöt on yleensä kasattu isojen kivien ympärille tai kallion koloihin ja ne ovat melko matalia. Joukossa on muutaman isompi, joiden leveys on noin kuusi metriä. Osa röykkiöistä on selvästi näkyviä, mutta osa melko pieniä ja huomaamattomia. Muutamissa oli nähtävissä punertavia hiekkakivilaakoja. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.
B ryhmän kohdalta ei löytynyt yhtään röykkiötä. Ryhmästä c havaittiin vain yksi palokuoppa, mutta ei röykkiöitä, samoin ryhmästä d löytyi vain iso kuoppaliesi, muttei röykkiöitä.
Ryhmistä c ja d muodostettiin vuoden 2011 inventoinnissa erilliset muinaisjäännöskohteet: Karoonpalli 2 ja Karoonpalli 3.
Inv. 2023: Uusi sähkölinja on suunniteltu kohteen sekä olevan voimajohtolinjan länsipuolelle, joten kohdetta ei kokonaisuudessaan tarkastettu maastossa. Alue on vahvasti pusikoitunut, joten röykkiöiden havaitseminen alueella on erittäin hankalaa. Muinaisjäännösalueen pohjoisosassa havaittiin muutama röykkiö, jotka olivat osaksi rikki.

Karoonpalli 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian länsiosassa Mustasaaren rajasta noin 150 metriä. Se erotettiin vuoden 2011 inventoinnin yhteydessä kohteesta Karoonpalli, joka sijaitsee noin 350 metriä lounaaseen. Aiempien havaintojen mukaan (Miettinen v. 1992) kohteessa on kaksi isoa kuoppaliettä ja 10 röykkiötä.
Vuoden 2011 inventoinnissa löytyi vain yksi kuoppaliesi, halkaisija noin 1,5 metriä. Alueen maaperä on moreenia ja se kasvaa varttunutta männikköä.

Karoonpalli 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian länsiosassa noin 350 metriä Mustasaaren rajalta. Vuoden 2011 inventoinnissa kohde erotettiin Karoonpalli -nimisestä kohteesta, johon se aiemmin kuului. Karoonpalli sijaitsee noin 600 metriä lounaaseen.
Aiempien tietojen mukaan kohteessa on kymmenen röykkiötä ja iso kuoppaliesi. Vuoden 2011 inventoinnissa kuoppaliesi löytyi, mutta röykkiöitä ei havaittu. Kuoppa on halkaisijaltaan noin 1,5 metriä ja puolisen metriä syvä ja siinä on vallit. Alue on moreenipohjaista kangasta ja se kasvaa varttunutta männikköä.

Keffu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Päkissä, Santaloukontiestä 200 metriä pohjoisee, Keffunluhta nimisen peltoaukean pohjoispuolella olevan mäen rinteessä. Alueen maaperä on melko lohkareista moreenia. Metsäkuvio, jolla röykkiö sijaitsee on hakattu muutama vuosi sitten ja kasvaa nyt vesakkoa.
Röykkiö on sammaloitunut ja se on halkaisijaltaan noin neljä metriä ja sen keskellä on kuoppa. Vesakkoisessa maastossa röykkiö erottuu melko huonosti. Röykkiöstä noin 20 metriä koilliseen on kivistä kasattu rajamerkki, kolmen tilan rajojen kulmassa.
Aiemmissa tiedoissa (Miettinen 1996) on mainittu, että peruskartan muinaisjäännösmerkki on väärässä paikassa ja röykkiö sijaitsee noin 70 etelään. Näin ei kuitenkaan ole. Vuoden 2011 inventoinnissa röykkiö löytyi peruskartan osoittamasta paikasta. Noin 70 metriä etelään on iso raivausröykkiö peltosarkojen välissä, tätä on erehdyksessä kuviteltu muinaishaudaksi, mutta kyseessän on myöhempi raivausröykkiö.

Karrunmaa 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Perälän kylässä, Karrunmaan alueella, Poolantiestä noin 250 metriä pohjoiseen. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Röykkiö erottuu selvästi maastossa. Se on halkaisijaltaan noin 5 metriä ja kasattu kallionnyppylälle. Röykkiön kiviä on hieman levitelty. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiö ajoittuu pronssikauteen, mutta se voi olla myöhempikin, esim. historiallisen ajan raivausröykkiö.
Alueen maaperä on moreenia, maasto on melko tasaista, hieman lounaaseen viettävää kangasta, joka vuonna 2011 kasvoi muutaman vuoden ikäistä mäntytaimikkoa.

Koskelanmäki (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee peltojen keskellä olevalla metsäsaarekkeella Laihian Jokikylässä, Tampereen tien länsipuolella, Laihianjoesta noin 100 metriä etelään. Nykyisessä peruskartassa metsäsaarekkeen nimi on Talvitienmäki. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla todettiin olevan vielä jonkin verran maantasaista kiveystä, joka oli heinän ja sammalen peitossa.
Lisäksi mäen itälaidassa havaittiin merkit historiallisen ajan kohteesta. Alueella on kuoppia ja rakennusten kivijalkoja sekä kivikasa ja näiden vieressä tasattu, noin 30 metriä pitkä ja 15 metriä leveä, alue. Havainnointia vaikeutti paikoin hyvin tiheä nuori kuusikko. Kohteen rauhoitusluokka ennen vuoden 2011 inventointia oli 3, mutta se muutettiin luokkaan 2.

Korpimäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laihian Tyllijoella, noin 250 metriä Mustasaaren rajasta. Tyllijoen laakson ja viljelyaukean koillisreunalla on jyrkähkössä rinteessa, kalliolla kaksi pienehköä, hajoitettua röykkiötä parinkymmenen metrin etäisyydelle toisistaan. Sammaloituneiden kivien joukossa on näkyvissä hiekkakiviä. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Sijaintikorkeutensa perusteella kohde ajoittuu rautakauteen.

Kirkonmetsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa Maalahden rajan tuntumassa. Kohde tarkistettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aiemmin kohteeseen on kuulunut kolme eri ryhmää, jotka sijaitsevat laajalla alueella (ks. seuranta välilehti). Kohteet ovat A. Yhteisenmäki, B. Tuppirämäkkä ja C. Ketunkivenmäki. Vuoden 2011 inventoinnin tuloksena kohde on nyt jaettu kahteen eri muinaisjäännöskohteeseen: Kirkonmetsä (entinen Yhteisenmäki) ja Tuppirämäkkä. Ketunkivenmäestä ei löydetty muinaisjäännöksiä vuoden 2011 inventoinnissa, vaan siellä olleet kasat ja röykkiöt olivat myöhempien kaiveluiden tulosta.
Kirkonmetsän alueella röykkiöitä havaittiin varttuneessa kuusikossa ja sen pohjoispuolisella hakkuuaukealla. Röykkiöitä löytyi yhteensä 14 kpl. Suurin röykkiöistä on halkaisijaltaan noin kahdeksan metriä ja erottuu selvästi maastossa. Muut röykkiöt ovat selvästi pienempiä ja ne on usein kasattu ison kiven viereen. Hakkuualueella olevia röykkiöitä yritettiin kartoittaa lennokkikuvauksella toukokuussa 2011, mutta osoittautui, että röykkiöitä ei pysty kuvausaineistosta erottamaan. Aluetta inventoitiin myös jalkaisin, mutta sitä ei ole käyty läpi kokonaan. Luultavasti Kirkonmetsän ja Tuppirämäkän väliltä löytyy lisää röykkiöitä.
Alue on ollut pitkään yhteismaana, joten monet röykkiöistä ovat todennäköisemmin historiallisen ajan maankäyttöön liittyviä kuin muinaishautoja.

Korvenranta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jakkulan kaakkoispuolella, 150 metriä Torstilasta Allisille vievän Torstilantien pohjoispuolella, Korpi-nimisestä talosta vajaat 200 m pohjoiseen.
Alue on kosteahkoa moreenipohjaista kangasta, joka kasvaa varttunutta sekametsää, pääasiassa kuusta. Kivikkoisella mäellä on epämääräinen, matala, turpeen peittämä kiveys, jonka kivet vaikuttavat liian isoilta röykkiökiviksi. Varsinainen kasattu kiveys näyttää puuttuvan. Mahdollisesti kyseessä voi olla vain luonnonmuodostuma, mutta sen toteaminen vaatii ainakin kiveyksen paljastamisen kasvillisuudesta ja turpeesta. Kohde ei erotu kovin hyvin maastossa, röykkiössä kasvaa myös muutamia puita. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Koivula (399010164) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitse Laihian Kylänpäässä, valtatie 3:n länsipuolella ja noin 250 metriä Laihianjoesta pohjoiseen. Vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin, että aiemmin (ks. aiempi kohdekuvaus seuranta-välilehdellä) kahtena röykkiönä pidetyt eteläiset röykkiöt ovat todennäköisesti samaa kiveystä. Sen pituus on noin 13 metriä ja leveys noin kolme metriä ja keskellä kiveystä on noin neliömetrin kokoinen kuoppa. Pohjoispäässä röykkiö näyttäisi loppuvan isoon kiveen, etelässä röykkiön pää on epäselvempi. Alueella kasvaa harvaa kuusikkoa, röykkiö on sammaleen peitossa.
Tästä röykkiöstä noin 60 metriä pohjoiseen on toinen röykkiö, se on kooltaan noin 7x3 metriä ja se on merkitty muinaisjäännöskyltillä. Röykkiön molemmissa päissä on isot kivet, joiden väliin röykkiö on kasattu. Röykkiössä ei ole varsinaista silmäkiveä, kuten aiemman kuvauksen mukaan on mainittu. Muodoltaan röykkiöt ovat siis samantyyppisiä, pitkiä ja kapeita, joiden päässä on isompi kivi.

Tuppirämäkkä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa Maalahden rajan tuntumassa. Kohde tarkistettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aiemmin kohteeseen on kuulunut kolme eri ryhmää, jotka sijaitsevat laajalla alueella (ks. seuranta välilehti). Kohteet ovat A. Yhteisenmäki, B. Tuppirämäkkä ja C. Ketunkivenmäki. Vuoden 2011 inventoinnin tuloksena kohde on nyt jaettu kahteen eri muinaisjäännöskohteeseen: Kirkonmetsä (entinen Yhteisenmäki) ja Tuppirämäkkä. Ketunkivenmäestä ei löydetty muinaisjäännöksiä vuoden 2011 inventoinnissa, vaan siellä olleet kasat ja röykkiöt olivat myöhempien kaiveluiden tulosta.
Tuppirämäkässä havaittiin neljä pientä röykkiötä. Hakkuualueella olevia röykkiöitä yritettiin kartoittaa lennokkikuvauksella toukokuussa 2011, mutta osoittautui, että röykkiöitä ei pysty kuvausaineistosta erottamaan. Aluetta inventoitiin myös jalkaisin, mutta sitä ei ole käyty läpi kokonaan. Luultavasti Kirkonmetsän ja Tuppirämäkän väliltä löytyy lisää röykkiöitä. Alue on ollut pitkään yhteismaana, joten monet röykkiöistä ovat todennäköisemmin historiallisen ajan maankäyttöön liittyviä kuin muinaishautoja.

Puntarisaari (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä Rokamaannevalla, noin 500 metriä Jurvantiestä länteen. Esko Luoman ilmoiti vuonna 1985 kahdella suosaarella olevista röykkiöistä: Kivoonsaarella yksi ja Puntarinsaarella yksi röykkiö
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Puntarinsaarella ei havaittu selvää röykkiötä. Ainoa rakenne, joka voisi olla ihmisen tekemä on kuoppa, jossa on mahdollisesti matala kivivalli. Kuoppase voi olla keittokuoppa. Kuopan halkaisija on noin metri ja syvyys alle puoli metriä. Alue on hyvin kivikkoinen. Kohde erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen, koska se sijaitsee selvästi erillään Kivoonsaaret -nimisestä kohteesta, jonka yhteydessä se oli aiemmin mainittu.
Kohteesta on rajattu kuoppa suoja-alueineen.

Kotaneva-kaakko (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kotanevan kaakkoispuolella, Pyyrintiestä erkanevan metsäautotien varressa. Noin 300 metrin matkalla on röykkiöitä kolmella eri moreeniharjanteella, kaikki röykkiöt ovat muutaman kymmenen metrin matkalla tiestä. Röykkiöt on löytänyt 1979 Maanmittaushallituksen kartoittaja Jaakko Lammila. Saman tien varressa ovat Kärmesnevanmäen vastaavanlaiset kohteet.
Kohteessa on tehty vuonna 1991 kaivaus, jossa löytyi mm. Morbyn keramiikkaa, jonka perusteella alueella on ollut varhaisrautakautinen asuinpaikka. Kaivauksissa tutkittiin myös kaksi röykkiötä, jotka osoittautuivat löydöttömiksi. Laihian kotiseutuyhdistys on merkinnyt aluetta puisin rauhoituspaaluin. Tien vieressä olevassa kivessä on myös metallilaatta, jossa merkintä vuoden 1991 kaivauksesta.
Suurin osa röykkiöistä on kohteen kaakkoisosan harjanteella, josta vuoden 2011 inventoinnissa löydettiin 11 röykkiötä, niistä muutama on selvästi erottuva halkaisijaltaan 4-5 metriä, osa on taas pienempiä kiveyksiä, usein ison kiven viereen kasattuja. Kohteessa on muutaman kymmenen vuoden ikäinen puusto ja sille suunniteltiin harvennushakkuuta syksyllä 2011. Timo Nieminen Laihian metsänhoitoyhdistyksestä ja tutkija Vesa Laulumaa Museovirastosta merkitsivät röykkiöt maastoon.
Näistä noin 140 metriä luoteeseen, seuraavalla harjanteella, havaittiin kolme röykkiötä ja näistä noin 100 metriä luoteeseen löytyi vielä yksi röykkiö.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin. Röykkiöt on rajattu kolmena erillisenä alueena.
Röykkiöiden tarkoitusta ja ikää on vaikea määrittää, ne voivat kuulua jo varhaisrautakautisen asuinpaikan toimintaan, mutta ne voivat olla myös myöhemmin tehtyjä. Röykkiöistä ei tullut niitä kaivettaessa löytöjä, jotka olisivat valaisseet asiaa.

Kurunsaari 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Murhaastossa, Kurunsaaren länsipuolella varttunutta kuusikkoa kasvavalla moreenikumpareella, joka muodostaa metsäsaarekkeen peltojen keskelle. Aiempien tietojen mukaan kohteessa on "kolme hajoitettua röykkiötä, kaksi lähekkäin ja kolmas erillään harjanteella."
Vuoden 2011 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja todettiin, että metsäkumpareen länsilaidalla on pitkä vallimainen kiveys, jolla on pituutta noin 20 metriä ja leveyttä noin 2-3 metriä. Se on kasattu ison lohkareen molemmin puolin. Kyseessä on ennemminkin yksi pitkä kiveys kuin kaksi röykkiötä. Valli vaikutti olevan ennemminkin historiallisen ajan raivausröykkiö kuin hautaraunio. Metsäsaarekkeella oli lisäksi jonkin verran muita epämääräisiä kiveyksiä ja kaivelun merkkejä, jotka sopivat siihen, että mäellä on ollut jotain historiallisen ajan toimintaa.

Liekoluoma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Tyllijoella Valioontien pohjoispuolella olevalla mäellä, noin kilometri Valioontien ja Tyllijoentien risteyksestä Laihian suuntaan. Peruskarttaan ei ole merkitty mäen nimeä eikä Liekoluoma nimeä näy nykyisessä kartassa.
Vuoden 2011 inventoinnissa havaintoja verrattiin Jernin vuonna 1952 tekemään piirrokseen alueesta. Jernin mainitsemat röykkiöt löytyivät pienen etsiskelyn jälkeen. Jernin röykkiöluettelossa numero 407 (röykkiö 1) on mainittu seuraavasti: ”Roukkion keskusta on kokonaan kaivettu niin että on tullut näkyviin selvä isojen kivien muodostama arkku n. 2 x 1 m. Arkunkivien sisäpinnat ovat sileät. Roukkion koillispäässä on valtava siirtolohkare”.Röykkiön päässä oleva lohkare ei kylläkään ole poikkeuksellisen iso alueen muihin lohkareisiin verrattuna, mutta vertaamalla muiden röykkiöiden sijaintia Jernin kartalla tähän isoon ja helpoimmin havaittavaan röykkiöön, saatiin muidenkin röykkiöiden sijainnit paikannettua, paitsi Jernin röykkiötä numero 410, josta hän mainitsee, että se on kokonaan hävitetty ja sen pohjassa on punaisia hiekkakivilaakoja. Lisäksi Jernin mainitsema kiven levyinen kivirivi, jonka pitäisi lähteä Jernin röykkiön numero 406 länsipäästä, ei erottunut kunnolla maastossa. Alue on melko lohkareista ja kivikkoista ja kasvaa yli 50 vuotiasta sekametsää.
Röykkiöiden sijaintikorkeus viittaa rautakauteen ja aiemman kuvauksen perusteella joukossa voi olla hautoja, mutta osa röykkiöistä voi olla myös myöhempiä raivausröykkiöitä.
Kohteen länsiosassa ei havaittu yhtään selkeää röykkiötä. Peruskartan osoittamasta muinaishautamerkistä noin 20 metriä itään on matala sammalen peittämä kiveys, joka vaikuttaa luontaiselta.

Laitalantönkkä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Päkissä, Laitalantönkkä nimisellä mäellä. Mäki on lohkareinen moreenimäki, jolla kasvaa varttunutta kuusimetsää tai tiheähköä sekametsää, palstasta riippuen. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa.
Aiempien tietojen mukaan alueella on "useita ryhmiä pieniä ja pienehköjä, matalia röykkiöitä. Osa röykkiöistä isojen maakivien vierillä. Yhdessä alueen eteläosan röykkiössä näkyvissä punaisia hiekkakivilaakoja. Alueen itäreunalla myös maastossa erottuva mah. kuoppaliesi. Röykkiöitä ei tutkittu."
Peruskartassa olevan muinaisjäännösmerkin kohdalla on maastossa heikosti näkyvä kiveys, jonka tulkinta muinaisjäännökseksi on kyseenalaista. Viereiset mäen nyppylät ovat hyvin kivikkoisia ja on mahdollista, että kyseessä on ennemminkin luonnonmuodostuma. Kiveys on parimetriä korkean lohkareen eteläpuolella sen muoto on vaikea määritellä mahdollisesti pitkänomainen noin 7x3 metriä ja matala.
Kohteeseen littyvät Esko Luoman karttamerkinnät tarkastettiin, mutta ainoataan röykkiöksi tulkittavaa rakennetta ei havaittu. Isojen kivien vieressä olevat kivikot ovat luontaisia.

Kusineva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Jokisalon Untamonloukon eteläpuolisella metsäalueella, Kusinevan pohjoispuolella. Halkaisijaltaan noin neljämetrinen ja matala röykkiö on kasattu louhikkoisen mäen etelärinteeseen. Röykkiö on melko huomaamaton. Alueen maaperä on moreenia ja vuoden 2011 inventoinnissa palsta kasvoi parikymmenvuotiasta harvennushakkuuta kaipaavan nuorta männikköä.
Yksittäisen röykkiön funktiota on vaikea määrittää. Sijaintikorkeuden perusteella röykkiö ajoittuisi kivikauteen, mutta on todennäköisempää, että se on nuorempi. Röykkiön sijainti ei satu ainakaan nykyisten tilarajojen kohdalle, mutta se voi olla tietenkin vanhempi merkkikiveys. Röykkiö ei liene raivausröykkiö, koska muita röykkiöitä ei mäellä ole ja poikkeuksetta raivaus, kuten kaskiröykkiöt, esiintyvät ryhmissä.
Harvennushakkuu 2015, nauhoitettu. Metsänkäyttöilmoituksen 1-2015-222174 tekijän mielestä rekisterin sekä peruskartan osoittamassa paikassa on yksi selvä ja yksi vaikeammin havaittava röykkiö.

Mohko 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Päkissä, noin 150 metriä Valioontiestä etelään ja Mohkon tilasta noin 450 metriä pohjoiseen.
Vuoden 2011 inventoinnissa röykkiöitä löytyi kuusi. Ne ovat yleensä ison kiven viereen tai kahden kiven väliin kasattuja, halkaisijaltaan noin 3-4 metriä. Röykkiöistä tulee lähinnä mieleen raivausröykkiöt. Kohde sijaitsee pienellä lohkareisella moreeniharjanteella, joka on muutamia vuosia sitten hakattu paljaaksi ja kasvaa nyt vesakkoa ja heinää. Kohde on Jernin kartoittama vuoden 1952 inventoinnissa, mutta hänen tekemiään havaintoja ei saatu täysin täsmäämään vuoden 2011 inventoinnin havaintojen kanssa. Lisäksi löytyi kaksi pientä röykkiötä edellä mainitun itäpuolella sijaitsevalta harjanteelta. 1930-luvun ilmakuvissa röykkiöiden eteläpuolinen alue on peltoa, nyt se kasvaa metsää.

Luomansuunniitty (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Isokylän länsipuolella, Sahaluoman uomasta runsaat 600 metriä itään ja noin 500 metriä pohjoiseen Isokylä-Sarvijoki maantieltäpellolla metsitetyn entisen pellon reunassa. Kuppikivi on matala, halkaisijaltaan noin metrin ja se on merkitty rauhoituspaalulla. Kiven vieressä kasvoi vuonna 2011 kaksi kuusta. Kivessä on yksi selvä kuppimainen syvennys, halkaisija noin viisi cm.
Aiempien havaintojen mukaan (Miettinen 1985) "kuppikivestä itäkoilliseen noin 300 metriä on vuoden 1952 inventointikertomuksen mukaan muutamia pieniä, matalia röykkiöitä, joita peruskartan merkki tarkoittanee. Niitä ei kuitenkaan löydetty tarkastuksessa v. 1985. Sensijaan merkistä etelään on metsässä neljä suppilomaista kuoppaa harvassa rivissä, mahdollisia pyyntikuoppia?"
Vuoden 2011 inventoinnissa ei myöskään havaittu röykkiöitä, mutta ei myöskään Miettisen mainitsemia suppilomaisia kuoppia. Sen sijaan peruskartassa olevan muinaisjäännösmerkin kohdalta löytyi neliskanttinen kaivanto, joka voi olla mahdollisesti rakennuksen pohja. Kyseessä on mahdollisesti joku Jernin vuoden 1952 inventoinnin rakenteista. Jern käytti kohteesta nimeä Hangaslakso.

Luhtastensarka 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Allistentien eteläpuolisessa metsässä osin louhikkoisella moreenikumpareella. Aiemmin kohteeseen kuului neljä eri ryhmää a-d, jotka perustuivat Mirja Miettisen tekemään jakoon (ks. seuranta), mutta vuoden 2011 inventoinnissa näistä muodostettiin erilliset muinaisjäännöskohteet Luhtastensarka 4, 5 ja 6. Luhtastensarka 2 muodostuu nyt vain Miettisen ryhmään d kuuluvista röykkiöistä.
Kohteen suurin röykkiö on selvästi hautaröykkiöltä vaikuttava. Se on kasattu kumpareen päälle, sen halkaisija on noin seitsemän metriä ja korkeus noin metri. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiö ajoittuu rautakauden alkupuolelle. Se on tilan rajojen tuntumassa. Tiloista läntisempi on muutama vuosi sitten hakattu ja kasvaa tiheää vesakkoa, toinen kasvaa varttunutta kuusikkoa.
Tästä röykkiöstä noin 70 metriä koilliseen on ympäristöstään selvästi erottuva matala kumpare, jossa vuoden 2010 inventoinnissa havaittiin ainakin 13 pienen pientä matalaa röykkiötä, joista osa oli koottu ison maakiven ympärille. Nämä eivät ole hautaröykkiöitä, vaan ne ovat ilmeisiä raivausröykkiöitä. Todennäköisesti paikalla on jossain vaiheessa ollut metsälaidunnusta ja röykkiöt liittyvät laidunmaiden raivaamiseen.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.Röykkiöt on rajattu kahtena erillisenä alueena.

Luhtastensarka 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde oli aiemmin Luhtastensarka 2:n ryhmä c, mutta vuoden 2011 inventoinnissa se erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen. Aiempi kohdekuvaus ks. Luhtastensarka 2, seuranta -välilehti.
Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Allistentien eteläpuoleisessa metsässä. Alueella kohoaa muutamia moreenikumpareita, joilla on pieniä röykkiöitä. Aiempien havaintojen mukaan röykkiöitä on havaittu tässä kohteessa jopa 25, mutta vuonna 2011 niitä löydettiin vain neljä. Alue on kivistä ja lohkareista, joten voi olla, että aiemmat havainnot ovat ainakin osittain luonnonkivikoita. Röykkiöistä suurin on kasattu kahden ison kiven väliin ja osin niiden ympärille. röykkiö on melko matala eikä erotu maastosta erityisen hyvin. Muut röykkiöt ovat tätä pienempiä ja kasattu isojen kivien viereen. Vaikuttaa, että röykkiöt ovat lähinnä raivausröykkiöitä.
Alue kasvaa varttunutta kuusikkoa, joka vuonna 2011 oli harvennuksen tarpeessa.

Mohko 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee moreeniharjanteella Långåminnen tiestä noin 300 metriä pohjoiseen ja Mohkon tilasta 270 metriä itään.
Peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla on selvästi erottuva röykkiö, halkaisijaltaan noin kolme metriä. Muista röykkiöistä osa on tehty suuren kiven viereen, osa on muuten kasattuja. Vaikuttaisi, että alueen maapohjaa on mahdollisesti käsitelty metsänuudistamisen yhteydessä. Nykyisin alue kasvaa sekametsää ja sen iästä päätellen alue on voitu äestää noin 25-30 vuotta sitten. Yksi alueen röykkiöistä on selvästi muita isompi. Se koostuu pääosin suurista kivistä, läpimitta on noin kuusi metriä.
Miettinen mainitsee, että peruskartan muinaisjäännöksestä noin 100-150 metriä etelään on myös pieniä röykkiöitä. Tämä alue on nykyisin tuhoutunut maa-ainesten otossa. Sorakuopan reunan leikkauksia tarkastettiin, mutta niissä ei havaittu merkkejä asuinpaikasta.

Perkoo Rompsonmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kyläinpäässä, Jurvantien länsipuolella olevan Rompsonmäen pohjoispuolella olevalla mäellä sen eteläpuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Alue on kosteaa kangasta ja kasvaa harvennuksen tarpeessa olevaa varttunutta kuusivaltaista sekametsää. Maaperä on moreenia ja mäen laella on lohkareikkoa.
Röykkiöistä kaksi suurinta sijaitsee mäen päällä noin 60 metrin etäisyydellä toisistaan. Pääkoordinaattien kohdalla oleva röykkiö on halkaisijaltaan 6-7 metriä ja lähes metrin korkea. Röykkiön keskellä on kuoppa, jossa kasvaa pari puuta. Tästä röykkiöstä noin 60 metriä itäkoilliseen on toinen, jotakuinkin vastaava, röykkiö. Molemmat röykkiöt ovat sammaleen peitossa. Sijaintikorkeutensa ja kokonsa puolesta ne vaikuttavat olevan pronssikauden hautaröykkiöitä.
Pääröykkiöstä noin 70 metriä etelään, alempana tasaisella maalla, on rivissä kolme pienempää röykkiötä. Kaksi niistä aivan vierekkäin ja yksi noin 10 metriä etelään. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 3-4 metriä ja ne ovat melko matalia, yhdessä on kuoppa keskellä, eteläisin röykkiöistä on hieman epämääräisen muotoinen. Röykkiöt erottuvat maastossa, mutta eivät kovin hyvin.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan kahdella erillisellä alueella.

Nikonkallio ja Hepomäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kyläinpäässä, noin 60 metriä Jurvantien länsipuolella, moreenimäellä. Alun perin kohteessa on ollut neljä röykkiötä, mutta niistä on tutkittu kaksi, yksi on ilmeisesti tuhoutunut ja yksi on jäljellä. Tutkimusten perusteella röykkiöihin on haudattu nuoremmalla pronssikaudella.
Jäljellä oleva röykkiö on pihapiirin tuntumassa, rakennusten vierestä kulkevan tien pohjoispuolella noin 10 metriä tiestä. Röykkiön koko on noin 6x7 metriä ja se on puolisen metriä korkea. Röykkiö on sammaloitunut ja kasvaa katajaa, mutta erottuu kuitenkin selvästi. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.
Kohde on aiemmin koostunut kahdesta ryhmästä, joista toinen sijaitsee eri mäellä noin 210 metriä lounaaseen. Vuoden 2011 inventoinnissa nämä kohteet erotettiin toisistaan ja lounaassa olevasta kohteesta muodostettiiin erillinen muinaisjäännöskohde nimeltä Nikonkallio ja Hepomäki 2.

Paulanevanmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Jokisalon ja Jokikylän välissä, noin 400 metriä Jokisalonkyläntien pohjoispuolella ja Tuurinluomasta 150 metriä itään. Paulanevan peltoaukean länsipuolella on moreenimäki, jolla röykkiöt on kasattu.
Vuoden 1953 inventointikertomuksen mukaan mäellä on neljä röykkiötä (1953:629-632). Vuoden 2011 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja siellä havaittiin neljä röykkiötä, joista kolme voitiin tunnistaa samoiksi kuin vuoden 1953 Kopiston tekemässä inventoinnissa mainitut, mutta yksi röykkiö ei sopinut aiempiin kuvauksiin.
Röykkiöt ovat sammalen peitossa, eivät erityisen korkeita, mutta erottuvat selvästi maastosta. Sijaintikorkeutensa perusteella ne ajoittuvat pronssikaudelle ja on mahdollista, että ne ovat hautaröykkiöitä. Alue kasvaa varttunutta kuusikkoa, johon on ilmeisesti tulossa harvennushakkuu sillä röykkiöt oli merkitty nauhoin.

Paslinna (Kivirakenteet)
Historiallinen; Käyppälän ja Jakkulan kylien rajalla, runsaat 800 m valtatie 3:lta itään, Viitaisenmäen metsärinteessä on arviolta muutamia kymmenioä metrejä pitkä, komea kiviaita. Karttojen perusteella Kyrön ja Mustasaaren kirkkopitäjien 1500-luvulta tunnettu raja kulkee tätä kylien rajaa pitkin. Kiviaita saattaa olla jonkinlainen rajamerkki ; toinen mahdollisuus on osa karja-aitaa kylien rajalla. Kiviaidan tarkempi ikä on tuntematon, mutta se liittyy selvästi alueen historiallisen ajan ihmistoimintaan.
Joskus esitetylle tulkinnalle puolustusvarustuksesta ei löydy perusteita. Paslinna-nimelle ei ole tiedossa selitystä. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Kiviaita/muuri on kasattu mäen rinteeseen. Se alkaa itäpäässä suuren siirtolohkareen kohdalta ja jatkuu noin 40 metriä siitä länteen. Kivet on kasattu melko löyhästi paikoin noin metrin korkeaksi aidaksi. Päällisin puolin vaikuttaa siltä, että aita on tehty historiallisella ajalla, siinä ei ole sammalta ja se ei ole mitenkään peittynyt. Alue kasvoi vuonna 2011 noin 10-vuotiasta istutusmännikköä, heinää ja vesakkoa. Rakenteet olivat jonkin verran kasvillisuuden peitossa. Aita näyttäisi kulkevan melko lailla nykyisen tilanrajan mukaan, mikä viittaisi siihen, että se on isonjaon jälkeinen.

Nauriskydönsaari (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kyläinpäässä, Säivänkankaan eteläosassa ja Puurtinkorvennenvan pohjoispuolella. Syväojantie kulkeen noin 120 metriä kohteen länsipuolella.
Nauriskydönsaari -nimisellä lohkareisella moreenikumpareella on ihmisen kasaama matalahko kivikko, jossa on selkeä pyöreä kuopanne. Kivikko seuraa saarekkeen reunaa ja on laajempi kuin kuopan kohdalta paljastuva aluksi pyöreähköltä haudalta vaikuttanut osa. Ladotun kivikon kiviaines oli halkeillutta kuten saarekkeen reunoilla olevat siirtolohkareetkin ja puunkaatojen ylösnostamat kivet. Alue on joskus palanut voimakkaasti. Vaikuttaa siltä, että kyseessä ei ole kaksi erillistä röykkiötä vaan yksi pitkänomainen matala latomus. Kivikerran alainen maapohja oli tummahko, mutta kairaan jäänyt noki voi olla peräisin myös em. metsäpalosta.
Vanhan soranoton reunoilta ei löytynyt viitteitä asuinpaikasta ja turvettuneet kuopanteet sorarinteessä olivat aikaisempia maa-aineksen koeottoja eivätkä muinaisaikaisia. Todennäköisesti vanhat otot ovat jo vieneet asuinpaikalle otollisimmat osat Säivänkankaasta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa, jolloin kohde oli em. Pentti Rislan kuvauksen mukainen. Alue tosin kasvoi jo paikoin tiheää vesakkoa.

Nikonkallio ja Hepomäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kyläinpäässä, Jurvantiestä erkanevan Kotoluhdantien pohjoispuolella noin 20 metriä. Röykkiö on kasattu lohkareisen melko jyrkkärinteisen moreenikumpareen päälle. Röykkiön halkaisija on noin 12-14 metriä ja korkeus noin metri. Se on päältä laakea, useasta kohdasta pengottu. Kumpareella kasvaa pääasiassa yli 50-vuotiasta puustoa, mäntyä ja kuusta. Röykkiössä kasvaa muutamia nuorempia puita. Sijaintikorkeudeltaan, sijainniltaan ja kooltaan röykkiö on ilmeisesti pronssikautinen hautaröykkiö. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Pitkäaro länsi (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Aronkylässä, Päkinluomasta noin kilometri itään. Paikalle johtaa metsäautotie. Alueen maaperä on moreenia ja se kasvaa pääasiassa varttunutta kuusikkoa (vuonna 2011).
Kurt Jernin vuoden 1952 inventoinnin mukaan alueella on kuusi pientä röykkiötä. Vuoden 2011 inventoinnissa löytyi kolme pientä röykkiötä. On mahdollista, että osa niistä on tuhoutunut metsäautotietä tehtäessä. Läntisin röykkiöistä on aivan tien reunassa, sen pohjoispuolella. Kaksi muuta röykkiötä ovat tästä noin 100 metriä itään. Näistä noin 50 metriä itään on peruskarttassa muinaisjäännösmerkki, mutta sen tuntumassa ei havaittu merkkejä röykkiöistä.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin kahdella erillisellä alueella.

Pitkäaro 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Aronkylässä, Pitkäaron viljelysaukean eteläpuolisella moreeniharjanteella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aiempien tietojen perusteella kohteessa on "ainakin seitsemän pientä röykkiötä rinteessä".
Inventoinnissa alueelta löytyi viisi pientä röykkiötä, joista neljä on ryppäänä mäen rinteessä ja yksi noin 100 metriä näistä länteen. Alue kasvaa tiheää nuorta puustoa ja havaintojen teko oli vaikeaa, joten alueella voi olla röykkiöitä enemmänkin. Röykkiöt vaikuttavat lähinnä raivausröykkiöiltä, ne ovat pieniä, halkaisijaltaan pari metriä, matalia ja erottuvat maatossa huonosti. Neljä röykkiöistä oli tilojen rajalla, joten ne voivat olla myös osittain rajamerkkejä. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiöt ajoittuvat rautakauden alkuun, mutta edellä mainittujen havaintojen perusteella kyse on luultavimmin historiallisen ajan merkki- tai raivausröykkiöistä.

Pikkuvärkkä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Hietasessa, 300 metriä Pyyrintien pohjoispuolella. Röykkiöt ovat suoalueiden keskelle pistävällä moreenipohjaisella niemekkeellä, jonka korkeimmilla kohdilla on myös kallion paljastumia.
Aiempien tietojen (Mirja Miettinen ja Esko Luoma) alueella on kaksi röykkiöryhmää, joista ryhmä a on itäisempi ja siinä on 16 röykkiötä ja ryhmässä b, edellisestä noin 200 metriä länteen on 13 röykkiötä. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Itäisemmän ryhmän röykkiöitä ei havaittua. Aiempien karttamerkkien osoittamalla paikalla oli muutamia epämääräisiä kivikoita, jotka eivät inventoijan mielestä täyttäneet muinaisjäännöksen tunnusmerkkejä. Ryhmästä b löytyi neljä röykkiöta, joista suurin on halkaisijaltaan noin viisi metriä ja puolisen metriä korkea (röykkiö 1, pääkoordinaattien osoittama). Röykkiö erottuu maastossa selvästi. Tästä röykkiöstä noin 60 metriä länteen on kolme muuta pienempää röykkiötä kasattuina isojen kivien viereen.
Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiöt ajoittuvat rautakauden alkuun, mutta niiden ajoitus ja luonne ovat selvittämättä. Kyseessä voivat olla myös myohemmän maankäytön aikaansaannokset.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin kahdella erillisellä alueella.

Piruntönkkä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Miettylästä pari kilometriä länteen, Tojalantien pohjoispuolella, Piruntönkkä -nimisellä alueella.
Vuoden 2011 inventoinnissa kohde tarkastettiin Esko Luoman karttamerkintöjen perusteella. Ajouran molemmille puolin merkittyjen pisteiden kohdalta löytyi kaksi pientä kiviröykkiötä, jotka lienevät kuitenkin peräisin uran raivaamisesta. Näistä noin 50 metriä itäkoilliseen havaittiin yksi epämääräinen kiveys ison kiven vieressä. Kiveyksen kohdalla kasvoi runsaasti vadelmapensaita ja heinää, joten röykkiön koko ja muoto ei hahmoittunut. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattitiedon kohdalta ja sen lähiympäristöstä ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä.
Lisäksi tarkastettiin myös edellisestä noin 150 metriä luoteeseen oleva kohta, johon Luoman karttamerkintä osoitti. Alueella ei havaittu röykkiöitä. On kuitenkin huomattava, että koko alue kasvoi vuonna 2011 noin kymmenvuotiasta tiheää mäntytaimikkoa, joten havaintomahdollisuudet olivat heikot.

Pitkäsaari (1000015003) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Poolassa, Roukkionkankaan länsipuolella olevan suoalueen keskellä olevassa Pitkäsaari -nimisessä suosaarekkeessa, joka on moreenipohjaista kangasta. Alue kasvaa pääasiassa varttunutta mänty- ja koivumetsää.
Suosaarekkeen itälaidalla on kaksi röykkiötä. Niistä isomman halkaisija on noin 5 metriä. Se on kasattu kallion päälle, röykkiö on melko matala ja täysin sammaloitunut, mutta erottuu hoidetussa metsässä melko hyvin. Tästä noin kymmenen metriä pohjoiseen on toinen röykkiö. Sen halkaisija on noin neljä metriä ja se erottuu maastossa huonosti.
Sijaintikorkeuden perusteella röykkiöt ajoittuvat pronssikauteen ja on mahdollista, että röykkiöt ovat hautoja.

Ruuhomäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Tojalantien varressa Ruuhomäen etelälaidalla. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa (aiemmat kohdetiedot ks. seuranta). Röykkiöt ovat pääasiassa tien pohjoispuoleisessa vanhassa kuusikossa, kaksi röykkiöistä on tien eteläpuoleisessa rinteessä, joka on hakattu ja kasvaa heinää ja vesakkoa. Kurt Jernin inventoinnissa vuodelta 1952 röykkiötä on 14 kpl, osa vuonna 2011 kiveyksistä oli kuitenkin siinä määrin tulkinnanvaraisia, ettei niitä otettu mukaan. Röykkiöiden sijainti ei ollut aivan Jernin karttaluonnoksen mukainen. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan noin 2-5 metriä ja melko matalia. Yksi röykkiöstä on hieman neliskanttinen, latomusta muistuttava kiveys, joka voisi olla myös rakennuksen kivijalka. Osa röykkiöistä on koottu ison kiven viereen. Aiemmin röykkiöt on ajoitettu pronssikautisiksi, mutta niiden luonne ja ajoitus vaatii tarkempia tutkimuksia. Todennäköisesti joukossa on raivausröykkiöitä.
17.1.2022 saadun yleisöilmoituksen mukaan kyseessä on isojaossa Lehtimäen tilaan liitetyn Pohdon eli Hakon Ruuhomäen torpan paikka, joka on sittemmin myllätty. Näin ollessa on kohde paremminkin muuta kulttuuriperintöä kuin kiinteä muinaisjäännös.

Kyllikeensarka (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee tien 17603 Allinen-Jakkula tien eteläpuolella, Haarinkytö nimisen pellon länsipuolella. Paikalla on mäenkumpareella yksi iso röykkiö (röykkiö 1) ja sen itäpuolella alavammalla maalla 18 pienempää röykkiötä. Puusto alueella on nuorta koivua, lisäksi alue on melko heinittynyt.
Röykkiö 1 on halkaisijaltaan 10-12 metriä ja se on rakenteeltaan kennomainen ilmeisesti johtuen paljosta tonkimisesta. Röykkiö erottuu selvästi eikä sen päällä kasva juurikaan sammalta johtuen alueella 1990-luvun lopussa olleesta metsäpalosta. Röykkiö 1 on merkity myös peruskarttaan. Alueen pienemmät röykkiöt sijaitsevat tiiviissä rykelmässä röykkiön 1, tien ja Haarinkytö nimisen pellon välissä. Myös nämä röykkiöt erottuvat selvästi, vaikka inventointiajankohtana heinä oli jo kasvanut melko pitkäksi. Kaikki havaitut röykkiöt olivat matalia, melkein maantasaisia ja suurin osa niistä oli rakennettu isojen kivien viereen tai päälle. Röykkiöiden halkaisija on keskimäärin 2 metriä. Osa röykkiöistä saattaa olla eriaikaisia viljely- tai raivausröykkiöitä.
Kurt Jernin inventointikertomuksessaan mainitsemaa kiviriviä ei havaittu, mutta mäen länsirinne on hyvin kivikkoista ja sieltä voi hahmottaa monia erilaisia kivirivejä, jotka kuitenkin suurimmaksi osaksi ovat luonnollisia tai ovat syntyneet mahdollisesti hiekanoton yhteydessä.

Riihimaa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian eteläosassa, noin kilometri Kurikan rajasta pohjoiseen, Kairainnevan länsipuolella. Parikymmentä metriä kohteen itäpuolella kulkee metsäautotie.
Röykkiö on kasattu loivalle moreenimäelle, jolla kasvaa melko tiheä kuusikko. Sammaloituneen röykkiön halkaisija on noin seitsemän metriä ja korkeus vajaa metri, se erottuu maastossa selvästi. Röykkiön keskellä on kuoppa, jossa kasvaa kuusia. Sijaintikorkeutensa ja kokonsa perusteella röykkiö vaikuttaa pronssikauden hautaröykkiöltä.

Isokorpi 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Laihian Karrunmaan koillispuolella sijaitsevalla kallioniemekkeellä. Aivan kohteen itäpuolella sijaitsee Huutavanlähde. Kohteen eteläpuolella kulkee tie 17503 Isokylä – Poola.
Mäennyppylän laella olevan kalliopaljastuman reunoilla sijaitsee viisi röykkiötä. Osa röykkiöistä näkyy hyvin ja kaikki röykkiöt ovat helposti löydettäviä. Alueen puusto on iältään noin 30 -vuotiasta mäntyä ja kuusta. Aluskasvillisuutena on varpukasveja, sammalta ja jäkälää.
Röykkiö 1 on kalliopohjalle rakennettu, muodoltaan pyöreä ja kumpumainen röykkiö, jonka halkaisija on 5 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Röykkiön keskiosaa on kaiveltu. Röykkiön 1 itäpuolella sijaitsee röykkiö 2, loput röykkiöt sijaitsevat kalliopaljastuman luoteispäässä, missä kallionreuna laskee jyrkästi alaspäin. Myös muut röykkiöt on rakennettu kalliopohjalle ja ne ovat muodoltaan pyöreitä tai pitkänomaisia. Röykkiöiden koko vaihtelee 5-7 metrin välillä. Röykkiö 4 on osin hajonnut ja sen päälle on myös kasattu hakkuujätettä. Sijaintinsa perusteella röykkiöt voivat ajoittua aivan pronssikauden loppuun tai varhaiseen rautakauteen.
Tarkemmat tiedot röykkiöistä 2-5 alakohteet välilehdellä.

Rotkonmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitse Laihian Päkissä Päkinluoman itäpuolella, kohteeseen johtaa metsätie Aronkyläntieltä. Röykkiöt sijaitsevat paikoin lohkareisella moreenimäellä, jonka keskiosassa on kosteikko. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta).
Alue kasvaa suurimmaksi osaksi tiheää vesakkoa ja taimikkoa, mutta myös jonkin verran vanhaa kuusikkoa. Vesakon vuoksi havaintomahdollisuudet inventoinnissa olivat huonot. Inventoinnissa löytyi seitsemän röykkiötä, joista kaksi isointa on peruskartan muinaisjäännösmerkkien kohdalla. Nämäkin röykkiöt ovat melko matalia, mutta niiden halkaisija on 7-8 metriä. Muut röykkiöt ovat pieniä, halkaisijaltaan 2-3 metriä ja yleensä kasattu ison kiven viereen.
Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiöt ajoittuvat rautakauden alkuun ja on mahdollista, että osa röykköistä on hautoja, mutta joukossa on todennäköisesti myös myöhempiä historiallisen ajan raivausröykkiöitä. Alue vaatii systemaattisen kartoituksen, kun puusto on varttunut ja havaintomahdollisuudet ovat paremmat.

Kivoonsaaret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ilmoitus Rokamaannevalla kahdella suosaarella olevista röykkiöistä: Kivoonsaarella yksi ja Puntarinsaarella yksi röykkiö (1985/Esko Luoma ).
Kohde sijaitsee Rokamaannevaan pistävällä Kivoonsaaret nimisellä kallioniemekkeellä. Kohteen itäpuolella kulkee tie 687 Kylänpää – Pyörni. Maasto on harvaa mäntymetsää ja aluskasvillisuus on pääasiassa sammalia ja jäkäliä. Alueella on paikoin luonnollisia kivikoita.
Kohteessa on yksi suorakaiteenmuotoinen, 12x2 metrin kokoinen röykkiö. Sen korkeus on noin 0,5 metriä, mutta se on rakennettu melko suurikokoisista kivistä, joten se erottuu maastosta hyvin. Röykkiön suunta on luoteis-kaakko, ja se on rakennettu kalliopohjalle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.
Vuoden 2011 inventoinnissa Puntarinsaarella ei havaittu selvää röykkiötä. Ainoa rakenne, joka voisi olla ihmisen tekemä on kuoppa, jossa on mahdollisesti matala kivivalli. Kuopan halkaisija on noin metri ja syvyys alle puoli metriä. Alue on hyvin kivikkoinen. Kohde erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen, koska se sijaitsee selvästi erillään.

Karrunmaa 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Karrunmaassa. Kohteen pohjoispuolella sijaitsee Sammakkanevat ja noin kilometri etelään kulkee tie 17503 Isokylä – Poola.
Röykkiöt 1 ja 2 sijaitsevat helppokulkuisessa mäntymetsässä, jossa puuston ikä on noin 35 vuotta. Röykkiö 1 on kooltaan 6x5 m ja 0,7 m korkea. Röykkiö on reunustettu isoilla kivillä, keskiosa puolestaan on koottu pienemmistä kivistä. Osa keskiosan kivistä on heitelty eri puolille röykkiön viereen. Röykkiö erottuu maastossa hyvin. Röykkiö 2 sijaitsee röykkiöstä 1 noin 50 metriä koilliseen olevalla kallioalueella. Tämä röykkiö on pahoin hajotettu eikä sen koosta voi juuri sanoa mitään.
Kahden ison röykkiön lisäksi alueella piti olla kymmenkunta pienempää röykkiötä. Näistä löydettiin vain neljä ja ne kaikki sijaitsevat hakkuuaukealla, joka kasvaa nyt nuorta koivua ja korkeaa heinää. Havaitut röykkiöt olivat hyvin pieniä, vaikeasti havaittavia ja muodoltaan epämääräisi. Näiden funktiosta ja ajoituksesta ei voi sanoa mitään varmaa.

Pötsänsaari (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Pahaluomassa, 300-400 metriä Mustasaaren rajasta. Suoalueiden ja peltoaukeiden välissä olevassa Pötsänsaaressa havaittiin vuonna 1985 tarkastuksessa kymmeniä pieniä röykkiöitä ja muutamia keittokuoppia (vanha kohdekuvaus ks. seuranta).
Vuoden 2011 inventoinnissa todettiin, että alue kasvaa tiheää, noin 15-vuotiasta, mäntytaimikkoa, jota oli harvennettu todennäköisesti vuonna 2010. Harvennuksessa kaadetut rangat lojuivat maastossa ja tekivät alueella kulkemisen ja havainnoitsemisen lähes mahdottomaksi. Alue käytiin pintapuolisesti läpi kahden 25 metrin korkeudella sijaitsevan kumpareen osalta, jotka ovat noin 100 metrin etäisyydellä toisistaan. Pieniä röykkiöitä oli mahdoton havaita olosuhteiden vuoksi, vain kolme röykkiötä ja yksi kuoppa löydettiin. Alue on tarkastettava uudelleen kun puusto on varttunut. Kohteesta on rajattu kaksi 30 metrin korkeuskäyrälle ja hieman sen alapuolelle sijoittuvaa kumparetta, joilla havaitut rakenteet sijaitsevat.

Poola 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Poolassa, Poolantien ja Madesjoentien välisessä metsässä, Madesjoentiestä noin 300 metriä itään. Alue on melko tasaista moreenipohjaista kangasmaastoa, joka kasvoi tarkastushetkellä vuonna 2011 tiheää taimikkoa ja vesakkoa. Havaintomahdollisuudet olivat huonot. Aiempien tietojen mukaan alueella on 21 pientä ja matalaa röykkiötä noin 100 x 150 metrin alueella.
Vuoden 2011 inventoinnissa löydettiin vain viisi pientä röykkiötä, mutta niitä voi olla alueella enemmänkin. Todennäköisimmin kyse on raivausröykkiöistä. Näistä röykkiöistä noin 200 metriä eteläkaakkoon on peruskartassa muinaisjäännösmerkki, jonka kohdalla eikä aivan lähituntumassa havaittu merkkejä röykkiöistä.

Riihirannanmäki 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kyläinpäässä, valtatie 3:n ja Laihianjoen välillä olevan Riihirannanmäen eteläosassa, hieman peltoaukean pohjoispuolella. Alueella on tehty hakkuut muutama vuosi sitten ja vuonna 2011 se kasvoi tiheähköä vesakkoa ja taimikkoa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aiemmissa tutkimuksissa röykkiöksi kutsuttu rakenne on pikemmin kivivalli, jonka korkeus on puolisen metriä ja pituus parikymmentä metriä. Vallin leveys on 3-4 metriä, mutta paikoin sen leveyttä on vaikea määrittää, koska kiviä on levinnyt laajemmalle alueella. Valli on kasattu erikokoisista kivistä, osa on särmikkäitä, lohkotun näköisiä. Vallin sijaintikorkeus viittaa pronssikauteen, mutta sen rakenne ja koko tuovat ennemminkin mieleen historiallisen ajan raivausvallin. Nykyisen pellon vieressä on myös kookkaampi raivausvalli, joka muodostuu siihen koneella kasatusta materiaalista.
Ei ole täysin poissuljettua, että kohteen kivivalli on esihistoriallinen, mutta sen ajoittaminen ja käyttötarkoituksen selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Roukkionkangas 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Poolan länsipuolella, Roukkionkankaan pohjoisosassa. Alueenmaapohja on moreenia ja siellä täällä on kallion paljastumia. Puusto on tiheää mäntytaimikkoa, jonka takia havaintomahdollisuudet oliva heikot kun kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa.
Kohteessa havaittiin röykkiöitä kolmessa eri kohtaa. Röykkiöistä läntisin on suurin. Sen halkaisija on noin seitsemän metriä ja korkeus metri. Röykkiön keskellä on laaja kuoppa. Röykkiö erottuu maastossa selvästi, mutta ei näy kauas tiheän taimikon vuoksi. Sijaintikorkeutensa ja kokonsa perusteella kyseessä on pronssikauden hautaröykkiö.
Suurimmasta röykkiöstä 180 metriä itään on lähekkäin kaksi pientä röykkiötä, halkaisijaltaan pari metriä, röykkiöitä ei ole merkitty peruskarttaan. Näistä eteläkaakkoon on vielä yksi pieni röykkiö, jonka kohdalla on peruskartassa muinaisjäännösmerkki. Pienemmät röykkiöt voivat liittyä pronssikauden toimintaan, mutta ne voivat olla myös myöhempiä raivausröykkiöitä.

Palssinmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa, Maalahden rajan tuntumassa. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aikaisemman tarkastuksen perusteella kohde oli jaettu neljään eri ryhmään A-D, joissa piti olla yhteensä 37 röykkiötä, joista ilmeisesti osa pronssikaudelle tyypillisiä isoja röykkiöitä (ks seuranta välilehti). Vuoden 2011 inventoinnissa löydettiin vain 3 röykkiötä, joista 2 alueelta B (röykkiöt 2 ja 3) ja röykkiö 1 alueelta D.
Havaituista röykkiöistä röykkiö 3 sijaitsee voimajohtolinjalla. Se on matala, halkaisijaltaan 2 metriä. Röykkiö 1 on havumetsässä, suuren siirtolohkareen viereen rakennettu halkaisijaltaan 4 metriä oleva röykkiö. Röykkiö 2 sijaitsee pienellä harjanteella ja se on rakennettu isojen kivien väliin. Tämän alueen puusto on melko vanhaa sekametsää, jossa on suoritettu harvennusta viimeisen 2-5 vuoden sisällä.

Luhtastensarka 5 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Allistentien (tie 17603) eteläpuolisessa metsässä lähellä pellon reunaa. Kohde on aiemmin kuulunut muinaisjäännkseen Luhtastensarka 2 (399010029) ja ollut sen ryhmä B. Vuoden 1996 tarkastuksen mukaan alueella pitäisi olla 15 röykkiötä.
Vuoden 2011 inventoinnissa alueelta havaittiin 9 röykkiötä, jotka sijaitsevat pienen kuusta kasvavan kumpareen etelärinteellä. Havaitut röykkiöt ovat lähes maantasaisia, pyöreähköjä ja maksimissaan halkaisijaltaan 2 metriä. Suurin osa löydetyistä röykkiöistä on koottu ison kiven viereen. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Pihlajasaari ja Harjusaari (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Monnansuon länsipuolella olevalla pitkällä Harjusaari –nimisellä harjanteella. Kohteen kaakkoispuolella sijaitsee Nurmio niminen tila. Aiemman tiedon mukaan paikalla pitäisi olla neljä röykkiötä.
Vuoden 2011 inventoinnissa paikalta havaittiin kolme suhteellisen isoa ja helposti havaittavaa pyöreää röykkiötä, jotka kaikki sijaitseva pohjois-eteläsuuntaisen harjanteen päällä rivissä tasaisin välimatkoin. Löytämättä jäänyt, Kurt Jernin mainitsema neljäs röykkiö sijaitsee ilmeisesti röykkiön 1 luoteispuolella. Röykkiöitä yhdistää hirvien tms. käyttämä polku. Röykkiöiden koko vaihtelee 5-10 metrin välillä ja avoimemmassa maastossa ne ovat näkyneet kauas. Nykyisin maasto on nuorta ja tiheää koivikkoa, ja vain röykkiöiden välittömässä läheisyydessä maasto on avoimempaa.
Röykkiö 1 (Jernin röykkiö 464) on hieno, selvästi erottuva kumpumainen pyöreä röykkiö, jonka leveys noin 10 metriä. Röykkiötä on pengottu ja sen keskellä kasvaa nuoria puita, jotka olisi ehdottomasti poistettava. Röykkiö sijaitsee kapean harjumaisen muodostelman päässä, lännessä ja idässä jyrkät reunat.
Kohteeseen on aiemmin kuulunut myös länsipuolisen Pihlajasaaren röykkiö ja kivirakenteet, mutta vuoden 2011 inventoinnissa ne on erotettu omaksi kohteekseen Pihlajasaari.

Pyyrintie 1 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Mirja Miettinen on vuoden 1987 tarkastuksessa jakanut kohteen alueisiin A ja B (katso seuranta välilehti). Vuoden 2011 inventoinnissa alueesta B muodostettiin oma kohteensa Pyyrintie 3. Kohde Pyyrintie 1 käsittää nyt vain Miettisen alueen A.
Kohde sijaitsee Kärmesnevan itäpuolella, Pyyrintien vieressä ja siitä sata metriä pohjoiseen. Aikaisemman tiedon mukaan kohteessa pitäisi olla röykkiöiden lisäksi kaksi palokuoppaa, joista 2011 inventoinnissa löydettiin yksi. Se sijaitsee aivan pyyrintien vieressä ja se on merkitty paalulla, jossa lukee muinaisjäännös. Röykkiöt sijaitsevat palokuopasta sata metriä lounaaseen.
Havaitut kuusi röykkiötä sijaitsevat avoimessa maastossa, jossa kasvaa hieman nuorta puustoa sekä kesän mittaan korkeaa heinää, keväällä röykkiöt erottuvat maastossa hyvin. Röykkiöiden päällä ei kasva juurikaan sammalta tms, mikä voi olla seurausta alueella tehdystä hakkuusta. Alue, jossa röykkiöt ovat, on ympäröivää maastoa matalammalla. Röykkiöalueen ympäristö on osin louhikkoa sekä tiheää nuorta vesaikkoa, josta röykkiöiden näkeminen on mahdotonta. Röykkiöitä voi siis olla enemmänkin. Osa röykkiöistä on kohtalaisen isoja, jopa kolmisen metriä halkaisijaltaan, ja suurin osa niistä on rakennettu ison kiven tai siirtolohkareen viereen. Kohde muistuttaa hyvin paljon läheistä kohdetta Pyyrintie 4.

Pyyrintie 3 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kärmesnevan koillispuolella olevalla kumpareella. Kohteesta neljäsataa metriä kaakkoon kulkee Pyyrintie. Kohde on aiemmin ollut osa Pyyrintie 1:tä. Aiemman tiedon mukaan paikalla on kolme röykkiötä ja kaksi kuopannetta, joissa on todettu olevan palaneita kiviä.
Vuoden 2011 inventoinnissa paikalta havaittiin kaksi kuopannetta sekä yksi matala röykkiö, jonka halkaisija on 1,5 metriä. Röykkiö vaikuttaa ennemminkin raivausröykkiöltä, kuin esihistorialliselta haudalta. Alue, jolle aiemmin on merkinnyt röykkiöitä, on paikoin hyvin kivinen. Kuoppien ja röykkiön väliin jää tasainen alue (kyseinen kohta on merkitty kartalle muinaisjäännösmerkillä), jolle tehtiin koekuoppa, josta ei kuitenkaan löytynyt mitään. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Pyyrintie 4 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laihian Tojalan kylässä, Hietasen talon eteläpuolisten peltojen lounaispuolella. Kohteen pohjoispuolella kulkee Pyyrintie ja itäpuolella tie 17547 Tojala-Miettylä. Kohde on aiemmin ollut osa kohdetta Pyyrintie 2 (Alue B), mutta vuoden 2011 inventoinnissa kohteesta tehtiin oma muinaisjäännöskohteensa. Aiemman tiedon mukaan kohteessa on 20 röykkiötä sekä yksi kuoppa, josta todettiin palaneita kiviä ja hiiltä.
Kyseessä on pellon laidassa oleva hakkuuaukio, josta löydettiin 2011 inventoinnissa 17 röykkiötä, aiemmin mainittua kuoppaa ei sen sijaan havaittu. Röykkiöt sijaitsevat mäennyppylän laella ja rinteessä tiiviissä rykelmässä. Suurimmat ja selvimmin erottuvat röykkiöt havaittiin nyppylän laelta. Alue on nykyisin melko avointa ja helppokulkuista. Puusto on lähinnä nuorta koivua. Kesällä alueella kasvaa todennäköisesti korkeaa heinää, mikä vaikeuttaa röykkiöiden havaitsemista. Hakkuualueella on aikoinaan jätetty muutamia vanhoja lehtipuita. Avoimemman alueen reunoilla on kosteampaa maastoa sekä louhikkoa, mistä röykkiöitä ei havaittu.
Suurin osa kohteen röykkiöistä on kasattu isojen maakivien tai siirtolohkareiden väliin, viereen, alle ja päälle. Melkein jokaisen ison siirtolohkareen vierestä tavattiin röykkiö. Osan päältä on ajettu metsäkoneella, mikä on hajottanut röykkiöitä. Muutamien isojen kivien päälle oli kasattu pienempiä kiviä, mutta kyseessä voi olla myöhempi ihmistoiminta, mikä ei välttämättä liity itse röykkiöiden rakentamiseen ja käyttöön. Kaiken kaikkiaan kohde on erittäin hieno vaikka sijaitseekin hakkuuaukealla. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Pihlajasaari (1000019414) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Monnansuon länsipuolella olevalla Pihlajasaari nimisellä mäellä. Kohteen kaakkoispuolella sijaitsee Nurmio niminen tila ja länsipuolella Harjusaari –niminen pitkä harjanne. Aiemman tiedon mukaan paikalla pitäisi olla neljä röykkiötä tai kivirakennetta.
Pihlajasaari on melkein kauttaaltaan vaikeakulkuista kivilouhikkoa. Pihlajasaari koostuu kahdesta erillisestä mäennyppylästä, josta pohjoisemmasta havaittiin kolme kivirakennetta, joista kaksi on hajonnutta röykkiötä ja yksi neliskulmainen kivikehä. Kivikehän ympäristö näyttäisi olevan raivattua ja onkin mahdollista, että kyseessä on jonkinlainen tomtning –tyyppinen kohde. Kurt Jern mainitsee vuoden 1952 inventointiraportissa, että paikalla on yksi kaiveltu röykkiötä ja kaksi kivikehää, joista toinen on pahoin hajotettu. Voi olla, että vuoden 2011 inventoinnissa havaittu röykkiö 3 on itse asiassa Jernin mainitsema kivikehä. Kohde on mielenkiintoinen rakenteidensa ja sijaintinsa puolesta.
Eteläisemmällä nyppylällä on massiivinen, jopa 15 metriä oleva kekomainen röykkiö (röykkiö 1). Kyseessä on tyypillinen pronssikautinen röykkiö selkeästi näkyvällä paikalla. Röykkiön keskellä näkyy iso silmäkivi, jonka ympärillä röykkiö levittyy kranssimaisena. Röykkiö sijaitsee korkealla mäennyppylällä aivan nyppylän reunalla, josta rinne laskeutuu jyrkästi kolmella sivulla. Neljäs sivu on louhikkoa. Röykkiö on rakennettu valmiiseen kivikkoon.
Kohde on aiemmin ollut osa kohdetta Pihlajasaari ja Harjusaari 399010045, josta se on vuoden 2011 inventoinnissa erotettu omaksi kohteekseen.

Syyninmaanloukko (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Korpi –nimisen peltopalstan eteläpuolisella metsäisellä mäellä.
Röykkiöt sijaitsevat tiiviissä ryhmässä metsässä ja avoimeksi hakatulla alueella maastossa, joka on suhteellisen helppokulkuista. Hakatulla alueella kasvaa nuorta mäntyä ja koivua, jotka kasvaessaan vaikeuttavat sekä kulkemista että röykkiöiden havaitsemista.
Röykkiöt rajautuvat maastossa selkeästi näkyvälle korkeammalle alueelle, jota kuitenkin peruskartalta ei ole hahmotettavissa. Tämä korkeampi alue noudattelee korkeuskäyrää 22,5 ja 25 m mpy välissä. Röykkiöt sijaitsevat sekä nyppylän laella että sen rinteessä. Nyppylän pohjoisosa on louhikkoa, jossa röykkiöitä ei ole.
Metsässä olevat röykkiöt ovat melko isoja, 3-4 metriä halkaisijaltaan, ja näkyvät suhteellisen hyvin huolimatta paksusta sammalikosta. Osa röykkiöistä on pyöreitä ja osa on rakennettu isojen kivien tai siirtolohkareiden väliin tai viereen.
Hakatulla alueella sijaitsevat röykkiöt ovat suurimmaksi osaksi vaurioituneet metsätöissä. Näiden koko vaihtelee pienistä kasoista jopa 4 metrisiin kekomaisiin röykkiöihin. Nämä isommatkin ovat melko matalia. Rikkoutuneet kiveykset erottuvat selvästi. Syyninmaanloukko on vaikuttava röykkiökohde.

Tipuli (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Monnansuon lounaispuolella, Nurmion tilan ja Tipulin peltolohkon pohjoispuolella. Aiemman tiedon mukaan paikalla pitäisi olla pronssikautistyyppinen suurehko röykkiö (katso seuranta välilehti).
Vuoden 2011 inventoinnissa havaittu röykkiö sijaitsee pienellä kumpareella tiheän kuusikon keskellä. Röykkiö on pyöreä ja kekomainen ja se on rakennettu yllättävän pienikokoisista kivistä. Sen halkaisija 3 metriä ja korkeus reilu puoli metriä. Röykkiön keskellä on kaksi painaumaa; ilmeisesti röykkiötä on tongittu. Kyseessä on kuitenkin oikein sievä röykkiö.

Saarela A-B (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Tyllijoella, Saarelan tilan rakennuksista ja Tyllijoen tiestä noin 600 metriä länteen. Aiemman kuvauksen mukaan (ks. seuranta) alueella on röykkiöitä kahdessa ryhmässä (a ja b).
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Ryhmän a röykkiöitä ei havaittu. Alueella on lohkareisia harjanteita ja maasto on muutenkin kivinen. Alue oli vuonna 2011 hakkuuaukeana. On mahdollista, että osa aiemmin havaituista röykkiöistä on luontaisia. Ryhmän b röykkiöitä löydettiin kolme. Selvästi muinaisjäännökseksi tulkittava röykkiö sijaitsee mäen korkeimmalla kohdalla. Röykkiön halkaisija on noin viisi metriä ja korkeus puolisen metriä. Kaksi muuta havaittua röykkiötä eivät ole niin selviä vaan hieman tulkinnanvaraisia. Alue on kivikkoinen ja lohkareinen, joten siellä on myös luontaisia kivikoita. Alue kasvaa varttunutta sekametsää, enimmäkseen kuusta.

Saloniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Korpi –nimisen peltolohkon länsipuolella. Saman peltolohkon ympärillä sijaitsee runsaasti muitakin röykkiökohteita. Alue on peltoon pistävä eteläsuuntainen niemeke, jonka kärjessä on pieni kohouma, jossa röykkiöt sijaitsevat. puusto on melko nuorta ja osin tiheää. Puulajeina on kuusta, leppää ja katajaa. Aiemman tiedon mukaan paikalla pitäisi olla kymmenen röykkiötä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin vain viisi röykkiötä. Kohteen röykkiöt ovat hyvin pieniä ja maantasaisia, ja siksi niitä on vaikea huomata sammaleen ja tiheän nuoren puuston seasta. Röykkiöiden kokoa ja muotoa on vaikea arvioida.

Tapola (399010174) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Rokamaannevan eteläpuolella, Tapolan talon pohjoispuolella olevalla metsäsaarekkeella. Röykkiö on pyöreä ja sen halkaisija on 4 metriä. Röykkiö on matala, mutta se on rakennettu osin melko isoista kivistä. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä ja siinä kasvaa polvenkorkuista haapaa ja siksi sitä on melko vaikea havaita. Alueella on tehty harvennushakkuuta, joten ympäristö on muutenkin risukkoinen ja pusikoitunut.
Kohteeseen aiemmin kuulunut ryhmä B Jurvan maantien länsipuolella erotettiin vuoden 2011 inventoinnissa omaksi kohteekseen Juustosaari.

Syyninmaanloukko 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Korpi –nimisen peltolohkon eteläpuolella sijaitsevassa metsässä. Kohteen pohjoispuolella sijaitsee kohde Syyninmaanloukko. Kohde on aiemmin ollut osa laajaa kohdetta Kalkkivuori 2, josta se vuoden 2011 inventoinnissa erotettiin omaksi kohteekseen. Aiemman tiedon mukaan röykkiöitä sijaitsisi sekä pienellä mäennyppylällä sekä sähkölinjan alla.
Vuoden 2011 inventoinnissa metsäiseltä mäenkumpareelta havaittiin neljä pientä ja epämääräistä röykkiötä. Puusto on paikalla melko tiheää, mikä vaikeutti havainnointia. Sähkölinjalla tolpanpaikkoja on hiljattain uusittu, minkä takia maasto tältä kohdin on pahoin rikkoutunut. Mikäli tällä kohdin on ollut röykkiöitä, niin ovat ne pahoin tuhoutuneet.

Syyninmaanloukko 3 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Allisissa, Korpi –nimisen peltolohkon eteläpuolella sijaitsevassa metsässä. Kohteen pohjoispuolella sijaitsee kohde Syyninmaanloukko ja länsipuolella Kalkkivuori 3. Kohteen koillispuolella kulkee sähkölinja. Kohde on aiemmin ollut osa laajaa kohdetta Kalkkivuori 2, josta se vuoden 2011 inventoinnissa erotettiin omaksi kohteekseen.
Vuoden 2011 inventoinnissa alueelta havaittiin 17 röykkiötä, joista suurin osa sijaitsi hakkuuaukealla, jossa nyt kasvoi matalaa mäntyä ja koivua sekä korkeaa heinää. Alue oli hyvin vaikeakulkuista ja kaikki havaitut röykkiöt olivat vaurioituneet metsänkorjuussa. Röykkiöt olivat matalia ja pieniä, halkaisijaltaan korkeintaan 2-3 metrisiä. Alue ja röykkiöt muistuttavat paljon kohteen Syyninmaanloukko röykkiöitä.

Soiluhdanneva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kyläinpäässä Soiluhdannevan eteläpuoleisessa metsässä. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Röykkiö on soisella maaperällä olevan moreenikumpareen korkeimmalla kohdalla. Täysin sammalen peittämä röykkiö on halkaisijaltaan noin viisi metriä ja matala, mutta erottuu kuitenkin kohoumana maastossa. Alue kasvaa hakkuukypsää kuusikkoa.
Kohteeseen kuului aiemmin myös noin 300 metriä pohjoisempana oleva röykkiö, mutta vuoden 2011 inventoinnissa se erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteeksi nimeltä Soiluhdanneva 2.

Soiluhdanneva 2 (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Laihian Kyläinpäässä, Soiluhdannevalla. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja siitä muodostettiin oma muinaisjäännöskohteensa. Aiemmin se kuului erilliskohteena Soiluhdannevan kohteeseen.
Suon keskellä olevalla pienellä moreenikumpareella on sammalen peittämä matala röykkiö, joka on pituudeltaan noin viisi metriä ja leveydeltään noin kaksi metriä. Kumpareella kasvaa noin 40-vuotiasta mäntymetsää.

Salonmäki (399010046) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Mieltylän kylässä, Monnansuon eteläpuolella, Salonmäellä. Kohteeseen kuului aiemmin neljässä eri ryhmässä (A-D, ks. seuranta) olevia röykkiöitä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa ne erotettiin neljäksi eri muinaisjäännöskohteeksi: Salonmäki, Salonmäki 2-4) länsiosassa. Kohteet erotettiin, koska ne sijoittuvat topografisesti eri maastonkohdille noin 100 x 400 metrin kokoisella alueella.
Tähän kohteeseen kuuluu aiemmin B-ryhmään kuulunut röykkiö. Se on suuri ja selvästi erottuva. Röykkiö on kasattu pienen kumpareen päälle. Sen läpimitta on noin 12 metriä ja korkeus lähes kaksi metriä. Keskellä röykkiötä on kuoppa. Alue koasvaa varttunutta sekametsää. Sijaintikorkeutensa ja kokonsa perusteella kyseessä on pronssikautinen hautaröykkiö.

Salonmäki 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Mieltylän kylässä, Monnansuon eteläpuolella, Salonmäellä. Kohteeseen kuului aiemmin neljässä eri ryhmässä (A-D, ks. seuranta) olevia röykkiöitä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa ne erotettiin neljäksi eri muinaisjäännöskohteeksi: Salonmäki, Salonmäki 2-4) länsiosassa. Kohteet erotettiin, koska ne sijoittuvat topografisesti eri maastonkohdille noin 100 x 400 metrin kokoisella alueella.
Tämä kohde on aiemmin tunnettu ryhmänä C. Siinä on kaksi selkeää röykkiötä noin viiden metrin päässä toisistaan, halkaisijat noin 6-8 metriä, hieman pengottuja. Niiden Pohjoispuolella noin viisi metriä on vallimainen kiveys, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys noin 2-3 metriä. Näiden pohjoispuolella noin 30 metrin päässä alempana rinteessä on kuoppa, josta on aiemmissa tutkimuksissa löytynyt palaneita kiviä. Röykkiöalueen kalliopaljastumat muodostavat luontaisen tarhamaisen rakenteen alueen itä ja pohjoisosaan ja osin länteen. Tarha on auki osin länteen ja luoteeseen. Röykkiöt voivat liittyä pronssikauden tai varhaisen rautakauden aikaiseen toimintaan alueella.
Aluerajaus käsittää 35 m mpy kumpareen, jolla röykkiöt sijaitsevat, ja sen länsipuolisen kuopan. Rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.

Salonmäki 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Mieltylän kylässä, Monnansuon eteläpuolella, Salonmäellä. Kohteeseen kuului aiemmin neljässä eri ryhmässä (A-D, ks. seuranta) olevia röykkiöitä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa ne erotettiin neljäksi eri muinaisjäännöskohteeksi: Salonmäki, Salonmäki 2-4) länsiosassa. Kohteet erotettiin, koska ne sijoittuvat topografisesti eri maastonkohdille noin 100 x 400 metrin kokoisella alueella.
Salonmäki 3 tunnettiin aiemmin Salonmäen ryhmänä A. Röykkiöt sijaitsevat eteläosaltaan melko jyrkkärinteisellä moreenikumpareella, joka kasvaa eri ikäistä havupuustoa, pääasiassa kuusta. Rinteen taitteen kohdalla oleva röykkiö on halkaisijaltaan noin kahdeksan metriä ja sen eteläreunassa on mahdollinen silmäkivi. Röykkiö on sammaloitunut. Aiemmin se on ilmeisesti tulkittu kahdeksi röykkiöksi. Tästä noin kahdeksan metriä pohjoiseen on matala, pyöreä vallimainen rakenne, aiemmin tulkittu hajoitetuksi röykkiöksi.
Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiöt ajoittuvat pronssikauteen.
Rinteen itäosan alapuolella on selvästi otettu maa-ainesta, puustosta päätellen ehkä noin 50-70 vuotta sitten.

Tyllijoki 1 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Kotanevan länsipuolella, Hämäläisen talon luoteispuolella. Kohteen koillispuolella virtaa Tyllijoki. Kohteen itäpuolella kulkee tie 17597 Ruto-Tyllijoki. Aikaisemman tiedon mukaan paikalla on 54 röykkiötä kolmessa eri ryhmässä (katso seuranta -välilehti). Vuoden 2011 inventoinnissa ryhmästä A havaittiin kolme röykkiötä ja ryhmästä B viisi röykkiötä. Ryhmän C alueelta ei röykkiöitä löydetty lainkaan, maastoltaan se on hyvin kivikkoista.
Alueen A maasto on puustoltaan harvaa ja helppokulkuista. Aluskasvillisuus on rahkasammalta. Alueen reunat ja pellonpuoleinen osuus on kivikkoa ja louhikkoa. Kaksi ryhmän röykkiöistä on koottu isojen kivien viereen. Röykkiö 1 sen sijaan on pyöreä, halkaisijaltaan kaksi metriä oleva matala röykkiö, jota on kaiveltu keskeltä. Lisäksi röykkiössä kasvaa nuori koivu.
Alueen B röykkiöt ovat nykyisin nuoressa tiheässä koivikossa, joka muistuttaa kovin kesannolle laitettua peltoa. Pellonrajassa havaittiin kolme uudempaa raivausröykkiötä, ne eivät ole mukana alakohteissa.

Tönkkä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Tönkässä. Aivan kohteen eteläpuolella kulkee tie 17537 Madesjoki. Lisäksi kohteen eteläpuolella virtaa Irunluoma. Vuoden 2011 inventoinnissa tarkastettiin vain alue tien pohjoispuolelta, josta havaittiin kymmenen pientä ja maantasaista röykkiötä (katso seuranta -välilehti). Osa röykkiöistä oli hajonnut metsätöiden aikana. Alue kasvaa nyt parimetristä tiheää koivikkoa, josta röykkiöitä oli vaikea havaita.

Uusikytö (399010111) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa Nikkarin kylässä, lähellä Maalahden rajaa. Kohteen itäpuolella ovat Suomelanmaa –niminen peltopalsta ja koillispuolella sijaitsee Helaalanneva. Kohteeseen on aiemmin kuulunut kolme erillistä ryhmää A-C, jotka vuoden 2011 inventoinnissa on erotettu omiksi kohteiksi (katso seuranta -välilehti). Ryhmä A on Uudenkydönmäki ja ryhmä C kohde Heliö.
Alue on tiheää, nuorta mänty- ja kuusimetsää, jossa on paljon kiviä. Alueella on suoritettu puuston harvennusta joitain vuosia sitten, jonka seurauksena maastossa on paikoin nähtävissä hyvin syviä metsäkoneen tai traktorin aiheuttamia uria. Kaikki löydetyt röykkiöt sijaitsevat rinteessä tai harjanteella melko lähellä tietä.
Alueen röykkiöt ovat muodoltaan hyvin erilaisia, mukana on pitkiä ja matalia röykkiöitä sekä siirtolohkareiden ja isojen kivien viereen kasattuja pieniä röykkiöitä. Joidenkin röykkiöiden viereen on pystytetty puupaalu, jossa lukee ”muinaismuisto”. Röykkiö 1 on ison kiven viereen koottu röykkiö, jonka halkaisija on kolme metriä ja jonka korkeus on 0,5-0,7 metriä.

Seiminneva 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Mieltylän kylässä Seiminnevan itäpuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan alueella on neljä pientä röykkiötä.
Inventoinnissa 2011 alueelta löydettiin yksi pieni isomman kiven viereen kasattu matala röykkiö. Alue on kosteahkoa kangasta, maaperä kivikkoista moreenia, joka kasvaa mäntyä ja kuusta. Alueella on paikoin harvennusjätettä, joka vaikeutti havaintojen tekoa.

Seiminmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Mieltylän kylässä, Seiminmäen pohjoiosassa ja Seiminnevan eteläpuolella. Esko Luoman karttamerkintöjen perusteella Seiminmäen pohjoisreunalla on keittokuoppia neljässä eri kohdassa noin 450 metrin matkalla. Vuoden 2011 inventoinnissa aluetta käytiin läpi Luoman merkintöjen kohdalta, mutta kuoppia löytyi vain alueen itäpäästä, tieuran tuntumasta. Kuoppien havaitsemista vaikeutti suuresti alueella kasvava tiheä mäntytaimikko. Alueen maaperä on melko hiekkaista moreenia.
Keittokuopiksi tulkittavia kuoppia löytyi kolme kappaletta, lisäksi aivan tieuran itäpuolella oli epämääräinen kaivanto, todennäköisesti pieni maa-aineksenottokuoppa.
Kuoppien halkaisija on pari metriä ja syvyys puolisen metriä. Itäisin kuoppa on noin 40 metriä tieuran itäpuolella. Näistä noin 70 metriä länsilounaaseen on toiset kaksi kuoppaa, yksi tien molemmin puolin.
Kohteen aluerajaus käsittää kaksi erillistä aluetta, joilla kuoppia on.

Heliö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa Nikkarin kylässä, lähellä Maalahden rajaa. Kohteen pohjoispuolella on Suomelanmaa –niminen peltopalsta ja pohjoispuolella sijaitsee Helaalanneva. Kohde on aiemmin ollut Uusikytö –nimisen kohteen ryhmä C. Vuoden 2011 inventoinnissa kohde erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen (katso seuranta -välilehti). Kohteesta havaittiin neljä pientä ja matalaa röykkiötä. Tien eteläpuolelta röykkiöitä ei havaittu, mutta puusto tällä puolella oli tiheää ja melko nuorta koivikkoa, joten havainto-olosuhteet olivat melko huonot. Havaittujen röykkiöiden alueella puusto oli jo vanhempaa männikköä.

Riitasaari (399010004) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee keskellä Kotanevaa sijaitsevassa Riitasaari – nimisessä niemekkeessä, jolla on pituutta kilometri ja leveyttä noin puoli kilometriä. Riitasaaressa ja sen eteläpuoleisessa saarekkeessa sijaitsee useita erillisiä röykkiöryhmittymiä (Miettisen ryhmät a-g), jotka on vuoden 2011 inventoinnissa erotettu omiksi kohteiksi. Riitasaari (399010004) on aiempi ryhmä A (katso seuranta -välilehti). Riitasaari 2 on ryhmä C, Riitasaari 3 on ryhmä E, Riitasaari 4 on ryhmä F, Riitasaari 5 on ryhmä G, Riitasaari 6 on ryhmä B. Ryhmään D kuuluvia röykkiöitä ei havaittu inventoinnissa vuonna 2011.
Aiemman tiedon mukaan Riitasaari koostuu 44 röykkiöstä, joista neljä on tutkittu C. F. Meinanderin johdolla. Vuoden 2011 inventoinnissa alueelta havaittiin kymmenen röykkiötä. Peruskarttaan on merkitty neljä muinaisjäännösmerkkiä, joista itäisimmän kohdalta ei röykkiötä tai röykkiöitä ei havaittu. Alueen röykkiöistä eteläisimmät, suon reunassa olevat röykkiöt ovat isoja ja selvästi havaittavia. Kaksi pohjoisemmassa olevaa röykkiötä (1 ja 2) ovat selvästi pienempiä.

Tanelinperkoo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Poolassa, noin 400 metriä Poolantien itäpuolella, Tanelinperkoo -nimisellä alueella. Aiemmin tähän kohteeseen luettiin kuuluvaksi ryhmät A-C (vanha kohdekuvaus ks. seuranta), jotka kaikki ovat kuivatun Irunjärven ympäristössä. Nämä on kuitenkin erotettu erillisiksi muinaisjäännöskohteiksi niin, että Tanelinperkoo on aiempi ryhmä C, Irunjärvi 1 on ryhmä A ja Irunjärvi 2 on ryhmä C.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Alueelta löytyi kuusi röykkiötä, joista osa on isoja kooltaan. Suurin röykkiöistä on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja metrin korkea. Muut ovat pienempiä, mutta erottuvat selvästi. Pari pienempää, halkaisijaltaan noin 4-5 metri ovat melko pitkän heinikon keskellä. Kumpareen laki, jolla viisi röykkiöstä sijaitsee on hakattu ja kasvaa heinää, sen ulkopuolella on melko tiheä kuusitaimikko. Alueella on Kurt Jernin inventoinnin mukaan (v. 1952) 16 röykkiötä noin 500 metrin matkalla, niistä suurin osa melko pieniä. Hankalien havainolosuhteiden vuoksi pieniä röykkiöitä ei löydetty.
Röykkiöistä viisi on noin 150 metrin matkalla ketjussa, näistä noin 100 metriä itään on vielä yksi röykkiö hieman erillään. Kaikki ovat tieuran tuntumassa.
Röykkiöt voivat olla pronssikautisia, mihin viittaa niiden sijaintikorkeus ja koko. Toisaalta röykkiöiden synnyn suhteen aiheuttaa epäilyksiä tieto siitä, että alue on ollut hakamaata ja peltoa vielä 1950-luvulla ja on mahdollista, että ainakin osa niistä on raivausröykkiöitä.
Kohde on rajattu kahteen erilliseen alueeseen näkyvien rakenteiden perusteella.

Taka-Alho (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Murhaastossa, Taka-alho -nimisen alueen pohjois-osassa. Kohteeseen johtaa pohjoisesta Keskikyläntieltä metsäautotie.
Aiempien tietojen (Esko Luoma) mukaan alueella on kolme röykkiötä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa niitä havaittiin kaksi. Ne sijaitsevat noin 100 metrin päässä toisistaan, välissä on peltokaistale. Isompi röykkiöistä on merkitty peruskarttaan. Se on kasattu kalliopohjalle, kapealle harjanteelle. Röykkiö on noin 10 metriä pitkä, kuutisen metriä leveä, sen korkeus on vajaa metri. Röykkiössä kasvaa jonkin verran nuorta puustoa ja lähiympäristössä on tehty hakkuut muutamia vuosia sitten. Osa röykkiön kivistä on sammalen peitossa, osa ei ole ja röykkiöstä saa vaikutelman, että sitä on pengottu äskettäin tai siihen on tuotu lisää kiviä.
Edellä mainitusta röykkiöstä noin 100 metriä koilliseen on toinen röykkiö noin 10 metriä pellon laidasta. Röykkiön kooltaan hieman epämääräinen, mutta sen halkaisija on vähintään viisi metriä, vaikuttaa, että se jatkuu hieman vallimaisena itäosastaan. Nykyinen pelto, joka erottaa röykkiöt toisistaan ei näy vielä 1980-luvun peruskartoissa, joten se on raivattu viimeisen 30-vuoden aikana. Tämä selittää ehkä osan "tuoreista" kivistä röykkiöissä.
Sijaintikorkeutensa perusteella molemmat röykkiöt voivat olla pronssikaudelta, mutta niihin myöhemmin ilmeisesti lisätyt kivet vääristävät niiden alkuperäistä muotoa. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Syrjälänkytö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, valtatie 3:n pohjoispuolella, Kuusistonmäeltä noin 1,7 km itäkoilliseen. Röykkiö on Sorrontien pohjoispuolella olevan peltoaukean itäpuolisella moreenimäellä, sen tuntumaan kulkee peltotie.
Röykkiön halkaisija on noin kuusi metriä ja korkeus arviolta 0,8 metriä. Se on kaivettu kehälle ja keskeltä pohjaan asti. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja alue kasvoi silloin pääosin yli 50-vuotiasta sekametsää.
Inventointi 2014: Rakenne on kehäröykkiö, joka on rakennettu n. 10 – 40 cm kokoisista kivistä, rakenne on pääosin sammalen peitossa, vallin päällä kasvaa n. 50 v. vanha kuusi. Röykkiön halkaisija on 6 m, kuopan halkaisija 3 m ja syvyys 0,6 m. Vallin korkeus on 0,7 m. Röykkiö sijaitsee harjanteen laen länsilaidalla n. 6 m korkean rinteen yläreunalla. Kohde ei ole inventoijien mielestä kaiveltu. Röykkiötyypin funktio on epäselvä, ei ole viitteitä, että se liittyisi hautaukseen.

Talsola (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, Jokisalontien ja Laihianjoen välissä, Talsolan tilan rakennusten pohjoispuolisella moreeniharjanteella.
Alue kasvaa hakkuukypsää kuusikkoa ja sinne oli suunniteltu hakkuita, kun kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Kohteessa on neljä röykkiötä kumpareen huipulla, melko jyrkän rinteen päällä. Niistä suurimman (röykkiö 1) halkaisija on noin seitsemän metriä ja korkeus noin metri. Röykkiö on sammaloitunut ja sen kivet ovat melko isoja. Röykkiöstä 1 noin 10 itään on röykkiö 2, halkaisija noin 6 metriä ja korkeus puolisen metriä ja tästä noin 10 metriä länteen on röykkiö 3, jotakuinkin samankokoinen kuin röykkiö 2. Tästä noin viisi metri luoteeseen on pienehkö kiveys, joka vaikuttaa osittain luontaiselta (röykkiö 4).
Sijaintikorkeutensa ja -paikkansa perusteella röykkiöt vaikuttavat pronssikautisilta hautaröykkiöiltä. Röykkiöt merkittiin kuitunauhoin tarkastuksen yhteydessä hakkuita varten. Aluerajaus käsittää kumpareen, jolla röykkiöt ovat.
Röykkiöiden länsipuoliselle tasanteelle tehtiin lisäksi neljä pientä koekuoppaa, maaperä oli hiekkaista moreenia. Kuopat olivat löydöttömiä.

Viirikallio 7 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa, Maalahden rajan tuntumassa. Lännessä aluetta rajaa suuri Helineva. Kohteen ympäristössä on lukuisia muita muinaisjäännöskohteita.
Kohde jakautuu kahden eri metsäpalstan alueelle, joissa puusto on erilaista. Alempana puusto on melko äskettäin hakattua, ja palstalla kasvaa nuorta vesakkoa. Ylempänä rinteessä puusto on melko vanhaa (25-30 v) männikköä, jossa maasto on helppokulkuista. 27 m korkeuskäyrän yläpuolelta alkaa lohkarekivivyö, jossa on osin isojakin siirtolohkareita ja kalliopaljastumia. Tällä alueella ei ole merkkejä esihistoriallisista tai historiallisen ajan röykkiöistä. Suurin osa kohteelta löydetyistä röykkiöistä/kiveyksistä sijaitsee kahden palstan välisellä rajalla, ja ne vaikuttavatkin rajaa merkitseviltä kiveyksiltä. Muutamia röykkiöitä löydettiin myös alempaa, joista osa on nuoria raivausröykkiöitä. Havaitut röykkiöt ovat matalia ja halkaisijaltaan 2-3 metriä. Röykkiö 1 on maantasainen kiveys, jonka koko on 1,5x3 metriä. Metsäkone on ajanut kiveyksen päältä, mikä on hajottanut sitä. Kiveys sijaitsee rinteessä.
Esko Luoma on ilmoittanut alueella sijaitsevista röykkiöistä, jotka hänen karttansa mukaan (124403 Poola, kohde 3) sijaitsevat lähinnä kumpareella 30 m käyrän yläpuolella. Tällä alueella ei röykkiöitä kuitenkaan havaittu vuoden 2011 inventoinnissa.

Riitasaari 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee keskellä Kotanevaa sijaitsevassa Riitasaari – nimisessä niemekkeessä, jolla on pituutta kilometri ja leveyttä noin puoli kilometriä. Saarekkeessa sijaitsee useita erillisiä röykkiöryhmittymiä, jotka on vuoden 2011 inventoinnissa erotettu omiksi kohteiksi. Riitasaari 2 (1000019432) on aiempi ryhmä C. Riitasaari on ryhmä A ja Riitasaari 3 on ryhmä E. Kohde sijaitsee Riitasaaren eteläosassa, pienellä mäennyppylällä, jonka itäpuolella suo muodostaa kapean Riitasaareen työntyvän lahden.
Aiemman tiedon mukaan paikalla pitäisi olla kuusi röykkiötä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa paikalta havaittiin vain yksi röykkiö sekä kaksi epämääräistä kuoppaa.

Riitasaari 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee keskellä Kotanevaa sijaitsevassa Riitasaari – nimisessä niemekkeessä, jolla on pituutta kilometri ja leveyttä noin puoli kilometriä. Saarekkeessa sijaitsee useita erillisiä röykkiöryhmittymiä, jotka on vuoden 2011 inventoinnissa erotettu omiksi kohteiksi (katso seuranta -välilehti). Riitasaari 3 (1000019433) on aiempi ryhmä E. Riitasaari on ryhmä A ja Riitasaari 2 on ryhmä C.
Aiemman tiedon mukaan kohde koostuu 18 röykkiöstä, jotka sijaitsevat kahdessa tiiviissä ryhmässä. Lounaisemmat, niemen kärjessä olevat röykkiöt sijaitsevat osin kalliopohjaisella mäellä, jota ympäröi lohkarevyö. Röykkiöt ovat pahoin hajonneita ja niiden kokoa on vaikea arvioida, mutta ne ovat voineet olla kohtalaisen suuriakin. Suurimman röykkiön halkaisija on jopa 10 metriä. Röykkiöt 2-4 ovat voineet muodostaa yhden ison tai kahdesta kolmeen pienempää röykkiötä, mutta nyt ne ovat pahoin hajonneet kallioterassin päälle.
Toinen röykkiöryhmä sijaitsee edellisestä noin 100 metriä koilliseen. Nämä edellisiä pienemmät röykkiöt sijaitsevat aukealla (hakatulla?), nyt heinittyneellä ja suhteellisen tasaisella alueella. Paikalla kasvaa jonkun verran nuorta parimetristä koivua ja kuusta. Heinikon ja puuston keskeltä pieniä ja matalia röykkiöitä on vaikea havaita. Maaston perusteella on otettava huomioon myös se mahdollisuus, että kyseessä ei ole esihistorialliset haudat vaan nuoremmat raivausröykkiöt. Aluetta niittynä tms tukee myös se, että alueen laidassa on hirsistä tehdyn ladon jäänteet.

Vaaranmäki (399010057) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Keskikylässä. Vaaranmäen kaakkoisosassa, sen korkeimmalla kohdalla. Alue kasvaa kuusimetsää, maapohja on moreenia. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 13 metriä ja korkeudeltaan noin metrin ja sitä on jonkin verran kaiveltu. Aiempien havaintojen (Miettinen 1985) mukaan röykkiössä on runsaasti hiekkakivilaakoja, mutta inventoinnissa vuonna 2011 röykkiö oli hyvin sammaloitunut ja havaintoa oli vaikea vahvistaa.
Kokonsa ja sijaintinsa puolesta kyseessä on todennäköisesti pronssi- tai rautakautinen hautaröykkiö. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.

Uusiluhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Torstilan ja Kylänpään kylien rajalla, Jurvantien ja valtatie 3:n tienhaarasta noin 2,2 km itäkoilliseen.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Röykkiö on hakkuuaukealla olevalla kumpareella. Alueen maaperä on paikoin lohkareista moreenia. Röykkiö on halkaisijaltaan noin viisi metriä ja erottuu maastossa selvästi. Röykkiötä on ilmeisesti kaivettu keskeltä niin, että kiveys on nykyisin kehämäinen. vallin korkeus on puolisen metriä. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiö on pronssikautinen. Toisaalta röykkiö sijaitsee näkyvällä paikalla kahden kylän rajalla, joten on mahdollista, että se on rajamerkki.
vuoden 2014 inventointi: Rakenne on kehäröykkiö, joka on rakennettu n. 10 – 30 cm kokoisista kivistä, lähiympäristössä oleva luontainen kivikko on selvästi karkeampaa. Röykkiön halkaisija on 5 m, kuopan halkaisija 2,5 m ja syvyys 0,4 m. Vallin korkeus on 0,5 m. Röykkiö sijaitsee kumpareen laen kaakkoisreunalla rinteen yläreunalla. Kohdetta ei ole inventoijien mielestä kaiveltu. Kehän sisäreuna on yhtä huollollisesti ladottu kuin ulkoreuna, ja kaivelemisen seurauksena syntyneitä kivikasoja röykkiön ulkopuolella ei näy.

Vesikonkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, parisataa metriä Jurvantien länsipuolella, Vesikonkallion laella. Aiempien tietojen mukaan alueella on kaksi hautaröykkiötä, läpimitaltaan noin yhdeksän metriä (vanha kohdekuvaus ks. seuranta). Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja sieltä löytyi vain yksi röykkiö, jonka halkaisija on noin yhdeksän metriä ja korkeus puolisen metriä. Röykkiö erottuu maastossa selvästi, se on kasattu jyrkästi pohjoiseen ja koilliseen laskevan rinteen päälle. Röykkiötä on kaiveltu ja siihen on ilmeisesti vuoden 1984 tarkastuksen jälkeen tehty kivillä reunustettu potero. Ympäristön puusto on tiheää sekametsää, osa puista on ainakin yli 50-vuotta vanhoja. Röykkiön sijainti on noin 50 metriä peruskarttan muinaisjäännösmerkistä koilliseeen.
Muita röykkiöitä alueella ei havaittu, vaikka sitä käytiin tarkasti läpi. Peruskartan toisen muinaisjäännösmerkin kohdalla, joka sijaitsee noin 70 metriä löydetystä röykkiöstä itäkaakkoon, ei havaittu mitään merkkejä röykkiöstä.

Orrenmaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kupparlan kylässä Orrenmaan eteläpuolella, Tyllijoentieltä noin 30 metriä länteen olevalla kallionyppylällä. Alue kasvaa melko tiheää, varttunutta sekametsää.
Aiempien tietojen mukaan (Esko Luoma) alueella on "kaksi pientä, matalaa röykkiötä". Vuoden 2011 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja alueelta löytyi yksi kallion päälle kasattu ja hajoitettu röykkiö. Kiviä on vielä näkyvissä matalana kerroksena jäkälää kasvavan kallion päällä ja osa kivistä on sen vieressä. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Maunulan kylässä Viirikallion itäpuolella. Helinevantie kulkee noin 50 metriä kohteen pohjoispuolella ja Tyllijoentien parisataa metriä sen itäpuolella. Alue on kuivahkoa kangasta, maaperä on moreenia ja vuonna se kasvoi pääasiassa varttunutta kuusikkoa ja männikköä.
Kohde tarkastattiin vuoden 2011 inventoinnissa Esko Luoman aiemman ilmoituksen pohjalta. Inventoinnissa löydettiin kolme pientä röykkiötä ja kolme kuoppajäännettä, jotka voivat olla keittokuoppia. Röykkiöistä kaksi on peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla ja yksi näistä noin 120 metriä itäkaakkoon. Kuopat ovat saman tilan alueella kuin peruskarttamerkin osoittama röykkiö.
Röykkiöiden ja kuoppien käyttötarkoitus selviää vain kaivaustutkimuksilla, ne voivat liittyä muualla Viirikallion alueella todettuun varhaisen rautakauden asutukseen tai ne voivat olla myöhempää historiallisen ajan perua.

Välmä (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Yrjälän kylässä, Valioontien pohjoispuolella Välimän ja Renginloukon välisellä metsäalueella. Alueen maasto koostuu moreeniharjanteista, joiden väliset alueet ovat suota tai kosteikkoa.
Kohde koostui aiemmin kahdesta ryhmästä (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta), jotka sijaitsevat noin 230 metrin päässä toisistaan, vuoden 2011 inventoinnissa näistä ryhmistä muodostettiin erilliset muinaisjäännöskohteet: Välmä ja Välmä 2.
Välmässä on yksi röykkiö ja se sijaitsee noin 40 metriä lounaaseen aiemmin ilmoitetusta koordinaattipisteestä, koordinaatit korjattiin vuonna 2011. Röykkiö on matala ja sammalen peittämä eikä erotu kovin helposti maastosta. Se sijaitsee lohkareisella moreenikumpareella, jolla kasvaa varttunutta sekametsää. Röykkiö ajoittuu sijaintikorkeutensa mukaan aikaisintaan rautakauden alkuun, mutta se voi olla myös myöhempi. Vaikuttaa, että kyseessä ei ole raivausröykkiö vaan ennemminkin hauta.

Välmä 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Yrjälän kylässä, Valioontien pohjoispuolella Välimän ja Renginloukon välisellä metsäalueella. Alueen maasto koostuu moreeniharjanteista, joiden väliset alueet ovat suota tai kosteikkoa. Välmä 2 oli aiemmin kohteen Välmä ryhmä b, mutta vuoden 2011 inventoinnissa siitä muodostettiin erillinen muinaisjäännöskohde, koska Välmä sijaitsee noin 230 metriä lounaaseen erillisellä alueella.
Alueella havaittiin kolme kiviröykkiötä halkaisijaltaan 3-4 metriä, röykkiöt ovat tilan rajalla noin 20 metrin matkalla. Röykkiöt vaikuttavat olevan raivaus- tai merkkiröykkiöitä, todennäköisesti historialliselta ajalta. Lisäksi havaittiin muutamia epämääräisempiä kiveyksiä, jotka ovat todennäköisesti luonnollisia. Toinen puoli kasvaa vesakkoa ja toinen sankkaa 100-vuotista kuusikkoa. Alueelta ei löytynyt kymmentä röykkiötä kuten vuoden 1984 tarkastuksessa.

Uudenkydönmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa Nikkarin kylässä, lähellä Maalahden rajaa. Kohteen koillispuolella sijaitsee Helaalanneva. Kohteeseen on aiemmin kuulunut kolme erillistä ryhmää A-C, jotka vuoden 2011 inventoinnissa on erotettu omiksi kohteiksi (katso seuranta -välilehti). Ryhmä B on Uudenkydönmäki ja ryhmä C kohde Heliö.
Kohteeseen kuuluu kolme röykkiötä. Kaksi röykkiöistä on vierekkäin ja yksi on näistä noin 90 metriä etelään. Röykkiöt on rajattu kahdeksi erilliseksi muinaisjäännösalueeksi. Pohjoisemmat röykkiöt ovat noin neljän metrin päässä toisistaan. Niistä toinen on kasattu ison kiven pohjoispuolelle, se on matala, koko on noin 3x4 metriä. Tästä neljä metriä etelään on matala, halkaisijaltaan noin viisi metrinen röykkiö. Röykkiöt ovat sammaleen peitossa, niiden kohdalla ei kasvanut puustoa vuonna 2011, mutta ympäristön puusto on tiheää varttunutta kuusikkoa.
Edellä mainituista röykkiöistä noin 90 metriä etelään on sammaloitunut röykkiö, jonka läpimitta on noin kuusi metriä ja korkeus puolisen metriä. Röykkiö erottuu melko hyvin.
On vaikea sanoa, mitä röykkiöt ovat. Alueella on muitakin kohteita, joissa on selviä raivausröykkiöitä, mutta myös pronssi- tai rautakautisia hautaröykkiöitä.

Pärränkytö (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaiskulmassa, lähellä Maalahden rajaa. Kohteen koillispuolella virtaa Madesjoki ja kohteen länsipuolella on Haisuneva.
Noin 120 metriä Madesjoen länsipuolella olevalla, osittain kallioisella kumpareella on pieni matala röykkiö. Sen halkaisija on noin kolme metriä. Kohde tarkastettiin Esko Luoman karttamerkintöjen pohjalta. Alueella on Luoman karttamerkintöjen mukaan useita röykkiöitä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa löytyi vain yksi. Läheiset alueet ovat aiemmin olleet peltoa, todennäköisesti kysymys on raivausröykkiöstä.

Pärränkytö 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaisosassa, lähellä Maalahden rajaa. Kohteen koillispuolella virtaa Madesjoki. Röykkiö on merkitty myös peruskarttaan.
Röykkiö sijaitsee vanhojen peltojen ympäröimällä moreenikumpareella, sen länsilaidalla. Puusto on melko tiheää varttunutta kuusikkoa. Röykkiö on sammalen peittämä, sen halkaisija on noin viisi metriä. On mahdollista, että kyseessä on hautaröykkiö, sijaintikorkeutensa perusteella se ajoittuu rautakauden alkupuolelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.
Kohteesta noin 70 metriä länteen on peruskartalla muinaisjäännösmerkki, mutta vuoden 2011 inventoinnissa sen kohdalla ei havaittu näkyviä merkkejä muinaisjäännöksestä esim. röykkiötä.

Helaalanluhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihialla Nikkarin kylässä, Haisunevan koillispuolella ja Helaalannevan länsipuolella. Kohteen koillispuolella virtaa Madesjoki.
Kohteeseen kuuluu kolme röykkiötä. Kaksi niistä on pienellä harjanteella ja yksi niistä 70 metriä etelään. Röykkiöt ovat pieniä, halkaisija noin 3-5 metriä. Alue kasvaa harvennushakattua, noin 30-40 vuotiasta, männikköä.
Kohteesta on rajattu harjanteella olevat röykkiöt ja erikseen niistä etelään oleva röykkiö.

Korpela (1000019450) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Nikkarin kylässä, Korpelan talon peltojen eteläpuolella. Kohteen koillispuolella virtaa Madesjoki. Röykkiö on merkitty peruskartalle.
Röykkiö on Korpelan tilan rakennusten eteläpuolitse kulkevan uran tuntumassa, heti sen eteläpuolella. Röykkiön halkaisija on noin viisi metriä ja se on puolisen metsiä korkea. Röykkiö on sammaloitunut ja isojen kuusien katveessa, mutta erottuu maastossa melko hyvin. Sijaintikorkeutensa puolesta se ajoittuu rautakauden ja pronssikauden vaihteen paikkeille, mutta alueella on ollut runsaasti historiallisen ajan maankäyttöä, niin on myös mahdollista, että kyseessä on myöhempi rakenne esim. raivausröykkiö.

Leppäkoskenhakkoos (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Nikkarissa Madesjoen eteläpuolella. Aiemmin kohteeseen kuuluivat laajalla yli kilometrin mittaisella alueella havaitut röykkiöt, mutta vuoden 2011 inventoinnissa kohteesta on muodostettu useita erillisiä muinaisjäännöskohteita. Leppäkoskenhakkoos käsittää nyt vain Korpelan tilan luoteispuolella olevat rakenteet, joihin kuuluu mm. useita röykkiöitä, joista suurin osa vaikuttaa selvästi viljelyröykköiltä, ja rakennuksen pohjakiveyksiä. Muutamia kohteita on merkitty peruskarttaan muinaisjäännösmerkillä, mutta kyseessä on historiallisen ajan jäännöksistä. Alue kasvaa tiheääa vesakkoa ja on selvästi vanhaa peltoa. Rakennuksen pohjakiveykset ovat mäentönkällä lähellä jokea.
Alue on rajattu näkyvien rakenteiden perusteella. Mikäli alueelle kohdistuu maankäyttöä, on syytä harkita kohteen suojelutarvetta ja arvioida yksittäisten rakenteiden ikää ja tarkoitusta vielä tarkemmin. On luultavaa, että yksittäisiä viljelyröykkiöitä on vielä laajemmalla alueella kuin vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin, koska tiheä kasvillisuus vaikeuttaa niiden kartoitusta.

Rintamaa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, Laihianjoen ja Tampereentien välissä, Rintamaa nimisellä, paikoin lohkareisella, moreenimäellä. Laihianjoki virtaa välittömästi mäen länsipuolella. Mäellä on Kopiston vuoden 1953 inventoinnissa todettu kuusi röykkiötä, jotka sijaitsevat laajalla alueella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja kuudesta eri röykkiökohteesta muodostettiin kustakin oma muinaisjäännöskohteensa Rintamaa ja Rintamaa 2-6. Aiemmin kaikki olivat kuuluneet Rintamaan kohteeseen, mutta niiden paikkatiedot olivat olleet puutteelliset.
Rintamaan röykkiö on alueen röykkiöistä suurin, sen halkaisija on noin kahdeksan metsiä ja se erottuu selvästi maastossa. Röykkiön on kasattu mäentönkälle noin 50 metriä Laihianjoen itäpuolelle. Röykkiö ei erotu kovin kaukaa, koska ainakin vuonna 2011 se oli tiheän nuoren kuusikon ympäröimä.
Sijaintikorkeutensa, paikkansa ja kokonsa perusteella röykkiö voi olla hautaröykkiö.
Kohteesta on rajattu kumpare, jolla röykkiö sijaitsee.

Riitasaari 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee keskellä Kotanevaa sijaitsevassa Riitasaari – nimisessä isossa suosaarekkeessa. Riitasaaressa ja sen eteläpuoleisessa saarekkeessa sijaitsee useita erillisiä röykkiöryhmittymiä (Miettisen ryhmät a-g), jotka on vuoden 2011 inventoinnissa erotettu omiksi kohteiksi. Riitasaari (399010004) on aiempi ryhmä A (katso seuranta -välilehti). Riitasaari 2 on ryhmä C, Riitasaari 3 on ryhmä E, Riitasaari 4 on ryhmä F, Riitasaari 5 on ryhmä G, Riitasaari 6 on ryhmä B. Ryhmään D kuuluvia röykkiöitä ei havaittu inventoinnissa vuonna 2011.
Riitasaari 4 sijaitsee saarekkeen pohjoisosassa itään pistävän pienen niemekkeen kärjessä. Kohteessa havaittiin vain yksi röykkiö vuoden 2011 inventoinnissa, Esko Luoman karttamerkintöjen mukaan niitä pitäisi olla kolme. Röykkiö on matala kallion laidalle, osittain kallionkoloon kasattu. Sen halkaisija on pari metriä. On vaikea sanoa, onko kyseessä hautaröykkiö vai joku muu. Alue kasvaa alle 20-vuotiasta mäntytaimikkoa.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee keskellä Kotanevaa sijaitsevassa Riitasaari – nimisessä niemekkeessä, jolla on pituutta kilometri ja leveyttä noin puoli kilometriä. Riitasaaressa ja sen eteläpuoleisessa saarekkeessa sijaitsee useita erillisiä röykkiöryhmittymiä (Miettisen ryhmät a-g), jotka on vuoden 2011 inventoinnissa erotettu omiksi kohteiksi. Riitasaari (399010004) on aiempi ryhmä A (katso seuranta -välilehti). Riitasaari 2 on ryhmä C, Riitasaari 3 on ryhmä E, Riitasaari 4 on ryhmä F, Riitasaari 5 on ryhmä G, Riitasaari 6 on ryhmä B. Ryhmään D kuuluvia röykkiöitä ei havaittu inventoinnissa vuonna 2011.
Riitasaari 5 sijaitsee saarekkeen itäosassa, pohjoiseen pistävällä niemekkeellä. Alue on moreenipohjaista, paikoin lohkareista, maasto on kosteaa kangasta, joka kasvaa varttunutta sekametsää, pääasiassa kuusta ja mäntyä.
Vuoden 2011 inventoinnissa kohteessa havaittiin viisi röykkiötä. Näistä kaksi on peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla. Ne ovat matalia ja sammaloituneita, ison kiven viereen koottuja ja sijaitsevat noin kymmenen metrin etäisyydellä toisistaan. Kokoa on vaikea tarkalleen määrittää, eteläisempi niistä on selvästi isompi halkaisija ehkä noin 4-5 metriä.
Em. röykkiöistä noin 45 metriä kaakkoon on pohjois-etelä -suuntainen harjanne, jonka itäsivulla on kolme pientä ja matalaa röykkiötä. Niistä kaksi on vierekkäin ja yksi noin 40 metriä niiden eteläpuolella. Alueella voi röykkiöitä enemmänkin, mutta se paksu sammal ja kuusten katve haittaa havaintojen tekoa. Röykkiöt vaikuttavat lähinnä raivausröykkiöiltä.
Röykkiöt on rajattu kahdelle erilliselle alueelle näkyvien rakenteiden ja topografian perusteella.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee keskellä Kotanevaa sijaitsevassa Riitasaari – nimisen niemekkeen eteläpuoleisessa suosaarekkeessa. Riitasaaressa ja sen eteläpuoleisessa saarekkeessa sijaitsee useita erillisiä röykkiöryhmittymiä (Miettisen ryhmät a-g), jotka on vuoden 2011 inventoinnissa erotettu omiksi kohteiksi. Riitasaari (399010004) on aiempi ryhmä A (katso seuranta -välilehti). Riitasaari 2 on ryhmä C, Riitasaari 3 on ryhmä E, Riitasaari 4 on ryhmä F, Riitasaari 5 on ryhmä G, Riitasaari 6 on ryhmä B. Ryhmään D kuuluvia röykkiöitä ei havaittu inventoinnissa vuonna 2011.
Röykkiöt ovat suosaarekkeen pohjoisimmassa niemekkeessä. Alue on kosteaa kangasta, jonka maapohja on lohkareista moreenia. Inventointihetkellä vuonna 2011 puusto oli tiheää kuusikkoa.
Kurt Jernin ja Aarne Kopiston vuosien 1952 ja 1953 inventoinneissa alueelta löytyi yli 20 röykkiötä, mutta vuonna 2011 niitä havaittiin vain viisi. Havaintojen tekoa vaikeutti paksut turvekerrokset ja tiheä puusto, röykkiöitä on alueella luultavasti enemmänkin.
Suurin röykkiö sijaitsee peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla, sen halkaisija on noin kuusi metriä ja korkeus lähes metri. Se on täysin sammaloitunut, mutta vaikuttaa siltä, että röykkiö on kasattu melko kookkaista kivistä. Muut havaitut röykkiöt ovat usein ison kiven viereen kasattuja, halkaisija noin kolme metriä ja sammaloituneita.
On vaikea sanoa, ovatko röykkiöt hautoja vai myöhempiä raivausröykkiöitä, mahdollisesti joukossa on molempia.
Kohteen rajaus perustuu vuoden 2011 inventoinnissa havaittuhin näkyviin rakenteisiin.

Rintamaa 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, Laihianjoen ja Tampereentien välissä, Rintamaa nimisellä, paikoin lohkareisella, moreenimäellä. Laihianjoki virtaa välittömästi mäen länsipuolella. Mäellä on Kopiston vuoden 1953 inventoinnissa todettu kuusi röykkiötä, jotka sijaitsevat laajalla alueella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja kuudesta eri röykkiökohteesta muodostettiin kustakin oma muinaisjäännöskohteensa Rintamaa ja Rintamaa 2-6. Aiemmin kaikki olivat kuuluneet Rintamaan kohteeseen, mutta niiden paikkatiedot olivat olleet puutteelliset.
Matalan kumpareen länsilaidalle kootun röykkiön halkaisija on noin seitsemän metriä. Se on muodoltaan laakea ja vaikuttaa siltä, että sitä reunustavat isot kivet. Itse röykkiökiveys on koottu melko kookkaista kivistä. Röykkiö on melko matala, mutta erottuu maastossa hyvin. Röykkiö on osittain sammaloitunut, sen lähiympäristö kasvaa tiheää, noin parikymmenvuotiasta mäntytaimikkoa.

Rintamaa 4 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, Laihianjoen ja Tampereentien välissä, Rintamaa -nimisellä, paikoin lohkareisella, moreenimäellä. Laihianjoki virtaa välittömästi mäen länsipuolella. Mäellä on Kopiston vuoden 1953 inventoinnissa todettu kuusi röykkiötä, jotka sijaitsevat laajalla alueella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja kuudesta eri röykkiökohteesta muodostettiin kustakin oma muinaisjäännöskohteensa Rintamaa ja Rintamaa 2-6. Aiemmin kaikki olivat kuuluneet Rintamaan kohteeseen, mutta niiden paikkatiedot olivat olleet puutteelliset.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin kahdeksan metriä, se on melko matala ja täysin sammalen peittämä, mutta erottuu maastossa kuitenkin selvästi. Se on kasattu matalalle kumpareelle. Alue kasvaa varttunutta männikköä. Kokonsa ja sijaintikorkeutensa perusteella kyseessä voi olla pronssikautinen hautaröykkiö.
Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan, josta rajattu kumpare,

Rintamaa 5 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, Laihianjoen ja Tampereentien välissä, Rintamaa nimisellä, paikoin lohkareisella, moreenimäellä. Laihianjoki virtaa välittömästi mäen länsipuolella. Mäellä on Kopiston vuoden 1953 inventoinnissa todettu kuusi röykkiötä, jotka sijaitsevat laajalla alueella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja kuudesta eri röykkiökohteesta muodostettiin kustakin oma muinaisjäännöskohteensa Rintamaa ja Rintamaa 2-6. Aiemmin kaikki olivat kuuluneet Rintamaan kohteeseen, mutta niiden paikkatiedot olivat olleet puutteelliset.
Röykkiö on kooltaan noin 5x8 metriä ja se sijaitsee pitkulaisen mäenkumpareen pohjoislaidasa. Kiveys erottuu maastossa selvästi, korkeus on noin puoli metriä. Röykkiön keskellä on kuoppa, jossa kasvoi kuusi inventointivuonna 2011. Lähiympäristö kasvaa noin 30-vuotiasta männikköä. Sijaintinsa ja kokonsa perusteella kyseessä voi olla pronssikautinen hautaröykkiö.

Rintamaa 6 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Kylänpäässä, Laihianjoen ja Tampereentien välissä, Rintamaa nimisellä, paikoin lohkareisella, moreenimäellä. Laihianjoki virtaa välittömästi mäen länsipuolella. Mäellä on Kopiston vuoden 1953 inventoinnissa todettu kuusi röykkiötä, jotka sijaitsevat laajalla alueella. Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja kuudesta eri röykkiökohteesta muodostettiin kustakin oma muinaisjäännöskohteensa Rintamaa ja Rintamaa 2-6. Aiemmin kaikki olivat kuuluneet Rintamaan kohteeseen, mutta niiden paikkatiedot olivat olleet puutteelliset.
Röykkiö sijaitsee lohkareisella mäentönkällä. Sammaleen peittämä kiveys on epämääräisen kokoinen ja voi olla osaksi luonnonkivikkoa. Kivet ovat melko isoja ja rakenne erottuu maastossa hyvin huonosti, jos ollenkaan. Röykkiön tarkemmat rajat selviää vain poistamalla pintaturve. Vaikka röykkiö on epävarma, otettiin se mukaan muinaisjäännöksenä, koska Rintamaan alueella useilla vastaavilla kumpareilla on selviä pronssikautisa röykkiöitä. Tässä tapauksessa voi olla kysymys myös hajoitetusta röykkiöstä. Alue kasvaa melko tiheää varttunutta kuusikkoa.

Rintamaa 2 (Kivirakenteet)
Matala röykkiö on kasattu ison kiven ympärille, se on mahdollisesti osittain luonnonkiveys ja sen tarkkaa laajuutta on vaikea hahmottaa. Alue kasvaa varttunutta, melko tiheää männikköä. Röykkiö voi olla myös hauta, sillä se sijaitsee kumpareen päällä, samalla korkeudella kuin alueen muut, selvästi haudoiksi tulkittavat röykkiöt.
Alue rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin ja topografiaan.

Salonmäki 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Mieltylän kylässä, Monnansuon eteläpuolella, Salonmäellä. Kohteeseen kuului aiemmin neljässä eri ryhmässä (A-D, ks. seuranta) olevia röykkiöitä, mutta vuoden 2011 inventoinnissa ne erotettiin neljäksi eri muinaisjäännöskohteeksi: Salonmäki, Salonmäki 2-4) länsiosassa. Kohteet erotettiin, koska ne sijoittuvat topografisesti eri maastonkohdille noin 100 x 400 metrin kokoisella alueella.
Kohde oli aiemmin ryhmä D Salonmäen kohteessa. Mirja Miettisen ja Kurt Jernin tietojen mukaan alueella on pieniä röykkiöitä. Vuonna 2011 inventoinnissa havaittiin 10 kpl yleensä isojen kivien ympärille kasattuja röykkiöitä, joista osa oli palstojen rajalla, osa selvästi rajamerkkinä, niin, että niissä oli keskellä pystykivi. Röykkiöitä oli noin 200 metrin matkalla, niitä voi olla enemmänkin sillä havaintomahdollisuudet olivat huonot nuoressa ja tiheässä sekametsässä.
Röykkiöistä sai vaikutelman, että kyse on viljely- tai raivausröykkiöistä sekä rajamerkeistä. Ei ole kuitenkaan täysin poissuljettua, että osa röykkiöistä voi kuulua pronssi- tai varhaisrautakaudelle, sillä tähän aikaan liittyviä hautaraunioita on Salonmäen muissa kohteissa. Alue kasvaa tiheää nuorta sekametsää.

Transteeni (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Päkissä, Riitasaaren pohjoispuolella, Santaloukontiestä noin 500 metriä etelään. Röykkiöt sijaitsevat ovat moreenimäellä peltoaukean länsipuolella. Alueen läpi kulkee metsäautotie ja tien tuntumassa on useita maa-aineksenottokuoppia, jotka ovat jo metsittymässä. Ennen vuoden 2011 inventointia kohde oli tarkastettu vuonna 1984 edellä mainitun tien rakentamiseen ja maa-aineksenottoon liittyen. Tällöin osa röykkiöistä oli todettu tuhoutuneiksi.
Vuoden 2011 inventoinnissa löytyi kuusi röykkiötä. Ne ovat pieniä, halkaisija 3-4 metriä ja sammaloituneita. Kaikki havaitut röykkiöt sijaitsevat tieuran länsipuolella, itäpuoleinen osa on melko lailla soranoton tuhoama.
Röykkiöt vaikuttavat lähinnä raivausröykkiöiltä. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Korvenkangas (1000019564) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Isonkyrön ja Laihian rajan tuntumassa, matkaa Laihian rajalle on noin 100 metriä. Alue on moreenipohjaista kangasmaastoa, joka kasvoi vuonna 2011 pääasiassa nuorta mäntymetsää.
Kohde tarkastettiin vuonna 2011, kun inventoitiin Laihian Allisten aluetta. Inventoinnin yhteydessä huomattiin, että Korvenkaan kohdalla on peruskartassa muinaisjäännösmerkki, mutta muinaisjäännösrekisterissä ei ollut mitään tietoja kohteesta. Alue tarkastettiin ja sieltä löytyi noin 40 röykkiötä 100 x 300 metrin kokoiselta alueelta. Röykkiöt ovat yleensä pieniä halkaisijaltaan noin 3-5 metriä. Osa niistä on koottu ison kiven viereen, osa on pyöreitä, kehämäisiä. Selvästi muista röykkiöistä poikkeaa kohteen itäisin röykkiö, joka on yli metri korkea ja halkaisijaltaan noin kahdeksan metriä. Röykkiön keskiosa on kaivettu kuopalle ja siihen johtaa käytävä, vaikuttaa siltä, että röykkiötä on käytetty joskus kellarina.
Röykkiöt sijoittuvat jonkin verran 25 metrin korkeuskäyrän yläpuolelle ja sen perusteella kuuluisivat rautakauteen. Joukossa on todennäköisesti myös myöhempiä raivausröykkiöitä. Tilan 1:88 alueella suunniteltiin harvennushakkuita vuonna 2011 ja tilan omistajan mukaan alueella ei ole tehty koskaan maapohjan muokkausta.

Sirkki 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Poolassa, Irunjärvestä pohjoiseen, noin 100 metriä Poolantien pohjoispuolella. Röykkiö on halkaisijaltaan noin kuusimetriä ja melko matala, mutta erottuu maastossa kuitenkin selvästi. Se on sammaleen peitossa ja melko tiheässä noin 30-vuotiaassa havumetsässä. Röykkiön sijaintikorkeus viittaa pronssikauteen, kyseessä voi olla hautaröykkiö.

Housurämäkkä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Jokikylän eteläosassa Housurämäkästä kaakkoon. Tervahauta on kookas ja se on merkitty peruskarttaan. Sen halkaisija vallin päältä mitattuna on noin 12 metriä. Haudassa ja sen ympäristössä kasvaa varttunutta sekametsää. Haudasta lähtee parin metrin levyinen rännikaivanto etelään.

Kallionmaa 5 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Jokikylän eteläosassa, Kallionmaan ja Housurämäkän välissä. Vuoden 2012 inventoinnissa, noin 3-4 vuotta sitten avohakatun alueen eteläosasta, löytyi viisi asumuspainannetta rivissä. Mahdollisesti kuudes painannekin on, mutta se on epämääräinen. Painanteet ovat hieman soikeita kooltaan noin 4x5-6 metriä. Painanteet oli äestetty ja äestysurista löytyi kvartsiesineitä ja -iskoksia. Painanteet ovat 65 metrin korkeudella ja ajoittunevat mesoliittisen ajan loppupuolelle tai kampakeraamisen ajan alkuun. Maaperä on lohkareista moreenia. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla.

Susisaari (399010176) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Jokiperän Sutikassa, 670 metriä Tampereentieltä länteen, suosaarekkeella. Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Saarekkeella on yksi röykkiö, jonka halkaisija on noin viisi metriä. Se on melko matala, mutta erottuu kuitenkin selvästi. Röykkiön ikää on vaikea määrittää, se sijaitsee kivikautisella rannankorkeudella, mutta tuskin on sen aikainen. Luultavimmin kyseessä on historiallisen ajan raivausröykkiö.
Saareke on moreenipohjaista mäntykangasta, puusto on varttunutta. Saarekkeella on myös luonnonkivikkoa.

Herrmans Kronohemman (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on kahden rakennusken kivijalat ja niiden sisällä kivettyjä kellareita. Tien eteläpuolinen rakennuksen perusta on kooltaan 17x7 m. Tien pohjoispuolella oleva perustus on 10x10 m.
Paikalla on opastaulu

Tegelbruk (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on vanhan tiiliruukin rauniot. Jäljellä on kivistä rakennettu noin 10 m pituinen seinä, joka on tuettu pohjoispuolelta maavalilla.

Kneiffin kivi (Taide)
Historiallinen; Kivi sijaitsee Kotilammen virkistysalueelle johtavan tien itäpuolella.
Kiven yhdelle puolelle on kaiverrettu 313 kirjaimia ja numeroita. Kääntöpuolelle on kaiverrettu puumerkki sekä kolme sanaa. Lääninlampuri Cneiff kaiversi elämänhistoriansa latinaksi kiveen vuonna 1784.

Ådskär (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ådskärin niemen eteläkärjessä. Niemen itäpuoliskon poikki kulkee noin 60 m pitkä kivimuuri, joka on pohjoispuolelta noin 1,2–1,7 m korkea. Se on ladottu noin pään kokoisista luonnonkivistä. Kyseessä on Kriminsodan aikainen rintamavarustus Kaskisten sataman väylän suussa.

Kivikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Jokisalon eteläosassa Kallionmaan länsipuolella. Alue on moreenipohjaista kangasta, joka kasvaa varttunutta, lähes hakkuukypsää kuusikkoa. Paikalla on 12 asumuspainannetta rivissä noin 60 metrin matkalla. Painanteet ovat hieman soikeita, kooltaan noin 6x8 metriä ja niiden oviaukot ovat etelään päin. Tiedot painanteista on liitetty rekisterin alakohteet-välilehdelle. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla. Noin kilometrin säteellä tunnetaan neljä muuta asumuspainannekohdetta.

Miiluhaudanmäki 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Levanevan pohjoispuolella, Teerivuorentien ja Kaupinjuoksuntien välisessä metsämaastossa Miiluhaudanmäen länsiosassa. Havupuuvaltaisessa kasvatusmetsässä on hiekkamaalle kaivettu miiluhauta, halkaisijaltaan noin 15 metriä ja syvyydeltään noin 170 cm. Haudan ympärillä on paksut vallit, joissa on ilma-aukkojen jäännöksiä ja eläinten kaivantoja. Irtohiekka on mustanaan hiilestä haudan ympäristössä. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla. Kohteesta noin 800 m koilliseen sijaitsee Miiluhaudanmäki 1, jossa on ainakin kolmen miiluhaudan ja muiden kaivantojen jäännöksiä.

Juuraankorpi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuuttonevan ja Ritarin-Hautamaantien välisessä metsämaastossa, Klipinnevan länsipuolella olevalla osin kallioisella niemekkeellä. Kangasmetsässä on hyvin säilynyt miiluhauta, joka näyttää maanpinnalla olevalta rakenteelta. Halkaisija noin 9 metriä ja syvyys noin metrin. Paksut, noin 1,4 metriä korkeat ja 3 metriä leveät vallit ympäröivät rakennetta. Vallien ympärillä on noin 1 m leveä ojamainen kaivanto. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysissä.

Juuraankorpi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kuuttonevan ja Ritarin-Hautamaantien välisessä metsämaastossa, soiden ympäröimän osin kallioisen niemekkeen keskiosassa. Havupuuvaltaisessa kasvatusmetsässä on hyvin säilynyt tervahauta, halkaisijaltaan noin 20 metriä ja syvyydeltään noin 2 metriä. Paksut, noin 0,5 m korkeat ja 3 m leveät vallit ympäröivät rakennetta. Juoksutusränni erottuu haudan kaakkoisreunalla. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla.

Ritarin Hautamaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ritarin-Hautamaantien pohjoispuolella, Klapurinnevan ja Klipinnevan välisellä osin kallioisella harjanteella. Kangasmaastossa, havupuuvaltaisessa kasvatusmetsässä, kuusikon katveessa on melko hyvin säilynyt tervahauta, halkaisijaltaan noin 12 metriä ja syvyydeltään noin 1,5 metriä. Rakennetta ympäröivät korkeat, noin 1,5 m leveät vallit. Valleissa on useita eläinten kaivamia onkaloita. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla.

Maijanpalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Jokikylän metsätien ja Tampereentien välisessä metsämaastossa, Kasinkylän lounaispuolella. Paikalla on 57,50 m mpy korkeudella oleva luoteis-kaakkosuuntainen muinainen, kapea saari, jonka eteläkärjessä on kolme suurehkoa asumuspainannetta. Alue on joskus äestetty ja painanteet ovat osin vahingoittuneet. Muuten kivikkoisen saaren eteläkärki on hieman hiekkaisempi. Osia painanteista on kaivettu kivikkoon ja paikoin niissä erottuu lähes suorakulmainen muoto. Painanteeseen 1 kaivetusta koepistosta löytyi käyttöjälkinen kvartsi-iskos. Tiedot painanteista on liitetty rekisterin alakohteet-välilehdelle. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla.

Tyyvinperkoo A (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Äestetyllä lounaiseen laskevalla rinteellä, kivikkoisessa maastossa ainakin kaksi kiviröykkiötä. Aikaisempien tietojen perusteella paikalla olisi yhteensä neljä kivirakennetta. Inventoinnissa 2012 voimakkaasti äestetyllä ja umpeen kasvaneella, kivikkoisella rinteellä havaittiin vain kaksi selvästi kasattua kivirakennetta. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdellä.

Kuparisaari (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Laihian länsiosassa, runsaat 3 km itään Maalahden rajalta ja Nikkari-Långåminne maantieltä n. 1200 m kaakkoon on Isokorven suoalueen länsiosassa erillinen pieni suon ympäröimä kalliosaari. Sieltä tiedetään vuosien 1745-1750 vaiheilla louhitun koeluontoisesti rautamalmia Isonkyrön Orisbergin ruukin raaka-aineeksi. Suosta kohoavalla, osaksi kallioisella saarella on näkyvissä ainakin kaksi pienehköä, kohtalaisen syvää louhoskuoppaa, jotka ovat veden täyttämiä. Inventoinnissa 2012 paikalla havaittiin yksi selkeä kaivoskuoppa. Se on halkaisijaltaan 2-3 metriä ja vedellä täyttynyt. Lisäksi kalliosaaren eri osissa on useissa kohdin merkkejä rautapitoisen kallion louhimisesta. Suoalueet saarekkeen ympäristössä ovat viime vuosina voimakkaasti ojitettuja. Paikalla on Laihian kotiseutuyhdistyksen pystyttämä puinen kilpi.

Välkinneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laihian ja Isonkyrön rajalla, Tampereentien itäpuolella, laajan Kempinsuon eteläosassa olevalla suosaarekkeella iso tervahauta. Mäntyvaltaisen moreenisaarekkeen pohjoisreunalle kaivettu hauta on halkaisijaltaan noin 15 m ja syvyydeltään noin 120 cm. Paksujen vallien ulkopuolella on muutamia ilma-aukkoja. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla.

Lamminjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Isonkyrön eteläosassa, laajan Kempinnevan itäreunalla, osin kuivatetun Lamminjärven pohjoisrannalla. Paikalla on 60 m mpy kohoava moreenisaareke, jonka kaakkoisreunalla on yhteensä yhdeksän kivikautista asumuspainannetta ja eteläkärjessä viisi kivikkoon kaivettua pienempää kuoppaa. Asumuspainanteet on myös kaivettu osin kivikkoon ja muutamassa niistä on myöhemmän kaivelun merkkejä. Painanteet on sijoitettu selkeäksi muodostelmaksi muinaisen saaren rantavyöhykkeelle. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin alakohteet-välilehdelle.

Varpula (152010007) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Se sijaitsee Harvakylän eteläpuolella, Jussilantiestä noin 200 metriä länteen. Jussilantien ja Ritaalantien risteyksessä noin 350 metriä kohteesta pohjoiskoilliseen on metsästysmaja. Ryssänuuni sijaitsee louhikkoisen moreenimäen lounaisrinteellä. Se on koottu kahden ison lohkareen väliin ladotuista kivistä. Kattokivi on muita isompi. Uunin koko on noin 70 x 70 cm ja korkeus 1 metri. Suu on noin 30 x 30 cm laaja ja se aukeaa etelään. Uuni on paksun sammaleen ja heinikon peitossa ja maastossa vaikeasti havaittavissa. Uuni on merkitty kivisellä laatalla, jossa on metallinen muinaisjäännöskyltti
Vuonna 2012 alue oli hakattu ja kasvoi heinikkoa ja vesakkoa. Alue on vaikeakulkuinen hakkuujätteiden ja heinikon peittämien kuoppien ja kivikon vuoksi. Helpoiten kohteeseen pääsee metsästysmajan kautta.

Knaapi/Tuomaanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tervanevan eteläpuolella on metsäinen, kallioinen mäkialue, jonka länsireunalla on noin 200 metrin matkalla 6 röykkiötä, läpimitaltaan 10-5 metriä. Näistä noin 200 metriä kaakkoon on vielä yksi erillinen röykkiö, kooltaan 7 x 5 metriä. Pääkoordinaatin osoittamassa röykkiössä on näkyvissä paasiarkkurakennelman jäännökset.
Röykkiöitä on kaiveltu ja kiviä on viety pois, yhdestä on ilmeisesti viety kaikki kivet ja jäljellä on vain muutama röykkiön peruskivistä, näitä on myös pidetty käräjäkivinä. Tuomaanmäki on ympäristöltään ja sijainniltaan hieno pronssikautinen hautarauniokohde. Röykkiöitä ei ole tutkittu.

Laurinlakson metsäsauna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 600 metriä Ventäläntiestä itään, Pitkäkorpi -nimisen viljelysaukean eteläpuolella. Paikallinen historianharrastaja paikallisti isonvihan aikaan kuuluvan pakosaunan paikan vanhojen kertomusten ja karttojen avulla. Nykyisin maastossa erottuu hyvin säilynyt neliskanttinen kivijalka vanhan kuusikon keskellä.
Piilopirttiin liittyy eri versioita seuraavanlaisesta kertomuksesta: Isonvihan aikaan raskaana ollut nainen ja piika pakenivat kasakoiden terroria tähän pirttiin. Viisi kasakkaa lopulta löysi paikan, mutta pyrkiessään sisään tomera piika nuiji heidät halolla kylmäksi – yksi toisensa jälkeen. Ruumiit hän upotti läheiseen suohon. Kohteessa sijaitsee opastaulu (SKAIK).

Alatalo/Jätinhaudanmaa (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; A) Röykkiöt
Hautaröykkiöryhmä sijaitsee maantien molemmin puolin, Peltomaan viljelysaukean pohjoisreunalla, metsäisellä rinteellä. Nykyisin paikalla on seitsemän suurta tai suurehkoa röykkiötä yhdessä ryhmässä, niiden lisäksi pienempiä matalia röykkiöitä tai latomuksia. Röykkiöistä on tutkittu 1800-luvulla kolme, jotka ovat ryhmän suurimpia (läpimitta noin 7-12 metriä). Wareliuksen vuonna 1846 tutkimasta röykkiöstä löytyi pronssinen, spiraalipäinen partaveitsi (pronssikauden V-periodilta). Aspelinin vuonna 1869 tutkimista röykkiöistä suuremmassa/eteläisemmässä oli keskellä ladotuista kivistä tehty "tornirakennelma". Löytöinä röykkiöstä saatiin pronssikatkelmia ja palanutta luuta. Alueen muita röykkiöitä ei ole tutkittu. Laihian kulttuurilautakunta on 1990-luvulla pystyttänyt paikalle informaatiotaulun.
B) Röykkiöiden pohjois- ja luoteispuolella on vähintään 10 kuopannetta (suppilomaisia, läpimitta 1-4 metriä). Koekairausten perusteella kuopanteet ovat ilmeisiä kuoppaliesiä. Kuopanteista kaksi on koekaivettu vuonna 1986 (toisesta C14-ajoitus 940-800 BC).
C) Röykkiöiden ja Peltomaan entisen kansakoulun luoteispuolella, rinteessä on havaittavissa pitkänomainen kivireunusteinen terassi, jossa on koekaivauksessa vuonna 1986 todettu tulisijanjäännös (C14-ajoitus 800-200 BC).

Annikkalanmäki (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kivikkorinteiden rajaama, luode-kaakko suuntainen, pitkänomainen notkelma Peltomaan viljelysaukean, muinaisen merenlahden eteläpuolella. Kivikkoisten rinteiden rajoittaman solan pohjan n. 230 x 20-50 m alalla, metsämaastossa, erottuu maan pinnalla pyöreitä kuopanteita (kuoppaliesiä), joita on kartoituksessa laskettu yhteensä 25 kpl. Koekaivauksissa maa oli monin paikoin vahvasti noensekaista ja melkein kaikkialta alueelta löytyi koekuopista saviastianpaloja,hiukan myös kuonaa ja kvartsia.
Kohde on ilmeisen ehjä ja hyvin säilynyt. Vuoden 2012 inventoinnissa kuoppaliedet/keittokuopat gps-paikannettiin. Apuna käytettiin Esko Luoman piirtämää yleiskarttaa vuoden 1986 tutkimusalueesta.
Kohde ajoittuu pronssikauden lopulle. Kahdesta kuoppaliedestä saatu kalibroimattomat C14-ajoitukset: 2630+-60 BP (Su-2430) ja 2500+-40 BP (Su-2431).
V. 2006 alueella tehtiin pienimuotoinen koekaivaus makrofossiili- ja ajoitusnäytteiden ottamiseksi.

Haisuneva (399010112) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Se sijaitsee aivan Maalahden rajan tuntumassa, noin 600 metriä Nikkarista etelää. Kallioisella kumpareella sijaitsee kolme röykkiötä, niiden länsipuolella kulkee kunnan rajaa pitkin leveä voimajohtokäytävä.
Röykkiöt ovat matalia ja niiden halkaisija on 2-3 metriä. Alue kasvaa heinää ja harvaa nuorta koivikkoa. Röykkiöt ovat todennäköisesti historiallisen ajan raivausröykkiöitä. Röykkiöt sijaitsevat noin 30 metriä peruskartan muinaisjäännösmerkistä etelään tilan rajojen tuntumassa.

Aronkylä-Luhtalanmäki (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Röykkiö ja asuinpaikka alue sijaitsee peltojen keskellä olevalla laakealla moreenipohjaisella mäellä, joka kasvaa varttunutta kuusikkoa, seassa nuorempaa sekametsää. Alueen itäpäässä oleva vanha hiekkakuoppa, jonka tuntumassa vuosien 1993-1994 koekaivaukset oli tehty, on metsittynyt. Koekaivauksissa tutkittiin jäljellä ollut osa pääosin soranoton tuhoamasta asuinpaikasta. Asuinpaikka ajoittui Morby-keramiikan perusteella varhaiseen rautakauteen n. 500-0 eaa.
Alueen röykkiöitä etsittiin käyttäen apuna Esko Luoman karttamerkintöjä. Selviä röykkiörakenteita löytyi vain viisi ja muutamat luultavasti röykkiöiksi aiemmin tulkitut rakenteet vaikuttivat lähinnä luonnonkivikoilta. Röykkiöt ovat matalahkoja yleensä ison kiven viereen tai parin kiven väliin kasattuja, halkaisijaltaan 2-3 metriä. On mahdollista, että matalia röykkiöitä on ollut näkyvissä aiemmin enemmänkin, mutta ne ovat nyt kasvillisuuden peittämiä ja eivät erotu maastossa. Röykkiöt löytyivät alueelta, joka on merkitty aiemmin Aronkylä-Luhtalanmäki b -alueeksi. C-alue on edellä mainittu asuinpaikka ja a-alue on noin 200 metriä edellisistä lounaaseen sijaitseva mäki, josta ei vuonna 2012 havaittu röykkiöitä, yhtä epämääräistä kiveystä lukuunottamatta. Kyseistä kiveystä ei luokiteltu muinaisjäännökseksi.
Vanha kohdekuvaus ks. seuranta.

Häjyluhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian keskustasta noin 3,5 km lounaasee, Santaloukontien eteläpuolella, Häijyluhta -nimesellä alueella. Aiempien tietojen mukaan kohteessa on ollut pieniä röykkiöitä kahdessa ryhmässä (a ja b) Häijyluhdan ja Liukunlakson alueella.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Ryhmästä a havaittiin kolme pientä ison kiven viereen kasattua röykkiötä. Ne ovat varttuneessa kuusikossa ja vaikeasti havaittavissa. Röykkiöt vaikuttavat raivausröykkiöiltä.
Ryhmästä b ei vuoden 2012 inventoinnissa havaittu yhtään röykkiötä. Alue, jolla niiden olisi pitänyt sijaita, on äestetty ja kasvaa parikymmenvuotiasta männikköä.

Iljananmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aiempien Esko Luoman ilmoittamien tietojen mukaan kohde oli seuraavan kuvauksen mukainen: "Lounaalan itäpuolisella laajalla kallioalueella,Kaakimonnevan ja Lounaalan talojen välillä on kolmessa kohdassa Iljaanankallioilla röykkiöitä. A)(kaakkoiset) kaksi röykkiötä, B (koillisessa) 13 röykkiötä ja c) erikseen alueen luoteiskärjessä on kalliolla yksi röykkiö (peruskartalla).
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Kohteessa a, Iljananmäen eteläpuolella, havaittiin yksi kallion päälle tehty kivilatomus, jossa on ilmeisesti vain yksi kivikerros. Ympäristö on kuivaa kangasta, jossa paikoin kallionpaljastumia. Latomuksen luonne ja ajoitus ovat epäselviä.
Kohteen b osassa, Iljananmäen päällä, olevat röykkiöt tai röykkiöntapaiset kiveykset ovat osittain luontaisia kallionlohkeilun seurauksena syntyneitä ja ilmeisesti pienimuotoisen louhinnan seurauksena syntyneitä kasoja. Röykkiöiden syntyajankohta on avoin, mutta vaikuttaisi lähinnä olevan kyse historiallisen ajan toiminnasta. Kohteen ja röykkiöiden epäselvän luonteen vuoksi niitä ei ole merkitty muinaisjäännösrekisteriin. Muinaisjäännöspisteen koordinaatit muuttuivat kohten kohdalla noin 200 metriä etelään aiemmasta pisteestä.
Kohde c erottettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen Koivuharju.

Koivuharju (1000020597) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde oli aiemmin osa Iljananmäen kohdetta, mutta vuoden 2012 inventoinnissa siitä muodostettiin uusi muinaisjäännöskohde, koska se sijaitsee noin kilometrin Iljananmäestä luoteeseen.
Kohde sijaitsee noin 400 netriä itään Koivuharjun tilasta, Kaakimonnevan eteläpuoleisella kalliola. Kallioisen, melko jyrkkärinteisen mäen päällä sijaitsee luode-kaakko -suuntainen selvästi erottuva matala kivilatomus. Se sijaitsee noin 10 metriä kallion reunasta. Latomus on pituudeltaan noin 12 metriä, selväpiirteisin osa on leveydeltään noin 1,5 metriä. Latomus haarautuu puolivälissä ja länsihaaran keskiosa on pyöreä ja kumpumainen. Leveimmillään rakenne on noin viisi metriä. Rakenteen tarkoitus ja ajoitus ovat epäselviä, kyseessä voi olla esihistoriallinen rakenne tai hauta. Ympäristö on kuusivaltaista sekametsää. Kohde on merkitty peruskarttaan muinaijäännösmerkillä.
Vuoden 2012 inventoinnissa helpoin reitti kohteeseen oli Koivuniementien lähimmästä mutkasta, josta kulki soistunut ajoura lähes latomukselle asti.

Lähdeskorpi (399010095) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Aiemman vuodelta 1996 olevan kohdekuvauksen mukaan: "Keskikylän ylämailla, Murhaastolle vievän maantien varrella olevan Isokorpi-nimisen viljelyaukean eteläreunalla, vajaa kilometri maantieltä itään pohjoisrinteessä, viljelysmaan reunasta muutamia kymmeniä metriä on vesaikossa kaksi röykkiötä, jotka on joskus perusteellisesti pengottu ja levitelty. Näistä jonkinverran itään pellon reunan tuntumassa on tiheässä metsikössä kaareva maan- ja kivensekaista vallimuodostuma, jonka tarkoitus tuntematon. Valli on ihmistoiminnan tulosta,mahdollisesti varsin myöhäiseltä ajalta."
Vuoden 2012 inventoinnissa havaittiin, että aiemmassa kuvauksessa mainittu vallin muotoinen muodostelma osoittautui halkaisijaltaan noin nelimetriseksi rinkelin muotoiseksi röykkiöksi. Se sijaitsee rinteessä, tiheässä kuusikossa.
Noin 400 metriä tästä länteen, noin 30 metriä pellon eteläpuolella, kallion päällä on hajanaista kiveystä noin 20 metriä leveällä alueella. Aiemmassa kuvauksessa mainittua toista erillistä kiveystä ei näkynyt. Alue kasvaa tiheää vesakkoa, kallion päällä oleva kiveys on sammaloitunut. Etäisyys Lähdeskorven kohteeseen on niin pitkä, että kiveyksestä muodostettiin oma muinaisjäännöskohtensa, Lähdeskorpi 2.

Kairainneva länsi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa, jonka yhteydessä kohteesta erotettiin uudeksi muinaisjäännöskohteeksi Kairainneva länsi 2 kohde, noin 130 metriä pohjoisluoteeseen.
Kairainneva länsi sijaitsee noin 20 metriä metsäautotiestä länteen kalliokumpareella. Röykkiö on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä ja sen keskellä on kuoppa, jossa kasvaa puita. Röykkiö erottuu selvästi maastossa. Ympäröivä metsä on varttunutta havumetsää. Röykkiön ja tien välissä on ollut matala sorakuoppa, mutta röykkiö vaikuttaisi kuitenkin olevan esihistoriallinen eikä soranoton ohessa syntynyt.

Karahisto-Navittasaari a+b (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Lisäksi kohteen on tarkastanut Pentti Risla Vaasan museosta, liittyen alueen hakkuusuunnitelmiin vuonna 2012.
Aiempien tietojen mukaan alueella on useita ryhmiä pieniä röykkiöitä ja peruskartalla on neljä muinaisjäännösmerkkiä. Kolme merkeistä on Karahisto -nimisen viljelyaukean eteläpuolisessa metsässä noin 400 metrin matkalla ja yksi näistä noin 400 metriä lounaaseen Pruukinrämäkän eteläpuolella mäellä.
Peruskarttamerkkien kohdalta tavattiin vain yksi mahdollisesti muinaishaudaksi tulkittava latomus (nykyinen koordinaatti), muiden merkkien kohdalla ei havaittu muinaisjäännökseen viittaavaa. Alueella on luontaisia kivikoita ja umpeen kasvaneita pieniä maa-aineksenottokuoppia siellä täällä. Mahdollisesti osa näistä on aiemmin tulkittu muinaisjäännöksiksi.
Aiempi kohdekuvaus ks. seuranta.

Isosaari (399010124) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Päkissä, Isosaaressa. Alue on kivikkoista ja kasvaa paikoin tiheää vesakkoa, paikoin varttunutta kuusikkoa. Aiempien tietojen mukaan alueella on 34 pientä röykkiötä 100x300 metrin alueella.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa ja röykkiöitä löytyi kahdeksan, ne vaikuttavat lähinnä raivausröykkiöiltä. Kuusi röykkiötä on ryppäänä Isosaaren keskellä hakkuuaukean laidassa. Yksi röykkiö on pellonlaidassa noin 50 metriä Karhun tilasta itään ja yksi noin 210 metriä itäkaakkoon pellolta johtavan kivistä raivatun ajouran varressa.
Kohde on rajattu näkyvien rakenteiden perusteella.

Lähdeloukko (Työ- ja valmistuspaikat)
Esihistoriallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan (ks. seuranta) alueella on kahdeksan pientä röykkiötä ja kaksi kuopannetta.
Alue kasvaa mäntytaimikkoa ja paikoin tiheää vesakkoa, maapohja on paikoin lohkareista moreenia. Esko Luoman ja Mirja Miettisen karttamerkintöjen perusteella röykkiöitä etsittiin, mutta niitä ei havaittu. Sen sijaan kaksi kuopannetta, mahdollisesti samat kuin aiempien tietojen perusteella oli havaittu, löytyivät. Ne ovat vierekkäin hieman kaakkoon viettävässä rinteessä.

Kairainneva länsi 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Laihian eteläosassa, Kairainnevan länsipuolella, noin 150 metriä metsäautotiestä länteen kalliokumpareen päällä. Röykkiö on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä, se on sammaloitunut, mutta erottuu maastossa selvästi. Ympäröivä alue on soistunutta ja alue kasvaa varttunutta havumetsää. Kyseessä voi olla rautakauden alkupuolelle ajoittuva hautaröykkiö.
Kohde kuului aiemmin osana Kairainneva länsi -kohteeseen, mutta siitä muodostettiin erillinen muinaisjäännöskohde vuoden 2012 inventoinnin yhteydessä. Kairainniemi länsi sijaitsee noin 130 metriä etelään, erillisellä kumpareella.

Lähdeskorpi 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Aiemman vuodelta 1996 olevan kohdekuvauksen mukaan: "Keskikylän ylämailla, Murhaastolle vievän maantien varrella olevan Isokorpi-nimisen viljelyaukean eteläreunalla, vajaa kilometri maantieltä itään pohjoisrinteessä, viljelysmaan reunasta muutamia kymmeniä metriä on vesaikossa kaksi röykkiötä, jotka on joskus perusteellisesti pengottu ja levitelty. Näistä jonkinverran itään pellon reunan tuntumassa on tiheässä metsikössä kaareva maan- ja kivensekaista vallimuodostuma, jonka tarkoitus tuntematon. Valli on ihmistoiminnan tulosta,mahdollisesti varsin myöhäiseltä ajalta."
Vuoden 2012 inventoinnissa havaittiin, että aiemmassa kuvauksessa mainittu vallin muotoinen muodostelma osoittautui halkaisijaltaan noin nelimetriseksi rinkelin muotoiseksi röykkiöksi. Se sijaitsee rinteessä, tiheässä kuusikossa.
Noin 400 metriä tästä länteen, noin 30 metriä pellon eteläpuolella, kallion päällä on hajanaista kiveystä noin 20 metriä leveällä alueella. Aiemmassa kuvauksessa mainittua toista erillistä kiveystä ei näkynyt. Alue kasvaa tiheää vesakkoa, kallion päällä oleva kiveys on sammaloitunut. Etäisyys Lähdeskorven kohteeseen on niin pitkä, että kiveyksestä muodostettiin oma muinaisjäännöskohtensa, Lähdeskorpi 2.

Miinankallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Lounaalassa, Koivuniementien länsipuolella Miinankallion ja Riihikydön alueella. Aiempien tietojen mukaan kohteessa on kolme erillistä röykkiöaluetta:
a) Miinankallio,kalliolla yksi hajoitettu röykkiö (peruskartalla)
b) Riihikytö,mäellä 5 röykkiötä
c) Hyyriönkallio, 1 röykkiö (peruskartalla)
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Kohteessa a havaittiin pienen kalliokumpareen päällä matala, sammaloitunut röykkiö, jonka halkaisija on noin 3-4 metriä. Röykkiö voi olla pronssikautinen sijaintikorkeutensa puolesta. Kumpareen itäpuolella, sen tyvessä, on noin 5 metriä pitkä ja 3-4 metriä leveä suorakaiteenmuotoisista kivistä tehty kivijalka. Rakennuksen pohjakiveys voi läheisen tervahaudan polttajien tuvan pohja. Alue on kuusivaltaista sekametsää.
Ryhmissä b ja c ei havaittu muinaisjäännöstä. Ryhmässä b oli joitakin irtolohkarekeskittymiä, luonnollisia kivikoita. Ryhmässä c, peruskartan muinaisjäännösmerkin luona, oli ruohottunut hakkuuaukea kalliokumpareella. Alue on erittäin kivikkoista ja siellä oli äestyksen jälkiä. Jos kohteessa on joskus ollut röykkiö, se lienee tuhoutunut.
Kohteeseen rajattu röykkiö rakennuksen pohjakiveys ja tervahauta.

Karjatarhanmäki länsi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Jakkulan kylästä noin 4 km itäkoilliseen, Allisenlakean pohjoisreunalla, Karjamäen talosta noin 230 metriä itään. Louhikkoisella mäellä on aiempien tietojen mukaan yhdeksän röykkiötä, joista on vuonna 1908 tutkittu yksi. Kyseessä oli hauta, kooltaan noin 6,5 x 7,5 m. Löytöinä oli pronssinen rannerengas, spiraalisormus ja samanlaisen katkelmia. Löydöt ajoittuvat nuorempaan roomalaiseen rautakauteen n. 200-400 AD.
Tarkastuksessa 1982 löytyi röykkiöalueelta rikkoutuneen maan pinnasta palanutta savea, mahdollisesti rautakautiseen asuinpaikkaan liittyvää savitiivistettä(KM 21771).
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja tutkittu röykkiö näkyi maastossa hyvin. Muita aiemmin havaittuja pieniä röykkiöitä, halkaisijaltaan 2-3 metriä, ison röykkiön tuntumassa ja siitä noin 50 metriä itään ei nähty. Havaintojen tekoa vaikeutti aluskasvillisuus ja vesakko. Peruskartan muinaisjäännösmerkki on tutkitusta röykkiöstä noin 70 metriä luoteeseen. Alue on lohkareista mäkeä, jolla on jonkin verran maa-aineksenottoa, muinaisjäännöstä ei alueella havaittu. Mitkään aiemmatkaan tiedot eivät mainitse röykkiöistä tällä alueella, kyseessä lienee virheellinen merkintä.

Peltomaan Palomäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Peltomaassa , Keskikyläntien pohjoispuolisella mäkialueella. Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa, jolloin sen röykkiöitä ja keittokuoppia paikannettiin Peter Holmbladin vuoden 2007 kartoituksen perusteella (ks. tutkimukset välilehti).
Välittömästi tien viereisellä kumpareella on kaksi röykkiötä ja niistä pohjoiseen noin 100 metriä olevalla mäellä yksi lisää. Röykkiöiden lisäksi kohteessa on epämääräisempiä kiveyksiä, joiden muoto ja koko eivät kovin hyvin hahmotu. Kivirakenteiden ohella kohteessa on myös kuoppia, joista monet on todettu keittokuopiksi. Vuoden 2012 inventoinnissa havaitut rakenteet on listattu alakohteisiin.
Kohde liittyy välittömästi sen länsipuolella oleviin Peltomaan Palomäki 2 ja Alatalo/Jätinhaudanmaan pronssikautisiin kohteisiin.

Nikonhuhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian länsiosassa, Päkinluoman ja Riitanevan välillä Nikonhuhta-nimisen viljelyksen eteläpuolella (pellon nimi 1970 peruskartassa -huhta ja sen jälkeen painetuissa -luhta). Aiempien tietojen mukaan kahdella kivikkoisella metsäsaarekkeella on röykkiöitä kahdessa ryhmässä (Esko Luoman tieto).
A) koillinen ryhmä käsittää neljä pientä matalaa röykkiötä mäen etelärinteellä.
B) lounainen ryhmä käsittää 15 röykkiötä mäen etelä- ja loinausrinteellä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Alueen todettiin olevan kivikkoista ja lohkareista. Kasvillisuus oli nuorta metsää ja paikoin harvennusjätteiden peitossa, mikä vaikeutti havainnointia. Alueelta löytyi yksi ihmisen tekemäksi luettava röykkiö, muutama röykkiöksi luokiteltu kiveys vaikutti luonnonkivikolta. Löytynyt röykkiö sijaitsee ryhmässä a. Se on selväpiirteinen, matala röykkiö, halkaisija noin kolme metriä. Inventoinnin tuloksen perusteella muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste siirtyi noin 350 metriä koilliseen em. röykkiön kohdalle.

Mujanvainion-Hietaanmetsän alue (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mujanvainion-Hietaanmetsän alue sijaitsee Laihan Isossakylässä, Laihianjoen molemmin puolin. Kohteeseen on kuulunut kolme rautakautista kalmistoa noin 500 x 700 metrin alueella (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta). Vuoden 2012 yhteydessä alue tarkastettiin ja se jaettiin suojelun helpottamiseksi seitsemään eri muinaisjäännöskohteeseen, joihin kuuluu yhteensä 19 röykkiötä. Mujanvainion-Hietaanmetsä -kohteen nimeä ei kuitenkaan muutettu, vaan tähän kohteeseen kuuluu nyt vain alueen Laihianjoen itäpuolella oleva pohjoisin röykkiöryhmä. Muut kohteet ovat nyt nimeltään: Mujanvainio 2, Hietaanmetsä 1, Hietaanmetsä 2, Hietaanmetsä 3, Leinoonkoski ja Huumuksenmäki.
Mujanvainion-Hietaanmetsän alueen röykkiöt sijaitsevat piha-alueiden tuntumassa olevilla mäenkumpareilla. Röykkiöt eivät yhtä lukuunottamatta erotu kovinkaan selvästi. Pääkoordinaattipisteen kohdalla oleva röykkiö on omakotitalon eteläpuolella mäenkumpareella, se on Meinanderin vuonna 1937 kartoittama röykkiö nro IX ja sitä ei ole tutkittu. Röykkiö on kasvillisuuden peitossa ja sen tarkkaa kokoa on vaikea hahmottaa. Kumpareen päällä näkyy useita isoja kiviä. Talon asukkaan mukaan röykkiön kiviä on viety joskus myllyn patokiviksi.
Muiden röykkiöiden tarkemmat kuvaukset löytyvät alakohteista. Röykkiöitä on Meinanderin kartoituksen mukaan ollut yhteensä 11, joista kahdeksan on sijainnut tässä kohteessa ja kolme etelämpänä, jotka on nyt erotettu Mujanvainio 2 -nimiseksi kohteeksi. Osa röykkiöistä on ilmeisesti tuhoutunut alueelle rakentamisen yhteydessä tai niitä ei muusta syystä havaittu inventoinnissa, jossa niitä löytyi vain neljä.

Mujanvainio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mujanvainio 2 sijaitsee Laihan Isossakylässä, Laihianjoen itäpuolella. Kohde on kuulunut aiemmin Mujanvainion-Hietaanmetsän muinaisjäännösalueeseen, johon kuului kolme rautakautista kalmistoa noin 500 x 700 metrin alueella (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta). Vuoden 2012 yhteydessä alue tarkastettiin ja se jaettiin suojelun helpottamiseksi seitsemään eri muinaisjäännöskohteeseen, joihin kuuluu yhteensä 19 röykkiötä. Kohteet ovat nyt nimeltään Mujanvainion-Hietaanmetsä, Mujanvainio, Hietaanmetsä 1, Hietaanmetsä 2, Hietaanmetsä 3, Leinoonkoski ja Huumuksenmäki.
Mujanvainio 2:ssa on kolme röykkiötä Tampereentien ja Laihianjoen välissä. Meinander on tutkinut röykkiöt vuosina 1937-39 ja esinelöytöjen perusteella ne ajoittuvat noin 400-600 -luvuille. Meinander tutki myös pohjoisempana olevan Mujanvainion-Hietaanmetsän röykkiöitä, jotka kuuluivat aiemmin samaan kohteeseen.
Nykyisin röykkiöt ovat metsittyneet, mutta säilyneet koskemattomina pihapiirien tuntumassa. Kohteen pääkoordinaatti on otettu Meinanderin röykkiöstä I, joka on omakotitalon ja huvilan välissä töppäreellä, jonka pohjoispuolella on hiekkakuoppa, johon röykkiö rajoittuu. Röykkiössä erottuu keskuskivi, jonka ympärillä on reunakivellinen kiveys. Röykkiön halkaisija on noin 10 metriä, se on paikoin laidoiltaan tuhoutunut. Röykkiö on melko lailla kasvillisuuden peitossa ja sen keskellä kasvaa iso raita. Muiden röykkiöiden kuvaus alakohteissa.

Hietaanmetsä 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hietaanmetsä 1 sijaitsee Laihan Isossakylässä, Laihianjoen länsipuolella. Kohde on kuulunut aiemmin Mujanvainion-Hietaanmetsän muinaisjäännösalueeseen, johon kuului kolme rautakautista kalmistoa noin 500 x 700 metrin alueella (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta). Vuoden 2012 yhteydessä alue tarkastettiin ja se jaettiin suojelun helpottamiseksi seitsemään eri muinaisjäännöskohteeseen, joihin kuuluu yhteensä 19 röykkiötä. Kohteet ovat nyt nimeltään Mujanvainion-Hietaanmetsä, Mujanvainio 2, Hietaanmetsä 1, Hietaanmetsä 2, Hietaanmetsä 3, Leinoonkoski ja Huumuksenmäki.
Hietaanmetsä 1:een kuuluu viisi röykkiötä, joista Meinander on tutkinut yhden vuonna 1939. Röykkiö todettiin hautaröykkiöksi ja hautaus on ajoitettu esineistön perusteella 400-luvun alkuun.
Vuoden 2012 inventoinnin havainnot eivät aivan täsmänneet Kurt Jernin vuoden 1952 inventointihavaintojen kanssa. Ainakin alueen eteläpäässä olleet pienet röykkiöt ovat hävinneet uuden omakotitalon rakentamisen myötä tai jo aiemmin. Selkeitä hautaröykkiöiksi luokiteltavia rakenteita löytyi viisi. Niistä kolme on peräkkäin parikymmentä metriä pellon laidasta ja näistä noin 80 metriä luoteeseen on kaksi röykkiötä lisää vierekkäin. Toisen röykkiön päällä ja vieressä on myös pätkä kiviaitaa. Kaikki röykkiöt erottuvat hyvin maastossa ja alueen eteläisimmän röykkiön vieressä on uusi muinaisjäännöskyltti. Röykkiöiden tiedot ovat alakohteissa. Pääkoordinaattien kohdalla oleva röykkiö on halkaisijaltaan noin 16 metriä ja siinä on suuret keskuskivet. Välittömästi sen pohjoispuolella on seuraava röykkiö, jonka halkaisija on noin kahdeksan metriä.
Edellä mainituista etelään noin 150 metriä, hiekkatien eteläpuolella, uuden omakotitalon ja pellon välissä on peruskartassa muinaisjäännösmerkki. Tällä kohtaa ei havaittu röykkiötä, vaan matalaa, hieman katkonaista kiviaitaa noin 20 metrin matkalla tiheässä vesakossa.

Hietaanmetsä 2 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hietaanmetsä 2 sijaitsee Laihan Isossakylässä, Laihianjoen länsipuolella. Kohde on kuulunut aiemmin Mujanvainion-Hietaanmetsän muinaisjäännösalueeseen, johon kuului kolme rautakautista kalmistoa noin 500 x 700 metrin alueella (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta). Vuoden 2012 yhteydessä alue tarkastettiin ja se jaettiin suojelun helpottamiseksi seitsemään eri muinaisjäännöskohteeseen, joihin kuuluu yhteensä 19 röykkiötä. Kohteet ovat nyt nimeltään Mujanvainion-Hietaanmetsä, Mujanvainio, Hietaanmetsä 1, Hietaanmetsä 2, Hietaanmetsä 3, Leinoonkoski ja Huumuksenmäki.
Hietaanmetsä 2:ssa on vain yksi röykkiö, mutta se erotettiin omaksi kohteekseen, koska se on selvästi erillään noin 200 metriä etelään sijaitsevista Hietaanmetsä 1:n röykkiöistä. Halkaisijaltaan noin 15 metrinen röykkiö sijaitsee varttuneessa kuusikossa. Röykkiö on hieman kaiveltu, mutta suhteellisen hyväkuntoisen näköinen.

Hietaanmetsä 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hietaanmetsä 3 sijaitsee Laihan Isossakylässä, Laihianjoen länsipuolella. Kohde on kuulunut aiemmin Mujanvainion-Hietaanmetsän muinaisjäännösalueeseen, johon kuului kolme rautakautista kalmistoa noin 500 x 700 metrin alueella (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta). Vuoden 2012 yhteydessä alue tarkastettiin ja se jaettiin suojelun helpottamiseksi seitsemään eri muinaisjäännöskohteeseen, joihin kuuluu yhteensä 19 röykkiötä. Kohteet ovat nyt nimeltään Mujanvainion-Hietaanmetsä, Mujanvainio, Hietaanmetsä 1, Hietaanmetsä 2, Hietaanmetsä 3, Leinoonkoski ja Huumuksenmäki.
Hietaanmetsä 3:ssa on yksi röykkiö, jonka Meinander on tutkinut vuonna 1939 (Hietaanmetsä nro 7) ja se on ajoitettu löytöjen perusteella 500-luvulle. Röykkiö sijaitsee noin 70 metriä joesta länteen, pellon vieressä, varttuneessa sekametsässä. Röykkiön halkaisija on noin 12 metriä ja siinä on keskuskivi. Röykkiössä kasvaa koivuja ja kuusia.

Leinoonkoski (Hautapaikat)
Rautakautinen; Leinoonkoski sijaitsee Laihan Isossakylässä, Laihianjoen länsipuolella. Kohde on kuulunut aiemmin Mujanvainion-Hietaanmetsän muinaisjäännösalueeseen, johon kuului kolme rautakautista kalmistoa noin 500 x 700 metrin alueella (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta). Vuoden 2012 yhteydessä alue tarkastettiin ja se jaettiin suojelun helpottamiseksi seitsemään eri muinaisjäännöskohteeseen, joihin kuuluu yhteensä 19 röykkiötä. Kohteet ovat nyt nimeltään Mujanvainion-Hietaanmetsä, Mujanvainio, Hietaanmetsä 1, Hietaanmetsä 2, Hietaanmetsä 3, Leinoonkoski ja Huumuksenmäki.
Leinoonkosken röykkiö sijaitsee noin 70 metriä Laihianjoen itäpuolella. Omakotitalon pihamaalla on maansekainen kumpare, päällä isoja lohkareita. Melko lailla kasvillisuuden peitossa. Halkaisija noin 8 metriä. Röykkiötä ei ole tutkittu, mutta jostain lähistöltä joen tuntumasta on kivilatomuksesta löytynyt merovingiaikaisia esineitä vuonna 1873. Joen toisella puolella aivan vastapäätä on Mujanvainion-Hietaanmetsän 400-600 -luvuille ajoitettu hautaröykkiöalue.

Huumuksenmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Huumuksenmäki sijaitsee Laihan Isossakylässä, Laihianjoen ja Tampereentien itäpuolella. Kohde on kuulunut aiemmin Mujanvainion-Hietaanmetsän muinaisjäännösalueeseen, johon kuului kolme rautakautista kalmistoa noin 500 x 700 metrin alueella (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta). Vuoden 2012 yhteydessä alue tarkastettiin ja se jaettiin suojelun helpottamiseksi seitsemään eri muinaisjäännöskohteeseen, joihin kuuluu yhteensä 19 röykkiötä. Kohteet ovat nyt nimeltään Mujanvainion-Hietaanmetsä, Mujanvainio, Hietaanmetsä 1, Hietaanmetsä 2, Hietaanmetsä 3, Leinoonkoski ja Huumuksenmäki.
Huumuksenmäellä on neljä röykkiötä, joista yhtään ei ole tutkittu. Mäen päällä on kaksi massiivista röykkiötä, joille johtaa polku Kaajantien päästä, ulkorakennusten vierestä. Alue tosin kasvaa nykyisin tiheää parikymmenvuotiasta mäntytaimikkoa ja polku ei aina hahmotu kovin selkeästi.
Pääkoordinaattipisteessä oleva röykkiö 1 on luultavasti Laihian suurin rautakauteen ajoitettava silmäkivellinen röykkiö (Kurt Jern inv. v.1952, röykkiö nro 75). Keskuskiven korkeus on noin kaksi metriä ja kiveys levittäytyy sen ympärille noin 5-7 metrin säteellä, parhaimmillaan röykkiöllä on leveyttä noin 20 metriä.
Toista mäen päällä sijaitsevaa röykkiötä (röykkiö 2) Jern (1952) piti kahtena erillisenä, mutta toisissaan kiinni olevana röykkiönä. Vuoden 2012 inventoinnissa laaja kiveys vaikutti kuitenkin yhtenäiseltä ja lähes 30-metriä pitkältä.
Kaksi muuta röykkiötä ovat alempana lähempänä rakennuksia ja peltoja sekä selvästi pienempiä. Huumuksenmäen röykkiöt sijaitsevat korkeammalla kuin muut Mujanvainion-Hietaanmetsän alueen röykkiöt, jotka ovat lähempänä jokivartta noin 20-25 metrin korkeudella mpy. Koska röykkiöitä ei ole tutkittu niin ei voida sanoa, merkitseekö se, että Huumuksenmäen suuret röykkiöt ovat hieman vanhempia kuin kansainvaellus- ja merovinkiaikaan ajoitetut muut röykkiöt.

Riitapäkinmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Päkissä, noin 400 metriä Santaloukontieltä etelään Riitapäkki -nimisen viljelyaukean itäpuolella. Alueelta tunnetaan aiempien tietojen mukaan pieniä röykkiöitä yli 30 kappaletta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Peruskartan muinaisjäännösmerkin osoittamalla kohdalla havaittiin halkaisijaltaan noin 12 metriä oleva röykkiö, joka on jyrkän ja lohkareisen moreenikumpareen päällä. Röykkiön kivet ovat suuria ja röykkiö on kasattu siirtolohkareiden väliin ja ympärille. Röykkiö tunnistettiin Kurt Jernin vuoden 1952 inventoinnin röykkiöksi numero 275. Jernin kartan mukaan tästä röykkiöstä noin 50 metriä lounaaseen on pienempien röykkiöiden ryhmä, yhteensä seitsemän röykkiötä. Näitä röykkiöitä ei vuonna 2012 havaittu vaikka aluetta käytiin läpi muiltakin suunnilta. Alueen puusto vaihteli alempana kosteikolla olevasta varttuneesta kuusikosta mäellä ja sen rinteillä olevaan taimikkoon ja vesakkoon. Aluetta läpikäytäessä löytyi pieni röykkiöryhmä, yhteensä viisi röykkiötä, edellä mainitusta isosta röykkiöstä noin 100 metriä etelään olevan mäen päältä. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 3-4 metriä, tehty yleensä ison kiven viereen. Röykkiöt vaikuttavat raivausröykkiöiltä.

Pimiäkorpi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Aiempien havaintojen (ks. seuranta) a ja b alueet kasvoivat erittäin tiheää vesakkoa ja havaintojen teko oli hyvin vaikeaa. B-alueella havaittiin kaksi epämääräistä kiveystä, mahdollisesti raivausröykkiöitä. Alueen a röykkiöitä ei löydetty. Tähän alueeseen kuuluu myös peruskartan muinaisjäännösmerkki, jonka kohta tarkastettiin, mutta karttaan merkittyä muinaishautaa ei havaittu. Kyseiset röykkiöt on mainittu Kurt Jernin inventointikertomuksessa vuodelta 1952, joissa ne kuvaillaan mataliksi, halkaisijaltaan 3-4 metriä.
Molempien alueiden röykkiöt ovat aiempien tietojen mukaan olleet pieniä. Alueen maapohja on luultavasti äestetty ja röykkiöt ovat ehkä vaurioituneet ja sen jälkeen sammaloituneet ja niitä on sankan vesakon takia mahdoton löytää.

Vakkurinmetsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Noin 500 metriä Tojalantieltä etelään, Ternan koisto -nimisen peltoaukean pohjoispuolisessa metsässä on kolme röykkiöryhmää. Osa röykkiöistä on mainittu jo Kurt Jernin vuoden 1952 inventointikertomuksessa ja osa on löytynyt sen jälkeen harrastajien toimesta. Röykkiöryhmistä käytettiin aiemmin kirjaimia a-c. Vuoden 2012 inventoinnissa löytyi 24 röykkiötä ja pari muuta rakennetta kyseiseltä alueelta. Kohde jaettiin uudelleen siten, että ryhmät a ja b muodostavat kohteen Vakkurinmetsä ja ryhmä c muodostaa nyt uuden kohteen nimeltä Vakkurinmetsä 2.
Vakkurinmetsän röykkiöt sijaitsevat kuusimetsässä noin 80x350 metrin kokoisella alueella. Röykkiöitä on usein vaikea havaita, ne ovat usein matalia ja siirtolohkareiden viereen kasattuja. Röykkiöiden sijaintitiedot ovat alakohteissa.

Vanattari-Tenkkuluhta (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Aronkylässä Päkintie eteläpuolella. Peruskartassa on kohteen kohdalla muinaisjäännösmerkki. Kohteeseen kuuluu kolme röykkiöaluetta (a-c). Vuoden 2012 inventoinnissa alue b ja c erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen Vanattari-Tenkkuluhta 2:ksi, koska se sijaitsee noin 300 metriä kaakkoon.
Vanattari-Tenkkuluhdasta on merkintöjä jo Kurt Jernin inventointiraportissa vuodelta 1952. Vuoden 2012 inventoinnissa Jernin karttaa ja havaintoja verrattiin nykytilanteeseen. Jernin havaitsemia röykkiöitä ei enää maastossa erottunut. Ainoa rakenne, jonka saattoi melko varmasti tunnistaa myös Jernin kuvauksesta oli noin 18 metriä pitkä kivivalli, joka oli kasattu isompien lohkareiden väliin. Jernin kivivallin tuntumaan merkitsemiä pieniä röykkiöitä ei maastossa erottunut, lukuunottamatta hieman epämääräistä röykkiötä noin 10 metriä sen kaakkoispuolella.

Vuoruusenmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee noin 300 metriä Laihianjoen länsipuolella. Kohteen läheltä, sen itäpuolitse, kulkee Länsitie. Röykkiöt ovat metsäisellä mäellä aivan pihapiirien tuntumassa. C.F. Meinander on tutkinut yhden röykkiön vuonna 1939. Hautalöydöt ovat kansainvaellus- ja merovinkiaikaa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Melko tiheää eri-ikäistä puustoa, enimmäkseen kuusta, kasvavalta mäeltä erottui helposti kaksi röykkiötä noin 10 metrin päässä toisistaan. Meinanderin kartan mukaan kolmas röykkiö on näiden välissä, kartassa röykkiö on merkitty puoliympyrän muotoisena kivikehänä. Kaikesta päätellen kohde on saanut olla melko lailla rauhassa vuoden 1939 jälkeen.

Pikkumäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Tyllijoella, Korkiamäen ja Riitasaaren välisellä Pikkumäellä. Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan kohteesta tunnettiin 12 pientä ja matalaa kiviröykkiötä, jotka kuitenkin erottuvat selvästi. Vuonna 2012 röykkiöitä löytyi 13 noin 30x60 metrin alueelta. Ne ovat turpeen peittämiä, halkaisijaltaan 2-4 metriä ja erottuvat maastossa matalina kumpuina. Parissa röykkiössa oli kuoppa keskellä. Röykkiöt vaikuttavat raivausröykkiöiltä. Alue on lohkareista, moreenipohjaista mäntykangasta, puusto on varttunutta. Röykkiöalue rajoittuu pohjoisessa lohkareiseen rinteeseen ja muualla soistuneeseen metsään.

Peltomaan Palomäki 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Laihian Peltomaassa Keskikyläntien pohjoispuolella. Sen itäpuolella on Peltomaan Palomäen kohde ja länsipuolella Alatalo/Jätinhaudanmaa. Ne muodostavat pronssikautisen hautaröykkiö- ja asuinpaikkaryhmän. Peltomaan Palomäki 2:ssa on hautaröykkiö välittömästi tien pohjoispuolisella mäellä. Siitä noin 100 metriä koilliseen on toinen röykkiö tai pikemminkin pitkulainen kivilatomus. Lisäksi vuoden 2012 inventoinnissa Peter Holmbladin kartoituksen perusteella (ks. tutkimukset) löytyi keittokuoppa vielä edellä mainitusta latomuksesta 160 metriä pohjoiskoilliseen.

Vakkurinmetsä 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Noin 500 metriä Tojalantieltä etelään, Ternan koisto -nimisen peltoaukean pohjoispuolisessa metsässä on kolme röykkiöryhmää. Osa röykkiöistä on mainittu jo Kurt Jernin vuoden 1952 inventointikertomuksessa ja osa on löytynyt sen jälkeen harrastajien toimesta. Röykkiöryhmistä käytettiin aiemmin kirjaimia a-c. Vuoden 2012 inventoinnissa löytyi 24 röykkiötä ja pari muuta rakennetta kyseiseltä alueelta. Kohde jaettiin uudelleen siten, että ryhmät a ja b muodostavat kohteen Vakkurinmetsä ja ryhmä c muodostaa nyt uuden kohteen nimeltä Vakkurinmetsä 2.
Vakkurinmetsä 2:n röykkiöt sijaitsevat lehtipuusekametsässä, eteläisimmät ovat hakkuuaukealla. Röykkiöitä on kahdeksan kappaletta ja sijaitsevat kahdessa ryhmässä peruskartan muinaisjäännösmerkkien tuntumassa. Osa röykkiöistä on selväpiirteisiä. Röykkiöt ovat todennäköisimmin historiallisen ajan raivausröykkiöitä, mutta on mahdollista, että joukossa on esihistoriallisiakin rakenteita.

Vanattari-Tenkkuluhta 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Aronkylässä Päkintien eteläpuolella noin 300 metriä. Vanattari-Tenkkuluhta 2 on erotettu omaksi kohteekseen Vanattari-Tenkkuluhdasta vuoden 2012 inventoinnin yhteydessä, koska se sijaitsee selvästi erillään tästä, noin 300 metrin päässä. Aiemmin kohteeseen kuului kolme röykkiöaluetta (a-c).
Vanattari-Tenkkuluhta 2:n röykkiöt ovat moreeniharjanteella tiheässä taimikossa (vuonna 2012). Alueelta löytyi kuusi röykkiötä, mutta niitä voi olla enemmänkin. Röykkiöt ovat matalia, osa isojen kivien viereen kasattuja. Joukossa oli yksi selvästi kookkaampi, halkaisijaltaan noin 6 metriä.

Karrunmaa 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Karrunmaassa. Röykkiö on kahden tilan rajalla, pienellä kumpareella. Se on matala, kooltaan noin 3x6 metriä ja sen keskelle on nostettu pystyyn kivi rajapyykin merkiksi. Aiemmissa tarkastuksissa röykkiössä oli havaittu punaisia hiekkakivilaakoja, jotka voivat viitata siihen, että röykkiö olisi hauta. Vuoden 2012 tarkastuksessa röykkiö oli niin sammaloitunut, että hiekkakiveä ei näkynyt.
Röykkiön länsipuoleinen palsta kasvaa varttunutta kuusikkoa ja itäpuolinen on taimikkoa.

Tyllijoki 3 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Laihian Tyllijoella, noin kilometri Tyllijoentiestä länteen, metsäautotien läheisyydessä on aiempien tietojen mukaan röykkiöitä neljässä ryhmässä (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta). Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa ja sinne palattiin vielä vuonna 2012. Aiemmin selvästi näkynyt punaisilla hiekkakivillä peitetty latomus, josta on kuva seutukaavaliiton julkaisussa (ks. tutkimukset Miettinen 1984) ei enää erottunut maastossa lainkaan. Alueelle noussut uusi puusto ja turve/sammalpeite peittävät 1980-luvun alussa selvästi näkyneen röykkiön täysin, niin että sen sijaintia joutuu arvailemaan. Latomus kuitenkin paikannettiin pienelle kumpareelle, jossa näkyi epämääräistä kivikkoa. Muita aiemmin havaittuja röykkiöryhmiä ei löydetty.

Sahala (1000019431) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Isonkyrön, Laihian ja Ilmajoen rajalta, Vaasantien itäpuolelta, pienehköjen hiekkakuoppien reunoilta ja metsäautotieltä kvartsia, palanutta luuta ja likamaata. Paikalla on Vaasantieltä itäkoilliseen johtava metsäautotie, jonka varressa on erikokoisia hiekanottoja. Maalaji paikalla on hiekkaa. Laihian Perälän kivikautinen asuinpaikka sijaitsee kohteelta noin 420 m koilliseen. Hiekanotosta huolimatta asuinpaikka lienee vielä osittain säilynyt. Alueella ei havaittu asumuspainanteita.

Vallinmäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella, kirkonkylän mutkasta koilliseen, metsäisellä saarekkeella, maantien pohjoispuolella, kallio- ja metsämaastossa. Entisen kirkkoherran virkatalon maalla on 10 röykkiötä, joista kaksi on tutkittu vuonna 1938. Tutkituista haudoista toinen ajoittui kansainvaellusajalle, 500-luvulle ja siinä oli kaksi erillistä hautausta. Tutkituista röykkiöistä toista ei pystytty ajoittamaan. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee 6-13 metrin välillä, joissain on keskuskivi ja reunakehää.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Alueelta havaittiin kahdeksan selvää röykkiötä noin 450 x 250 metrin kokoisella alueella. Yhtä röykkiötä lukuunottamatta, röykkiöt ovat maantien pohjoispuolella. Röykkiöt on kuvailtu alakohdetiedoissa. Kohteen pääkoordinaatit ovat tietä lähimpänä olevasta röykkiöstä. Se on heti tien pohjoispuolella pienellä kumpareella tiheässä kuusikossa. Röykkiö on sammaleen peitossa, mutta erottuu selvästi.

Ainmaa-Palolakso (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen pohjoispuolella noin 2,7 km joesta, mäenkumpareilla ja metsässä, Orko-nimisen kapean peltonotkon kummallakin puolella. Notkon poikki kulkee kivirivi, "jättiläisten tie", joka on tehty poikittaisille hirsille. Tämä silta tai kivetty tie on mahdollisesti rautakautinen.
Röykkiöistä kolme on tutkittu, kaksi notkon itäpuolella (Toivo Vuorela 1937 ja Esko Sarasmo 1938) ja yksi länsipuolella (T. Vuorela 1937). Tutkituista röykkiöistä kahdessa oli iso silmäkivi. Hautaukset ovat kansainvaellusajalle ajoitettuja. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee 10-18 metrin välillä. Inventoinnissa 2012 kohteen röykkiöt tarkastettiin ja niiden sijainti mitattiin gps-laitteella. Lisäksi röykkiöiden läheisyyteen tehtiin useita koepistoja asuinpaikkajäännösten löytämiseksi. Ainoastaan muinaisjäännösryhmän itäreunalla olevan röykkiön edustalla olevalta pieneltä peltotilkulta löytyi mahdolliseen rautakautiseen asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, savitiivistettä, joissa osassa paloista on hirsi- ja oksapainanteita. Savitiivisteiden löytöpaikka on liitetty rekisterin alakohteet-välilehdelle samoin kuin röykkiöiden tiedot.

Nedervetil-Luggasbacken 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kruunupyyn, entisen Alavetelin itäosassa, Seljesin lomakylästä noin 1 km luoteeeseen. Kivinen moreenimäki, jonka laella on ryhmä pienehköjä röykkiöitä. Niistä muutamia on tutkittu vuonna 1951. Yhdessä on pysty- eli bautakivi. Tutkimuksissa ei löytöjä. Soranotto on rikkonut mäen kaakkoisosan.

Nedervetil-Luggasbacken A (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Alavetelin itäosassa, Seljesin järvestä ja lomakylästä noin 1 km luoteeseen, kivisen moreenimäen kaakkoisosassa, lounaisrinteen yläosassa. Kysymyksessä on vuonna 1985 todettu ja koekaivettu asuinpaikka, joka on pääosaksi soranoton tuhoama. Rippeitä on mahdollisesti jäljellä sorakuopan reunoilla ja kivikasojen alla. Kaivauksissa on todettu yksi suorakulmainen, kivivallin rajaama asumuksenpohja. Löytöinä mm. Pöljän-tyypin asbestikeramiikkaa.
Syyskuussa 2007 tehdyssä tarkastuksessa todettiin, että alueen kaakkoisimman hiekkakuopan reunoilla oli runsaasti kvartsi-iskoksia. Hiekkakuopan seinämien perusteella paikalta oli aivan äskettäin otettu hiekkaa. Lisäksi alueelta löytyi kaksi soikeaa painannetta, mahdollisia kodanpohjia. Näistä toinen sijaitsee vain muutama metri nyt kyseessä olevasta hiekkakuopasta, toinen hieman kauempana. Toisen painanteen pohjalla oli selvä neliömäinen kuopanne, mahdollisesti aiemmissa tutkimuksissa tehty koekuoppa?
Mäellä sorankuopan reunalla röykkiöt, kohde Kruunupyy 288 01 0002.

Päkinmäki/Franssi (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Päkinluoman itäpuolella, Päkki-Kumarla tien eteläpuolella, Franssin talon ja tien välillä, metsässä matalalla mäellä on parikymmentä röykkiötä. Röykkiöiden koko vaihtelee siten, että osa on n. 3-7 m läpimitaltaan, osa 1-2 m läpimittaisia. Isommista röykkiöissä useissa keskellä silmäkivi, muutamat on kasattu ison kiven viereen. Useita isompia röykkiöitä kaiveltu. Ei tutkittuja. Metsänhakkuussa osa röykkiöistä vaurioitunut 2000-luvun alussa.
Röykkiöt koordinaatit mitattiin gps-laitteella vuoden 2012 inventoinnissa, mutta havaintomahdollisuudet olivat huonot tiheän taimikon ja aluskasvillisuuden takia. Röykkiöitä paikannettiin 15 kpl.

Jouppila/Kylmäkorpi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Tervanevan eteläreunalla, matalan louhikkomäen korkeimmalla kohdalla, noin 200 metriä Kylmäkorven tilasta pohjoiseen. Röykkiö on läpimitaltaan 7-8 metriä ja keskeltä pengottu. Siiriäisen vuoden 1966 inventoinnissa kohde on nimellä Tuomaamäki 5, Kylmäkorpi.
Vuoden 2012 inventoinnissa todettiin, että röykkiö sijaitsee hakkuuaukiolla ja erottuu hyvin maastossa. Vaikutti, että kohde on säilynyt koskemattomana vuoden 1966 jälkeen.

Kivisaari/Purtilo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Napuen kylätiestä noin 150 itään, pellon eteläpuolella olevan kivisen kumpareen korkeimmalla kohdalla. Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa ja röykkiön todettiin olevan samassa kunnossa kuin vuonna 1966 Siiriäisen inventoinnissa.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin viisi metriä, se on matala, mutta erottuu selvästi. Puusto röykkiön tuntumassa on harvaa koivikkoa. Röykkiön sijainti poikkeaa noin 50 metriä peruskartan merkinnästä.

Iisakinkorpi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallioharjanne metsässä. Röykkiö on suurehkoista kivistä tehty, sammaloitunut, hyväkuntoinen (1966).
Tarkastus 2005: Aikaisemmin pronssi- tai rautakautisena hautaröykkiönä pidetty rakennelma vaikuttaa enemmän rajamerkiltä kuin haudalta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinissa. Röykkiön halkaisija on noin viisi metriä. Se on matala, mutta erottuu maastossa selvästi. Röykkiö on sammaloitunut ja sitä on hieman kaiveskeltu. Kyseessä voi olla Pentti Rislan vuoden 2005 tarkastuksen mukaan rajamerkki, mutta koon, muodon ja sijaintipaikan perusteella kyseessä voi olla myös hautaröykkiö.
Alue kasvaa harvaa nuorta sekametsää, maapohja on lohkareista moreenia.
Edellisestä noin 80 metriä etelään havaittiin vuoden 2012 inventoinnissa paljaalla kalliolla oleva "kivikäytävä". Kyseessä on pystyynnostetuista kivistä, suurimmat kooltaan noin puoli metriä ja pääosin muodoltaan laattamaisia, tehty puolisen metriä leveä käytävä. Kivet ovat jäkälän ja sammaleen peittämiä. Rakenteen tarkoitus jäi epäselväksi, mutta se on selvästi ihmisen tekemä.

Kapustakannanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ari Siiriäisen vuoden 1966 inventoinnin mukaan kohteessa on "aakealla metsäisellä kalliopaljastumalla kaksi hajoitettua röykkiötä, joiden halkaisijat ovat olleet noin 6-7 metriä. Ne sijaitsevat noin 15 metrin etäisyydellä toisistaan."
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Paikalla havaittiin kaksi erillistä kivikkoa. Niistä eteläisempi on kooltaan noin 25x20 metriä ja vaikuttaa pirunpellolta, johon on kaiveltu kuoppia. Osa kivikosta on jäkälän ja sammaleen peitossa, osa paljaana. Em. kivikosta noin 40 metriä pohjoiseen on pienempi kivikko, kooltaan noin 5x15 metriä, kokoa on vaikea määritellä tarkkaan, koska kiviä on levällään pitkin kalliota. Tämäkin kiveys voi olla pieni pirunpelto, mutta on myös mahdollista, että kyseessä on hajoitettu hautaröykkiö. On syytä huomauttaa, että suurin osa alueen peruskartan muinaishautamerkeistä ovat osoittautuneet pirunpelloiksi ym. luonnonmuodostumiksi.

Pilvilampi (Taide)
Historiallinen; Pilvilammen rantavedessä on siirtolohkareen vieressä pinnaltaan melko tasainen kivi, jonka yhteen kulmaan on hakattu vuosiluku 1589. Löytöpaikka on Vaasan kaupungin vesivaranto ja vedenpinta on säädelty. Vuosiluku on ajoittain veden pinnalla. Löytöpaikasta n. 450 m etelään on kiveen hakattu vuosiluku 1604 (mj-tunnus 1000013412)
Ett inhugget årtal 1589 på sten i Molnträsket.

Peltokoski (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tunnettiin aiemmin nimellä Tuomaanmäki 6 Kalliosaari. Sen nimi on muutettu lähellä sijaitsevan tilan mukaiseksi. Röykkiö on louhikkoisella mäellä Ikolan kylän Peltokosken talon koillispuolella Tervanevasta lounaaseen.
Röykkiö A sijaitsee Peltokosken talosta noin 120 metriä koilliseen. Se on kohtalaisen ehjä, läpimitaltaan noin 10 metriä, muodoltaan kekomainen ja korkeudeltaan noin 1.5 m. Sen keskellä on melko säännöllisen muotoinen "kraateri". Röykkiötä A on hieman pengottu Ari Siiriäisen vuonna 1966 tekemän tarkastuksen jälkeen ja sen keskellä kasvaa kuusi. Röykkiön ympäristössä on tehty avohakkuu v. 2015/2016.
Röykkiö B sijaitsee röykkiöstä A noin 180-200 metriä pohjoisluoteeseen, luonnonsuojelualueella. Röykkiö B on koottu kallionpaljastuman päälle ja jossain vaiheessa osittain hajotettu, mahdollisesti 1930-luvulla (ks. alakohteet -välilehti, Röykkiö B). Ilmeisesti röykkiöstä B peräisin olevia kiviä lojuu matalan kallioseinämän juurella röykkiön pohjoispuolella. Alun perin röykkiö lienee ollut pyöreä, halkaisijaltaan noin 8 m ja korkeudeltaan noin 0,5-1 m.

Niemenmaanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Niemenmaanmäki on lounais-koillissuuntainen, metsäinen moreenimuodostuma Vaasa-Seinäjoki rautatien eteläpuolella. Paikalla on viisi hautaröykkiötä, jotka sijaitsevat erillisillä kumpareilla paikallistien molemmin puolin metsässä. Röykkiöistä neljä on tutkittu vuosina 1937-38. Yhdestä röykkiöstä löytyi mm. polttamattoman ihmisruumiin jäännöksiä (pääkallo), pronssinen lintuneula, 22 lasihelmeä, pronssihelmi, 3 pientä kierukkaa ja kaksi hopealevytorvea. Tämä hautaus ajoittuu kansainvaellusajan jälkipuolelle. Kolmessa tutkituista röykkiöistä havaittiin jälkiä polttohautauksista - näistä kahdessa oli mahdollisesti pronssikautinen pronssiesine. Yhdestä röykkiöstä löytyi vain rautaveitsi, joka saattaa kieliä rautakautisesta sekundäärihaudasta tai uhrikätköstä. Niemenmaanmäen syrjästä on löytynyt myös viikinkiajan hopeinen kaularengas (KM 276).
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Röykkiöt ovat sammaloituneet ja säilyneet ilmeisesti koskemattomina 1930-luvun tutkimusten jälkeen. Röykkiöt paikannettiin GPS-laitteella ja niiden numerointi on sama kuin Vuorelan kartassa vuodelta 1937.
Haudan 5 luut on tutkittu osteologisessa analyysissä vuonna 2019.

Nyyssö (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Mäellä, Ritaalan kylätien länsipuolella on 17 matalaa röykkiötä. Röykkiöiden halkaisija on noin 3-5 metriä ja ne on usein kasattu ison kiven viereen. Vuoden 2012 inventoinnin aikana alueella kasvoi pääasiassa melko tiheää, noin 10-vuotiasta vesakkoa, joka vaikeutti havaintojen tekoa. Röykkiiöitä voi olla muutamia enemmänkin kuin mitä silloin löydettiin.
Röykkiöt sijaitsevat noin 25 metrin korkeuskäyrän tuntumassa ja vastaavanlaisia kohteita tunnetaan erityisesti Laihialta useita kymmeniä. 25 metrin korkeus edustaa rautakauden alun rantaviivaa, mutta röykkiöiden ajoittaminen yksinomaan sen perusteella ei ole luotettavaa. Todennäköisimmin kyse on raivauröykkiöistä, jotka voivat olla rautakautisiakin, mutta luultavimmin historialliselta ajalta.

Ojoonmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Seljänkankaalle vievän tien länsipuolella, Ventälän asemalta 2,6 km etelään, kivikkomäen kärjessä, kalliopaljastumalla, noin 30 metriä tieltä. Röykkiö on pitkänomainen, korkeudeltaan 60-80 cm ja se on metsänäestyksen osaksi rikkoma.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Alue kasvoi tiheää noin 30-vuotiasta puustoa, joka oli kasvanut paikalle vuoden 1979 tarkastuksen jälkeen. Röykkiössä kasvoi myös muutamia puita, muuten se vaikutti olevan samassa kunnossa kuin vuonna 1979. Kyseessä lienee pronssi- tai rautakautinen hautaröykkiö.

Poikkisaranmäki/Laskiaissaari (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee kallioperäisen mäkikumpareen itäpäässä, maantien itäpuolella, noin 18 metriä tiestä. Röykkiö on tutkittu vuonna 1939. Löytöjä kaivauksissa ei tullut esiin, mutta sen sisältä paljastui reunakiveystä, kaksi "silmäkiveä" ja mahdollinen paasiarkku. Ennen tutkimusta röykkiö oli noin 1 metriä korkea, pitkulainen ja sen pinnassa oli siellä täällä kuopanteita. Kaivausten jälkeen röykkiö on noin 20 x 8 metriä laaja.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa ja sen todettiin säilyneen ennallistetussa muodossaan kauniisti sammaloituneena. Röykkiö on vain 15 metriä tien itäpuolella.

Pitkäkorpi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Isokyrön Luomasessa, Laurinlakson eteläpuolella olevalla Kalkkikalliolla. Pitkäkorven talo on noin 250 metriä koilliseen ja lähin tie kulkee talon eteläpuolitse. Alue, jolla röykkiö sijaitsee on kumpuilevaa maastoa, Maaperä on moreenia ja sitä täplittävät kalliopaljastumat, jollaisella röykkiö on. Vuoden 2012 inventoinnin aikana paikalla kasvoi varttunut männikkö.
Röykkiö (aiemmissa tiedoissa röykkiö A) on kooltaan noin 9 x 5 metriä, sammaloitunut ja sitä on kaiveltu keskeltä. Se erottuu maastossa selvästi. Tästä röykkiöstä noin 60 metriä koilliseen on aiempien tietojen mukaan hajoitetun röykkiön pohja (röykkiö B). Vuoden 2012 inventoinnissa pohjakiveystä ei voitu varmuudella erottaa, sillä hajanaisia kiviä oli siellä täällä maastossa.

Palojenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Valtaalan kylätien varrella, sen itäpuolella, tiestä noin 50 metriä, Seinäjoki-Vaasa rautatien eteläpuolella, kalliomäellä. Paikalla on pohjois-eteläsuunnassa kolme erillistä kohoumaa, joissa kunkin huipun länsireunalla on röykkiö. Pohjoisimman ja eteläisimmän röykkiön etäisyys toisistaan on yli 200 metriä. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan noin 13-10 metriä ja kaikkia on kaiveltu. Röykkiöitä ei ole tutkittu.
Syyskuussa 2010 pohjoisimman röykkiön koillis-itäpuolella noin 10 metrin etäisyydellä oli tehty maansiirtotöitä liittyen rakennuspaikan valmisteluihin. Maastotarkastuksessa todettiin, että maansiirrossa ei ollut loukattu kahden metrin suojaetäisyyttä muinaisjäännöksen näkyvistä reunoista. Samassa yhteydessä havaittiin, että alueen kahden lounaisimman tai eteläisimmän röykkiön välillä on tasaista kivetöntä aluetta, jossa on huomioitava asuinpaikan mahdollisuus. Tulevat suojelutoimet on syytä painottaa erityisesti näiden kahden röykkiön välimaastoon.
Kohde tarkastettiin myös vuoden 2012 inventoinnissa. Röykkiö 1 on uuden omakotitalon eteläpuoleisella kumpareella, talon pihapiirin tuntumassa, mutta eri palstalla. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja siinä kasvaa harvennettavaa nuorta männikköä. Röykkiö 2 on tästä lounaaseen 60 metriä, halkaisija on noin 13 metriä ja sitä on kaiveltu. Röykkiön ympäristö kasvaa tiheähköä nuorta männikköä. Röykkiö 3 on edellisestä 250 metriä lounaaseen ja aikalailla vastaavan kokoinen. Tämänkin röykkiön ympäristö kasvaa noin 30-vuotiasta männikköä.

Vainio-Praski (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aiemman kuvauksen mukaan: "Kohde sijaitsee koillis-lounaissuuntaisella pitkulaisella moreenimäellä, Ritaalan kylätien ja Naarajoen länsipuolella. Mäen laella on matala röykkiö, jonka keskellä on iso lohkare. Röykkiö on pyöreä ja läpimitaltaan noin 5-6 metriä. Paksun varputurpeen takia se on maastossa vaikeasti havaittavissa."
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Siiriäisen kuvauksen mukaista röykkiötä ei varmuudella voitu tunnistaa, se vastasi lähinnä yhtä luonnonmuodustumaksi tulkittavaa kivikkoa. Sen sijaan alueelta löytyi neljä pientä röykkiötä isojen kivien vierestä. Röykkiöiden halkaisija on noin kaksi metriä, kahdessa niistä on kuoppa keskellä. Kyse lienee raivausröykkiöistä. Lisäksi mäen eteläosassa havaittiin mahdollinen rakennuksen pohjakiveys, noin 3x3 metriä.

Rinta/Allistenmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian rajan lähellä, Ritaalan-Naarajoen kylätien lounaispuolella, Naarajoen itäpuolella, louhikkoisella moreenimäellä. Kumpareen laella on kolme röykkiömäistä rakennetta. Ne ovat kehämäisiä, läpimitaltaan 5-3 metriä, isoista lohkareista koottuja.
Vuoden 2012 inventoinnissa todettiin, että alueella on tehty hakkuu ja se kasvoi vesakkoa ja heinää, mutta rakenteet ovat säilyneet vahingoittumattomina. Röykkiöt ovat melko erikoisia ollakseen hautaröykkiöitä. Ilmeisesti niissä on tavoiteltu kantikasta muotoa ja keskikohdassa ei ole ollut kiviä ollenkaan.Lähinnä näyttäisi, että 1-1,5 metriä halkaisijaltaan oleva keskiosa on ympäröity kivivallilla. Rakenteiden leveys kaikenkaikkiaan on noin 2,5-3 metriä. Rakenteet muistuttavat ehkä ennemminkin jonkinlaisen pienen rakennuksen ta kellarin perustaa. Niiden luonteen ja iän selvittäminen vaatisi kaivaustutkimuksia.

Sikosalo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aiempien tietojen mukaan kohde on"Metsäalue Isonkyrön ja Vöyrin rajan lähellä. Suurten lohkareiden ympärillä kivikasoja, osa ison kiven ympärillä, osa ilman "keskuslohkaretta". Röykkiöt ovat matalia ja sammaloituneita; osa on mahdollisesti luontaisia, osa ihmistyötä. Lukumäärää ei mainita."
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Alue kasvaa tiheää puustoa ja on hyvin lohkareista. Alueelta löytyi yksi röykkiö, halkaisija noin 3 metriä ja keskellä kuoppa. Röykkiössä on muovinen pieni muinaisjäännöskyltti. Havaittiin myös pari muuta kiviröykkiötä, mutta ne kaikki vaikuttavat raivausröykkiöiltä.

Rapakkojenkallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Ylipään nuorisoseurantalosta (Valtaalantie 103) noin 100 m kaakkoon Rapakkojenkallio-nimisellä kallioalueella, Kyrönjoen eteläpuolella. Kohde on välittömästi pururadan pohjoispuolella avokallion reunalla.
Paikalla on oletettu olevan käräjäkivet, mutta toukokuussa 2006 tehdyssä maastotarkastuksessa voitiin todeta, että kysymyksessä on selvästi muinaishauta, josta on poistettu pintakiveys (kallio on tunnettu mestauspaikka, hirsimäki). Jäljellä ovat suuret pohjakivet ja silmäkivi. Varsinkin röykkiön eteläreunalla on suurten kivien muodostamaa reunakehää vielä selvästi näkyvissä. Haudan koko on pohjois-eteläsuunnassa 7,5 metriä ja länsi-itäsuunnassa 6,5 metriä. Ennen pintakivien poistamista hauta on ollut selvästi Kyrönjoelle näkyvällä hallitsevalla paikalla.
Kysymyksessä on mitä ilmeisemmin paikka, josta on vuonna 1920 löydetty merovinkiajan aseita, kaksiteräinen miekka ja keihäänkärki. Aseiden on väitetty löytyneen maansekaisesta röykkiöstä rotkosta, joka sijaitsee Rapakkojenkallion länsipäässä kahden kallion väliin jäävällä alueella.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa ja sen todettiin olevan yllä mainitun mukaisessa kunnossa. Siinä on myös uusi muinaisjäännöskyltti.

Saarenkallio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjokirannasta noin 4 km pohjoiseen, Hietakunnaksen talosta noin 200 metriä luoteeseen, Saarenkallion kaakkoispäässä. Kalliolla ja metsämaastossa on 4-6 röykkiötä. Alempana moreenirinteessä on ainakin kolme, ympäristöstään selvästi erottuvaa röykkiötä ja muutama epäselvempi; ylempänä kalliolla on muutama hajanainen röykkiö, joita on pengottu.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Alempana metsässä olevat röykkiöt ovat ennemminkin latomuksia. Ne ovat ilmeisesti ainakin osittain kallion päälle kasattuja, sammaleen peittämiä ja sulautuvat maastoon. Tarkkaa kokoa on vaikea määritellä, halkaisija kaikissa kolmessa on ainakin 6-7 metriä. Alue kasvaa varttunutta havupuustoa.
Mäen päällä, kalliolla, on myös selvä röykkiö, jonka halkaisija on noin viisi metriä. Kiveystä lienee pengottu, koska sen keskeltä häämöttää peltisen ämpärin pohja, melko syvällä kiveyksen sisässä. Röykkiöstä noin 40 metriä pohjoiseen on kallion päällä myös hajanaista kiveystä.

Kinnari (1000021818) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 4,5 kilometriä Orisbergistä etelään Åbergintien itäpuolella, laakean mäen laella. Orisberginjoki kulkee noin 500 metriä itäpuolitse. Röykkiö on halkaisijaltaan noin seitsemän metriä ja matala, mutta erottuu maastossa selvästi. Röykkiön keskiosa on kaiveltu, siinä kasvaa kaksi kuusta. Alue on kivistä moreenia ja se puusto on varttunutta männikköä.
Röykkiö sijaitsee 62,5 metrin korkeudella meren pinnan yläpuolella. Sijaintikorkeus edustaa kivikautista rantalinjaa, samoin itäpuoleiset peltoaukeat ja jokiuoma ovat noin 47-48 m mpy ja rantavaiheeltaan myöhäiskivikautinen. Vastaavat röykkiöt kuuluvat yleensä pronssi- tai rautakaudelle. On myös mahdollista, että kyseessä on myöhäisempikin rakennelma. Röykkiön ikä voidaan ehkä selvittää kaivaustutkimuksin.
Kyseessä on vanhalla muinaisjäännöskyltillä merkitty röykkiö, josta ei ollut ennen vuoden 2012 inventointia rekisteritietoa.
22.5.2019 todettu luonnonkivikko, johon on raivattu eräsuoja. Keskustaa on pengottu myöhemminkin ja se on nyt epämääräinen kahdeksikko. Vastaavia kivikkoon raivattuja väliaikaisia säänsuojia tunnetaan tyypillisesti Pohjanmaan saaristosta, esimerkiksi Kvevlax-Övre Hamnskäret. Ympäröivä metsäalue on sekin kivistä, mutta kivet kooltaan metriluokkaa toisin kuin kohoumalle rajoittuvat pienemmät ja nostettavissa olevat kivet. Raivattua alaa ympäröivä kiviaines ja sijainti pienellä kohoumalla luovat röykkiömäisen vaikutelman, mutta pienikokoisempien kivien muodostama pelto jatkuu kiistatta ”röykkiön” ulkopuolella. Välittömästi kivikon luoteispuolella eli Åbergintien suuntaan on kaksi pientä kartiomaista rakkakuoppaa, jotka ovat ilmeisen koskemattomia. Saariston vastaavat kohteet huomioiden on tukikohdan todennäköinen ikä keskiaikainen tai nuorempi.

Poikkisaransaaret 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa, koska peruskartassa on muinaisjäännösmerkki, mutta muinaisjäännösrekisterissä ei ole mainintaa kohteesta. Kohteesta löytyi kolmetoista röykkiötä, joista yhtä oli muokattu rajamerkiksi.
Suosaarekkeella olevat röykkiöt ovat halkaisijaltaan 3-4 metriä ja ne on kasattu isojen kivien viereen tai kivien väliin, yhdessä röykkiöistä on kuoppa keskellä. Röykkiöt sijaitsevat kumpareella, joka noudattelee 25 metrin korkeuskäyrää, joten kysymys voi olla rautakautisista hautaröykkiöistä, mutta on myös mahdollista, että röykkiöt ovat myöhempiä raivausröykkiöitä.
Suo on metsitetty ja moreenikumpare kasvaa varttunutta sekametsää.

Poikkisaransaaret 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Tervanevan itäosassa Poikkisaransaarista pohjoisemmalla. Poikkisaransaaret 1 sijaitsee noin 200 metriä etelään.
Suosaarekkeen pohjoisosassa, rajalinjan tuntumassa on röykkiö, jonka halkaisija on noin viisi metriä. Se on kasattu suuren lohkareen tai kallionpaljastuman itäpuolelle. Röykkiö erottuu maastossa selvästi, korkeus on vajaa metri. Se on sammalen peittämä ja inventointihetkellä vuonna 2012 alue kasvoi varttunutta sekametsää. Röykkiöstä löytyi metallinen muinaisjäännöskyltti, joten kohde lienee aiemmin tunnettu, vaikka siitä ei ole mitään merkintää mj-rekisterissä. Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa peruskartan muinaisjäännösmerkinnän takia. Kyseessä voi sijaintikorkeutensa ja kokonsa perusteella olla hautaröykkiö.

Kärjenpää (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Isonkyrön Ulvilassa, kalliomäen päällä. Kohde käytiin tarkastamassa vuonna 2012 siinä olleen peruskartan mj-merkinnän takia, koska siitä ei ollut aiempia tietoja.
Peruskarttamerkin osoittamalla paikalla on kivirakennelma. Se koostuu matalista kivivalleista, jotka muodostavat soikean rakenteen, jonka koko on noim 8x5 metriä. Kyseessä voi olla purettu hautaröykkiö. Alueen kallioperä lohkeilee helposti ja sitä on voitu louhia röykkiön lähistöltä, sillä siellä täällä on näkyvissä teräviä kiviä. Röykkiön kivet ovat kuitenkin pääasiassa pyöristyneitä.
Edellisestä 40 metriä eteläkaakkoon on kallion päällä matala kiviröykkiö, halkaisija noin viisi metriä. Kiviä on hajallaan hieman laajemminkin. Kyseessä voi olla hajoitettu hautaröykkiö. Sijaintikorkeutensa perusteella rakenteet ovat pronssikautisia, mutta niiden luonne ja ajoitus ovat epävarmoja.

Kaaminmäki/Hiisimäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella, Pohjankyröntien varrella, Napuen taistelun muistomerkistä noin 20 m itään, muistomerkin itäpuolitse kulkevan polun varrella metsikössä tasaisella maaston kohdalla. Paikka on pieni kohouma, mistä maasto laskee etelään entisille peltosaroille. Puusto on varttunutta kuusimetsää, aluskasvillisuutena on mm. nokkosta ja vattua. Maalaji on hiekkaa/hietaa. Lounaispuolella on aikaisemmin virrannut Kyrönjoen vanha uoma ennen Perttilän riippusillan kohdalla olleen kosken perkausta.
Röykkiön tutkimuksissa vuonna 1937 löytyi runsaasti esineistöä. Jäljellä oleva haudan pohja on yli 10 m halkaisijaltaan. Hautaraunion silmäkivestä 26 metriä hieman eteläkaakkoon on löytynyt rautakautinen putkikirves (KM 9954). Äyräpää suoritti vuonna 1934 putkikirveen löytöalueella koekaivauksen, jossa löytyi kuonaksi palanutta maata jäännöksenä läheisestä vanhasta tervahaudasta. Tervahaudasta olisi tuolloin ollut vielä osa jäljellä Rinta-Taipaleen talon piha-aitauksen sisäpuolella (ks. kohde 33 Ventälä-Rintataipale). Kuonankappaleita esiintyi Äyräpään mukaan runsaasti Napuen muistomerkin ympäristössä.
Ehdotus suoja-alueeksi: 2 m röykkiön reunoista.
Vuoden 2012 inventoinnissa kohde tarkastettiin ja todettiin sen olevan yllä mainitun mukaisessa kunnossa. Kohteeseen asennetaan opastaulu vuoden 2012 aikana SKAIK-projektin toimesta ja samalla tehdään hoitotoimenpiteitä.

Alhonmäki-Pahamäki (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Rekilän ja Savilahden/kirkonkylän mailla, luode-kaakkosuuntaisen Alho-nimisen viljelysaukean itäreunalla, loivalla länsi-lounaisrinteellä, kivikkoisen matalan mäenlaen alapuolella. Alueelta tunnetaan 12 hautaröykkiöitä sekä asuinpaikkajäänteitä neljästä kohdasta röykkiöiden lähialueilta (inventointi 1997, tielinjasuunnitelmaan liittyen). Hautaröykkiöistä on tutkittu kaksi vuonna 1939 ja rippeet yhdestä haudasta vuonna 1917. Löydöt ovat kansainvaellus- ja merovinkiaikaa. Hiekanotossa on välialueista osa tuhoutunut; yksittäin löytyneet esineet, mm. B-tyypin miekka ja pyöreälakinen kilvenkupura viitannevat myöhäismerovinkiaikaiseen hautaan/polttokalmistoon.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa ja kohteen röykkiöiden kuvaukset ja paikkatiedot on lisätty alakohteisiin. Pääkoordinaatti osoittaa vuonna 1904 Hackmanin tutkimaa röykkiötä alueen keskiosassa.

Esantönkkä-Kurkunmäki-Mäkihaka (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella, Kalsilan viljelysaukean reunassa, kolmella mäenkumpareella, tönkällä, kapean, metsän sisällä olevan peltotilkun ympärillä.
Kohteesta tunnetaan röykkiöitä, jotka ovat suurin osa on vaikeasti havaittavissa, ja rautakautinen asuinpaikka-alue.
Esantönkkä ja Mäkihaka tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa ja Kurkunmäki tarkastettiin vuonna 2007, jolloin äestetyltä alueelta löytyi laaja asuinpaikka. Asuinpaikkoihin liittyvää aineistoa löydettiin kolmesta eri kohdasta. Löytöinä saatiin runsaasti keramiikkaa, savitiivistettä ja rautakuonaa. Mäeltä on löytynyt vuonna 1890 Korkeavuoren rinteeltä, ison maakiven halkeamasta C-tyypin rautakirves ja vuonna 1933 samanlainen kirves sekä pronssinen rannerengas pellosta (KM 9955:1-5).
Mäkihaan röykkiöissä ei erotu kasattuja kiveyksiä, vaan lähinnä epämääräiseltä näyttävää kivikkoa, joka on jäänteenä röykkiön pohjakiveyksestä. Ne olivat hankalasti havaittavissa jo vuonna 1939 tutkimuksia tehtäessä. Röykkiöt on merkitty peruskarttaan. Röykkiöistä vain yksi, luoteisimman ryhmän Mäkihaan röykkiö 130a, on tutkittu vuonna 1939. Se on kooltaan noin 18 x 12 m, siinä on iso silmäkivi ja reunakehää muistuttavaa latomusta; esineistö on 400-luvulta, ilmeisesti useita hautauksia.
Esantönkän röykkiöitä yritettiin paikallistaa vuoden 2012 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan haudat ovat matalia ja kooltaan 15 x 15 m ja 12 x 12 m. Peruskarttamerkkien kohdalta ei löydetty mitään merkkejä haudoista, sen sijaan kaksi mahdollista hautaröykkiötä löytyi peruskarttaan merkityistä haudoista pohjoiseen olevien kahden 20 metrin korkeuskäyrän kumpareen itäreunoilta. Itäisempi röykkiöistä on lähellä peltoa. Molemmat röykkiöt ovat melko matalia, niiden kokoa on vaikea määritellä.

Kullahanmäki-Heikinluhdanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikka on Kyrönjoesta noin 1 km länteen, Kuuttilan kylän länsipuolella, viljelysten reunalla. Kahdella vierekkäisellä moreenimäellä on hautoja: Kullahanmäellä 4 ja Heikinluhdanmäellä 7 röykkiöhautaa, joista viimeksi mainitulla olevista yksi (no 20) on tutkittu vuonna 1939.
Tutkittu hauta oli kooltaan 12 x 11 metriä, vain pohjakivet olivat paikoillaan, esineistö on 300-luvulta jKr. Tutkimattomien hautojen läpimitta vaihtelee 13-8 metrin välillä.
Vuonna 2007 Tervajoen osayleiskaava-alueen inventoinnin yhteydessä paikalle tehtiin muutamia koepistoja, mutta kuopista ei löytynyt mitään. Paikoin maaperä vaikutti kuitenkin olevan mahdollisesti värjäytynyttä. Inventoijan mukaan potentiaalisinta aluetta olisi Kullahanmäen länsisyrjä, jossa on sopivia tasanteita.

Köhkerö (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee noin kolme kilometriä Tervajoelta etelään, Pihlajamäen itäosassa, Köhkerö -nimisen peltoalueen eteläpuoleisella mäenharjanteella. Aiempien tietojen mukaan alueella on 12 pientä röykkiötä, joista osa on koottu isojen kivien viereen. (Miettinen 1997).
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa ja kohteesta löytyi kaksi pientä, mutta selvää röykkiötä ja joitakin epämääräisiä kiveyksiä. Alueella voi olla niitä muutama enemmänkin. Todennäköisesti kysymys on historiallisen ajan raivausröykkiöistä.

Palomäki (942010001) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Hyyriän kylän takamailla, Kyrönjoesta noin 3 km pohjoiseen, kallioisilla, metsäisillä mäillä, Nisunevan viljelystilkkujen reunoilla. Noin 250x300 metrin alueella on kuusi röykkiötä. Neljä niistä on metsäautotien tuntumassa ja kaksi peltoaukean eteläpuoleisessa metsässä. Röykkiöt ovat suuria, läpimitaltaan 10-20 metrin välillä, joissain on iso keskuskivi, muutamissa on reunakehää näkyvissä. Vuonna 1939 tutkittiin kaksi hautaa, joissa molemmissa oli keskellä iso silmäkivi. Hautaukset olivat kansainvaellusaikaa. Useita tutkimattomia on pengottu.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Pääkoordinaatit korjattiin osoittamaan läntisintä röykkiötä, joka on tutkittu vuonna 1939. Röykkiön on halkaisijaltaan noin 12 metriä, se on matala, mutta erottuu kuitenkin selvästi. Röykkiö on kasattu silmäkiven ympärille. Kohteen muut röykkiöt paikannettiin ja ne on kuvailtu alakohteissa. Alueen röykkiöt muodostavat hienon kokonaisuuden.
Aiemmin samaan muinaisjäännöskohteeseen kuuluneet Pahamäen röykkiöt ja Riihikydönmäen röykkiö irrotettin omaksi kohteekseen, Pahamäki ja Riihikydönmäki. Kyseiset röykkiöt sijaitsevat selvästi erillään Palomäen röykkiöistä.

Ristimäki (942010008) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella, Ristimäki -nimisen mäkialueen pohjoiskärjessä, viljelysaukean itälaidalla. Matalalla mäentöyräällä on tutkimaton hautaröykkiö, jonka koko on noin 18 x 18 metriä. Sen keskellä on iso maakivi, jonka korkeus on noin 1 metri. Haudasta noin 10 metrin päässä sijaitsevan hiekkakuopan reunasta on löytynyt vuosisadan (1800/1900) vaihteessa muinaisesineitä (KM 3996, 4074), mahdollisesti tuhoutuneesta haudasta. Esineet ovat merovinkiajan keskivaiheilta.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Röykkiö on matala ja laaja, jotakuinkin em. mittojen kokoinen, sitä on kaiveltu ja siitä on ilmeisesti otettu useasta kohdin kiviä. Röykkiö ympärillä näkyy sen molemmin puolin sammaloituneet hiekkakuopan reunat. Kuoppa on ollut matala kotitarvekuoppa. Nyt alue kasvaa varttunutta kuusikkoa. Röykkiön eteläpuolitse kulkee kunnostettu ulkoilureitti ja sen vieressä on penkit ja pöytä sekä muinaishauta-kyltti.
Inv. 2022: Aikaisempien kuvausten mukainen.

Ojamäki (942010013) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ojamäen röykkiökalmisto sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella, Hiirikosken pohjoispuolella, noin 800 m pohjoiseen koskesta, viljelysten keskellä olevalla mäellä. Ojamäellä, Vuolteen talon pihapiirissä on kaksi röykkiötä, jotka on tutkittu vuosina 1937 ja 1938. Haudat ovat kooltaan noin 13 x 14 metriä ja 9 x 9 metriä, molemmissa on keskellä iso silmäkivi ja isommista kivistä tehty reunakehä. Molemmista on myös otettu kiviä aikoinaan muihin tarkoituksiin. Hauta I ajoittuu kansainvaellusaikaan, hauta II merovingiaikaan.
Kohde tarkastettiin vuoden 2007 inventoinnissa. Pihapiirissä olevasta röykkiöstä näkyi vielä silmäkivi. Toinen röykkiöistä on noin 50 metriä rakennuksista itäkoilliseen, melko tarkalleen peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla.

Linnanpelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsi-lounaispuolella, lähellä Laihian rajaa, Linnainpellot -viljelysalueen länsipuolella, tien pohjoispuolella mäen rinteessä. Osa röykkiöistä on sorakuopan partaalla ja osaksi sortuneita. Pääosa ryhmän haudoista on Rekilän kylän maalla, muutama Kuuttilan maalla. Yksi hauta on tutkittu (no 8) ja yksi on Pukinmäen etelärinteellä (Pukinmäki I). Edellinen on kansainvaellusaikainen, jälkimmäinen mahdollisesti merovingiaikaa. Tutkimattomat haudat ovat läpimitaltaan 6-16 metrin välillä, useissa on iso silmäkivi. Useimpia on pengottu.
Vuonna 2007 Tervajoen osayleiskaava-alueen inventoinnin yhteydessä löytyi alueelta koekuopista myös asuinpaikkalöytöjä; tummanharmaata likamaakerrosta sekä palanutta luuta ja savea. Mitä ilmeisemmin paikalla on asuinpaikka ainakin röykkiöiden 8 ja 9 välisellä alueella, tasanteella.

Linnanpelto S (Hautapaikat)
Rautakautinen; Vähänkyrön lounaisosassa, Laihian rajan tuntumassa, Linnanpellon röykkiöistä (942 01 0015) noin 150 m etelään, pitkänomaisella mäellä on kolme tutkimatonta, suurta hautaröykkiötä, läpimitaltaan noin 10 metriä. Kaikkia kolmea on pengottu. Nämä röykkiöt ovat jo Aspelinin vuoden 1896 inventoinnissa mukana (nrot 1-3).
Näistä noin 200 metriä länteen on yksi noin 8 x 10 metrin laajuinen röykkiö, joka on tutkimaton ja pengottu (röykkiö 3a). Tästä röykkiöstä noin 30 metriä länteen lähellä tietä on yksi pienempi röykkiö (röykkiö 3b) ja tien pohjoispuolella vielä yksi röykkiö, jossa on isoja kiviä ja se on muodoltaa epäselvä (röykkiö 3c). Näitä ei ole mainittu Aspelinin inventoinnissa.
Alueen maaperä on moreenia ja harjanteet ovat melko lohkareisia. Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa jolloin alue kasvoi varttunutta kuusikkoa. Röykkiöt olivat paikoin puuston, pensaikon ja ruohikon peitossa. Linnanpellon ja Linnanpelto S muodostavat kuitenkin hienon kokonaisuuden ja sopisi hyvin käyntikohteeksi. Vuoden 2012 inventoinnissa röykkiöt paikannettiin gps-laitteella ja ne lisättiin alakohteiksi.

Marjamäki (1000000068) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähänkyrön pohjois-luoteisosassa, Vöyrin rajalta noin 2 km lounaaseen, Karjannevan viljelysaukean itäreunalla, Palomäen rautakautisista hautaröykkiöistä (942 01 0001) runsaat 600 m pohjoiseen, Marjamäen länsirinteellä, viljelysten lähellä. Peruskartalle on merkitty kolme röykkiötä, joista kaksi on vierekkäin Marjamäen länsirinteen alaosassa, kolmas Huumansaarella näistä länteen vajaat 300 m.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Marjamäen lounaisrinteellä olevista röykkiöistä eteläisempi on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja sammaloitunut. Röykkiö erotttuu selvästi ja sijaitsee peruskartan osoittamassa kohdassa. Tästä noin 80 metriä pohjoiskoilliseen on halkaisijaltaan noin 12 metriä oleva röykkiö, jossa on keskellä silmäkivi, joka ei nouse röykkiön pintaa korkeammalle. Röykkiö on noin 40 metriä pohjoisempana kuin peruskartan muinaisjäännösmerkki.
Huumansaarella oleva röykkiö erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen (Huumansaari), koska se sijaitsee selvästi edellä mainituista erillään.

Huumansaari (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähänkyrön pohjois-luoteisosassa, Vöyrin rajalta noin 2,5 km lounaaseen, Karjannevan viljelysaukean pohjoisreunalla olevalla metsäsaarekkeella. Kohde kuului aiemmin Marjamäki-Huumansaaren kohteeseen, joka sijaitsee noin 250 metriä itään. Kohde erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen vuonna 2012.
Huumansaaren röykkiö on halkaisijaltaan noin 12 metriä. Se on matala ja siinä on silmäkivi, jonka tuntumasta röykkiötä on kaiveltu. Metsäsaareke on avohakattu muutamia vuosia sitten ja kasvaa nyt vesakkoa ja ruohoa. Alueen maaperä on moreenia.

Pahamäki (1000022001) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähänkyrön Hyyriässä, Pahamäellä. Kohde erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen Palomäki-nimisestä kohteesta vuonna 2012, koska se sijaitsee selvästi erillään tästä.
Röykkiöitä on kolme kappaletta ja ne sijaitsevat noin moreeniharjanteella. Alue kasvaa varttunutta kuusikkoa ja röykkiöissä kasvaa myös puita. Kohteen pääkoordinaatit osoittavat keskimmäiseen kolmesta röykkiöstä. Röykkiö on Aspelinin vuoden 1896 inventoinnin mukaan nro 42. Röykkiö on suuri, korkeus toista metriä ja sen halkaisija on noin 14 metriä, keskellä on silmäkivi. Tästä noin 30 metriä etelään on röykkiö 42b, jota jostain syystä ei ole erikseen mainittu Aspelinin inventoinnissa. Tämä röykkiö on selvästi matalampi, mutta läpimitaltaan kuitenkin noin 10 metriä. Se on puuston katveessa. Röykkiöstä 42 noin 70 metriä luoteeseen on röykkiö 43, jonka halkaisija on noin 10 metriä. Röykkiöiden paikkatiedot ovat alakohteissa.

Riihikydönmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähänkyrön Hyyriässä, Pahamäellä. Kohde erotettiin omaksi muinaisjäännöskohteekseen Palomäki-nimisestä kohteesta vuonna 2012, koska se sijaitsee selvästi erillään tästä.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin 10 metriä ja matala. Se erottuu kuitenkin maastossa selvästi pienen maastonkohouman päällä. Tarkastushetkellä vuonna 2012 röykkiössä kasvoi kolme varttunutta mäntyä ja röykkiö oli sammaloitunut. Kyseessä on todennäköisesti rautakautinen hautaröykkiö.

Kvevlax-Övre Hamnskäret (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kvevlaxin Södra Jungsundetissa, Kaukaluodon/Köklot Norrskatin venesatamasta noin 2 km koilliseen on Övre Hamnskäret. Sen huipulla noin 12-13 m mpy on itä-länsisuuntainen kivirakka. Sen länsipäässä on osaksi metsittyneellä alueella kivirakenteita: kaksi kuopannetta, joiden läpimitta on noin pari metriä. Toinen on maljamainen ja pyöreä; toinen on soikio ja vallin ympäröimä. Rakan huipulla on kivikkoon raivattu majanpohja, jossa kasvaa iso mänty ja kuusta, ja siitä itään on kaksi rakkakuoppaa, joiden läpimitta on noin pari metriä. Rakassa on lisäksi muutamia pieniä kuopanteita. Yhtä rakkakuopista on pengottu.
Kysessä on todennäköisesti keskiaikainen hylkeenpyyntiin liittyvä asuinpaikka.
Avokivikon itäreunan ohi, aivan siihen kiinni, on joulukuussa 2012 tehty Mjösundiin kääntyvä tie.

Fronkantie (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laihian Kasinkylässä Tampereentien itäpuolella Fronkantien tuntumassa. Kempinneva on heti kohteen itäpuolella ja Koturinkorpi siitä pohjoiseen. Vuonna 2011 paikalla käytiin tarkastamassa laserkeilausaineistossa havaittu mahdollinen rakenne ja tällöin todettiin, että varttuneessa kuusikossa sijaitsee kaksi rakennuksen pohjaa, kiviaita ja raivattuja kivikasoja. Kyseessä on historialliseen aikaan kuuluva torpan paikka pihapiireineen. Kohde on säilynyt hyvin. Torpanpaikkaa ei löytynyt 1700-1800 -luvun historiallisista kartoista.
Kohde tarkastettiin uudelleen vuonna 2013, jolloin rakenteet paikannettiin gps-laitteella ja kohde lisättiin muinaisjäännösrekisteriin.
Kohde tarkastettiin kesäkuussa 2024 suunniteltujen avohakkuiden vuoksi. Kohteen eteläpuolelta löytyi kellarin jäännös. Kohdetta ei ole merkitty vuosien 1903 ja pitäjänkarttoihin. Vuoden 1948 ilmakuvassa kohteen luoteisreunassa erottuu pieni aukea metsän keskellä, mahdollisesti vanha pihapiiri. Rakennuksia ilmakuvassa ei kuitenkaan erotu. Torppa vaikuttaa autioituneen 1900-luvun alkuun mennessä.

Pääkköönmäki-Vuorenmaa (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kyrönjoen itäpuolella, Perkiön kylässä, jokivarren viljelysaukean itäpuolella on metsäinen ja kallioinen kylämäki, Pääkköönmäki, jolla on noin 300 x 450 metrin alalla 13 hautaröykkiötä ja mahdollinen polttokalmisto. Mäeltä runsaat 100 metriä koilliseen erillisellä matalalla mäenkumpareella on yksi röykkiö, Vuorenmaa. Pääkköönmäen haudoista on tutkittu kuusi vuosina 1906, 1916, 1929. Löydöt ovat noin 300-500-luvuilta jKr ja harvinaisimpana löytönä on Etelä-Italian Capuassa ensimmäisellä vuosisadalla valmistettu pronssinen viinikauha.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Alueella ei havaittu yhtään selkeää röykkiötä, todennäköisesti röykkiöiden kivet on aikojen kuluessa käytetty rakentamiseen. Kahdessa peruskartan osoittamassa muinaisjäännösmerkin kohdassa havaittiin mahdollista röykkiön pohjakiveystä (nrot 132 ja 133). Pääkköönmäen muinaisjäännösalueen aluerajaus on laaja, koska alueella on todennäköisesti myös rautakautinen asuinpaikka. Alueella olisi syytä tehdä tarkkuusinventointi asuinpaikan ja hautaröykkiöiden tarkkojen rajojen ja lukumäärän selvittämiseksi.

Salli-Ojapalo (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kyrönjoen länsipuolella, Vähänkyrön kirkonkylästä lounaaseen, Laihian rajalta noin 2,1 km luoteeseen, Varsinevan - Ojapalon viljelysaukean kaakkoisreunalla, Kirstinojan varressa, metsäisessä, matalassa niemekkeessä on kaksi huomattavan suurta siirtolohkaretta, joiden laella on kuppimaisia syvennyksiä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Kaksi isoa siirtolohkaretta ovat varttuneessa sekametsässä noin 40 metrin päässä toisistaan. Kivien laet ovat paksun sammalen peitossa eikä katsottu aiheelliseksi poistaa sammalta päälle tehtyjen kuppien toteamiseksi. Itäisemmän lohkareen itäpuolelta löydettiin kuitenkin ilmeisesti alunperin lohkareen päällä ollut kuppikiven kappale. Se oli maassa selällään eli kupit kohti maanpintaa. Kupit nähdäkseen täytyy laskeutua maanpinnan tasalle ja kurkistaa kellahtaneen kiven ja maanpinnan väliseen taskuun, jolloin kupit erottuivat selvästi kiven alaosassa. Kuppeja havaittiin 10 kappaletta.
Selällään olevan kuppikiven halkaisija on noin metri. On mahdollista, että kivi on päätynyt maahan luonnollisen lohkeamisen myötä, mutta ei ole ollenkaan pois suljettua, että se on tarkoituksellisesti vyörytetty siirtolohkareen päältä alas, mahdollisesti kuitenkin vasta kristinuskon aikaan, kun "pakanuuden" aikaisista palvontapaikoista yritettiin päästä eroon.

Käringskatan 14 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarha sijaitsee kivikkoisella varpunummella Käringsundin etelärannalla.
Suurimmaksi osaksi turpeen alla oleva jatulintarha, josta on näkyvillä osa kaakon ja
luoteen välisestä sektorista. Tarhasta on varmuudella näkyvissä viisi sisäkkäistä käytävää. Keskellä näkyvissä olevaa sektoria sijaitsee kolmisivuinen kivi, joka saattaa olla tasavartisen ristin keskikohta. Kivet ovat melko suuria ja tasakokoisia. Näkyvillä olevien käytävien leveys on 20-30 cm. Käytävän mutkat ovat melko jyrkkiä. Lännen puolella olevat kolme siirtolohkaretta rajoittavat mahdollista rakenteen kokoa. Kyseessä on siis mahdollisesti isoista kivistä ladottu pienikokoinen jatulintarha. Sen kulkuaukko olisi ollut pohjoisessa.
Sijaitsee Merenkurkun maailmanperintöalueella.

Björkö-Malskär (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Valassaarten Storskäretin kaakkoispuolella oleva pitkänomainen ulkosaari, Malskäret, jonka aukealla lakikivikolla, osaksi kasvillisuuden peitossa on huonosti erottuva jatulintarha sekä kompassiruusu. Lakikivikot ovat pitkiä, vallimaisia muodostumia ja niissä on näkyvissä myös pieniä röykkiön tapaisia, mahdollisesti verkonkuivausseipäiden tukikivikasoja?
Valasssaarten linnustonsuojelualuetta.
Vuoden 2012 inventoinnin mukaan kahdeksanhaarainen kompassikiveys sijaitsee saaren kivikkoisella harjanteella, korkeimmalla kohdalla näköalapaikalla. Ainoastaan etelä- ja länsihaarat ovat hyvin säilyneitä, pohjoisen ja
idän puoli epämääräisemmät. Etelä- tai länsipiirun perusteella katsottuna ei marssikompassilla todettavaa poikkeamaa nykyiseen magneettipohjoiseen nähden. Mitat 3,5 m x 2,8 m. Kivet enimmäkseen pyöristyneitä. Jäkäläpintojen perusteella kiviä ei ole juuri käännelty viime vuosikymmeninä.
Harjanteelle ladottu labyrintti, jonka pohjoisosa kasvillisuuden peitossa ja osittain hajonnut. Etenkin keskiosa sekä etelä- ja lounaisreunat ovat sekoittuneet. Keskiosassa erottuu U:n muotoinen mutka, joka voi viitata sekä klassiseen että
Itämeren tyypin labyrinttiin. Kulkuaukko on ollut eteläreunassa. Mitat 8 m
x 7,8 m. Käytävän leveys on labyrintin keskiosassa 10-30 cm, lähellä ulkoreunoja
jopa 50 cm. Keskiosan huonokuntoisuudesta takia on laskettavissa vain viisi
sisäkkäistä käytävää, mutta ilmeisesti niitä on kuitenkin ollut jonkin verran enemmän.
Jäkäläpintojen perusteella kiviä ei ole juuri käännelty viime vuosikymmeninä.
Sijaitsee Merenkurkun maailmanperintöalueella.

Majakkakivi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanhan Vaasan sataman alueella, kanavan suulla sijaitsee ns. Fyrsten, jossa on pidetty merkkitulia laivoja varten.

Kalliolaakso Hemmingintontti (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kirkonkylän Kalliolaakson kaava-alueella, Hemmingin tontilla, kalliolla, aikaiseemmin osaksi tuhoutuneen röykkiön pohja (röykkiö ei ole ollut aikaisemmin tiedossa) ja rautakautisen ? asuinpaikan ja/tai polttokalmiston ? jäänteitä. Koekaivauksen löytöinä 1,6 kg kuonaa, hiukan kvartsia ja palanutta luuta.
Kohdetta ei ole inventoitu Skogens kulturarv i Kvarkenregionen –projektin inventoinissa 2011-2013, koska se on inventoitu Laihian kirkonkylän asemakaavan selvitystyönä.
2012: Osittain tuhoutunut röykkiö sijaitsee pururadan koillispuolella tontin rajalla. Ympärillä kasvaa tiheästi puustoa, röykkiön pinnalla mm. katajaa. Tutkittu latomus on sijainnut röykkiön ja omakotitalon välissä. Pururadan ja omakotitalojen välissä kasvoi tarkastushetkellä nuorta tiheää puustoa.

Laihian 2. kirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laihian keskustassa Laihianjoen länsirannalla, Ruutintien kohdalla joen ylittävästä sillasta n. 150 m pohjoisluoteeseen.
Järjestyksessään 2. Laihian kirkon sijaintipaikka on nykyisin tasoitettua nurmialuetta, jonka ympärillä on kiviaita. Aitauksen sisäpuolella reunoilla on joitakin vanhoja hautakiviä. Aitauksen keskelle on pystytetty 1925 Napuen taistelussa 1714 kaatuneiden muistomerkki.
Kohteen eteläpuolella on sijainnut useita vesimyllyjä molemmin puolin jokea. Joen rantoja on voimakkaasti muokattu ja paikan myllytoimintaan liittyviä rakenteita ei tunnistettu.
Laihian kappelikirkko sai alkunsa Kyrön ja Mustasaaren emäseurakunnista.
Oma kirkkopitäjä erotettiin vuonna 1576 Isonkyrön ja Mustasaaren emäseurakunnista.
Paikallishistorioiden mukaan Laihian ensimmäinen kirkko oli rakennettu 1500-luvun alussa ja vihitty käyttöön vuonna 1508, jolloin syntyi oma kappelikunta. Ensimmäisen kirkon tarkkaa sijaintia ei tiedetä. Järjestyksessään toinen kirkko valmistui vuonna 1642. Se purettiin 1809, kun järjestyksessään kolmas kirkko oli valmistunut 1805 nykyiselle paikalleen. Puretun kirkon hirsistä rakennettiin Ylipotin luhtiaitta Potilan kylään.

Krankrösselmossen 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat soisella ja kallioisella metsäalueella pienestä Långträsketistä noin kilometrin etelään. Alueelle kulkee polku itäpuolella olevalta Högsbergsängeniltä. Noin 50 metriä polulta etelään kalliokielekkeen päällä on kuusi kiviröykkiötä. Röykkiöt ovat noin 50 x 50 m alalla.
Röykkiö 1: noin 3,5m korkean kielekkeen reunalla oleva, noin 3 metriä laaja ja noin 0,3 metriä korkea, osin sammaloitunut, pari kivikerrosta käsittävä röykkiö kalliopohjalla.
Röykkiö 2: edellisestä noin 20 metriä lounaaseen oleva, sammaleen ja ruohikon peittämä, arviolta noin 5 metriä laaja ja 0,4 metriä korkea raunio kalliopohjalla, vieressä 2 x 2 m laaja kivi.
Röykkiö 3: edellisestä noin 10 metriä lounaaseen oleva, selvästi erottuva, noin 3 metriä laaja ja 0,4 metriä korkea röykkiö kalliopohjalla.
Röykkiö 5: edellisestä noin 4 metriä länteen, aivan kolmimetrisen kielekkeen reunassa oleva noin 4 metriä laaja ja 0,4 metriä korkea röykkiö, osin näkyvissä sammalpeitteen alta.
Röykkiö 6: isojen kivien välissä oleva kiveys, pohjoiskulmassa noin 50 cm korkea kivi, maantasainen, noin 3 metriä laaja raunio. Rakenteeton ja epämääräinen ja sijaitsee muista noin 50 metriä luoteeseen.
Röykkiö 4: mahdollinen luonnonmuodostuma.

Krankrösselmossen 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat kallio- ja suomaastossa, Pirkärr-nimisestä suokaistasta 2 km pohjoiseen. Maasto on sekametsää, jossa on luode-kaakko suuntaisessa rivissä soramaalla - oletetun muinaispoukaman rannalla - puuston ja vahvan humuksen peittäminä 9 kiviröykkiötä. Röykkiöt ovat matalia, niiden läpimitta vaihtelee 3 ja 6 m välillä. Röykkiöt ovat erittäin vaikeita erottaa kasvillisuuden joukosta. Neljä röykkiöistä on selkeitä ja hautaröykkiöiksi luokiteltavia, lisäksi viisi muuta epämääräistä, mahdollista röykkiötä. Tyypin ja paikan korkeuden perusteella ne ovat mahdollisesti varhaiselta metallikaudelta. Röykkiötä on noin sadan metrin matkalla alkaen aivan polun eteläreunasta maastoa seuraten luoteeseen.
2013. Todettu kivikko aiemman rauhoitusalueen luoteispäässä. Rauhoitusalue on kulkenut tästä kaakkkoon n.100 m polun eteläpuolelle 25 m korkeuskäyrää seuraten. Muita "röykkiöitä" ei todettu.

Lappnäsmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Näsbyn länsipuolisella metsäalueella, Lappnäsbergetiltä noin 800 metriä länsilounaaseen, hakkuuaukealla ja mäntytaimikossa, suopainanteen itäpuolella. Hakkuuaukean laidassa on muutaman kymmenen metrin säteellä kolme pyöreähköä noin 3-5 m läpimittaista röykkiötä, joiden korkeus on enimmillään 0,5-0,6 m. Korkeimmassa röykkiössä on isohko kuoppa keskellä, kaksi muuta ovat matalampia eivätkä sanottavasti kaiveltuja. Myöskään hiekkakivilaattoja ei ole näkyvissä.
Vuoden 2013 inventoinnissa kohteessa havaittiin yksi keskuskuopallinen noin 5 m läpimitaltaan oleva röykkiö. Lähietäisyydellä ei tunnistettu muita röykkiöitä. Röykkiön tulkinta haudaksi ei ole varma. Kysymys voisi olla myös esim. säilytyspurnusta. Vuoden 1988 inventoinnissa eteläkaakosta havaittuja
röykkiöitä ei etsitty.
Edellä mainitusta noin 150-200 metriä eteläkaakkoon taimikossa on matalia, vahvasti ruohottuneita röykkiöitä, joita erottui ainakin 4-5 kpl. Paikallisten oppaiden mukaan niitä on enemmänkin. Röykkiöaluetta ei ole kartoitettu eikä sen laajuus ole tiedossa.

Norrskogen/kaatopaikka-alue (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Norrskogenin metsäautotien varressa, kunnan kaatopaikka-alueen aitauksen sisällä ja osaksi ulkopuolella. Alueella on noin 25 metrin korkeuskäyrällä ainakin 20 pientä ja matalaa kiviröykkiötä. Röykkiöistä ilmoitti Närpes Hembygdsförening vuonna 1986 (kohde 2), joka on myös kartoittanut röykkiöitä.
Vuonna 1988 tutkittiin röykkiöistä yksi. Röykkiö oli laakealle maakivelle ladottu 6 x 4 metrin kokoinen, matala ja osaksi hajonnut kiveys, joka oli löydötön.
Muista röykkiöistä sijaitsee varastorakennuksen länsipuolella 4 tai 5 matalaa röykkiötä tai lähes maantasista kiveystä. Samanlaisia on myös kaatopaikka-alueen ulkopuolella, tien itäpuolella.
Vuonna 2007 kaatopaikan länsipuolella tutkittiin kolme röykkiötä. Röykkiöt 1 ja 2 vaikuttivat rakenteensa puolesta huolella kootuilta, mikä saattaa viitata hautaröykkiöihin, kun taas röykkiö 4 vaikutti enemmän kaski- tai raivausröykkiöltä. Myös tutkimatta jäänyt röykkiö 3 vaikutti vastaavanlaiselta.
Vuoden 2013 inventoinnissa tarkastettiin suunniteltu huoltotielinjaus, joka tulisi kulkemaan kaatopaikka-alueen halki itä-länsisuunnassa. Täytetyn alueen länsipuolelta on otettu laajasti maa-aineksia, osin alue on matalaa taimikkoa kasvavaa aurattua hakkuualuetta. Jonkin verran ehjiä alueita on säilynyt täytetyn kaatopaikka-alueen koillispuolella, missä oli pieni metsikkö ja paikoin idässä metsäautotieltä kaatopaikalle johtavan ajotien varrella. Näiden alueiden tarkastuksessa ei tehty havaintoja röykkiöistä.
Aiempi muinaisjäännösrajaus yltää myös kaatopaikka-alueen eteläpuolelle, missä kasvoi tiheää nuorta metsää, maasto on osin soistunutta ja alavaa. Ko. alueelle ei ole suunnitteilla tuulivoimahankkeeseen liittyvää rakentamista, ja aluetta ei tarkastettu. Metsäautotien ja kaatopaikalle johtavan tien risteyskohdalla tien itäpuolella on noin 4 m halkaisijaltaan oleva matala kiveys, jossa on maakiviä ja useita isoja laattamaisia kiviä. Kyseessä on rajamerkintä, joka sijaitsee nykyisellä rajalinjalla. Muita röykkiöitä tien itäpuolelta ei havaittu.

Lappnäsberget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Tomtning sijaitsee Nixmossvägenistä noin 450 m länteen, kallioisen Lappnäsbergetin korkeimmasta kohdasta hieman yli 200 m pohjoiseen, pienen
avokalliokohouman länsireunalla.
Paikalla on kalliosyvennykseen tehty pyyntisuoja/t. nk. tomtning. Noin 3,5 m halkaisijaltaan oleva kuoppa, jonka pohjois-etelä ja länsisivulle on ladottu vaihtelevan kokoisia kiviä enimmillään yli metrin korkuisesti, pohjoissivulla kuoppaa suojaa kallio. Kivet ovat osaksi vyöryneet, osin painuneet sekä tiivisti paikoillaan ja pinta on jäkälien peitossa. Keltakartta- (Rhizocarpon
geographicum) tai kaarrekeltakarvejäkälää ei havaittu. Kuopan pohjalla on ohuita
peltilevyjä, jotka viittaavat siihen, että paikkaa on voitu käyttää melko lähihistoriassakin.
Paikalle on suunnitteilla tuulivoimala. Tämän toteutuessa kohteen säilyttäminen
ei olisi mahdollista.

Rågrevet 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tulisijat sijaitsevat louhikkoisella nummella lähellä luodon pohjoisrantaa.
Kysymyksessä on kaksi louhikossa olevaa kivirakennetta muutaman metrin päässä toisistaan. Isojen kivien väli on täytetty pienillä kivillä ja hiekalla. Lohkareiden välinen pinta on tasainen ja sammaloitunut. Molempien rakenteiden halkaisija on 1 m.
Kohde sijaitsee Maailmanperintöalueella.

Rågrevet 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tulisija sijaitsee louhikkoisella nummella lähellä luodon pohjoisrantaa.
Kysymyksessä on louhikossa oleva kivirakenne. Isojen kivien väli on täytetty pienillä kivillä ja hiekalla. Lohkareiden välinen pinta on tasainen ja sammaloitunut. Rakenteen halkaisija on 1 m.
Kohde sijaitsee Maailmanperintöalueella.

Rågrevet 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee saaren louhikkoissessa puuttomassa läntisessä niemenkärjessä.
Rakkakivikossa on pyöreä kiviröykkiö, jonka keskellä on näkyvissä pystysuoran tol-pan jättämä aukko. Kiviraunion halkaisija 1.5 m. Röykkiö on samaa pyöristynyttä kiviainesta kuin rakassa, mutta siihen on valikoitu tasakokoisia n. 5-10 kg:n kiviä. Paria rauniolle ei löytynyt, ellei sellainen ole 5 m pohjoiseen oleva hajanainen kiviryhmä.
Röykkiö on tulkinta Verkkotarhaan kuuluvaksi pystypaalun tukikiveykseksi.
Kohde sijaitsee Maailmanperintöalueella.

Historiallinen; Tulisija sijaitsee louhikkoisella pohjoisrannalla melkein puuttomassa saaressa.
Kysymyksessä on louhikossa oleva kivirakenne, jossa isojen kivien väli on täytetty pienillä kivillä ja hiekalla. Lohkareiden välinen pinta on tasainen ja sammaloitunut. Rakenteen halkaisija on 1.4 m.

Kvevlax Hamnmossen (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Löytöpaikka on Mustasaaressa Kvevlaxin (Koivulahti) kirkolta noin neljä kilometriä lounaaseen Hamnmossen suon alueella.
Paikalta on 1980-luvulla löytynyt ojan kaivamisen yhteydessä ommellun puuveneen osia, joita (16 kpl) on Kansallismuseon esinekokoelmassa numerolla K10994. Kymmenkunta veneen osaa on Kvevlaxin kotiseutuyhdistyksen hallussa. Näistä osa on löytynyt ojankaivamisen yhteydessä 2012. Löytökokonaisuuteen kuuluu airo. Ei ole varmuutta onko paikalla jäljellä veneen osia.
Veneen osia on ajoitettu 1980-luvulla radiohiiliajoitusmenetelmällä Helsingin yliopiston ajoituslaboratoriossa. Ajoitustulos on 450+-100. Högne Jungnerin 2016 antaman tiedon mukaan ajoitukseksi voidaan arvioida 1400-1500-luku. Kvevlaxin kotiseutuyhdistyksen mukaan venelöytö liittyy vanhaan kirkkotiehen Kvevlaxin ja Mustasaaren välillä. Reitti alkoi Maxmosta (Maksamaa) ja oli suurimmalta osalta vesireitti. Reittiin kuului suuria suoalueita, joilla veneitä käytettiin. Hamnmossen -suon alueella oli satamapaikka, jonka alueelta venelöytö sattumalta tehtiin.
Suoreitin käyttö alkoi vähentyä jo 1600-luvulla, koska maankohoaminen madalsi merta lähellä olevaa reitin osaa. Reittiä ei tarvinnut enää käyttää kirkkomatkoihin 1692 jälkeen, jolloin Kvevlax sai oman kirkon. Reitin linjaus muuttui enemmän metsämaita hyödyntäväksi ja sitä pitkin kuljettiin Kvevlaxista Vaasaan aina Vaasan kaupunkipaloon 1852 asti. Metsäreitti oli lyhyempi kuin maantie Vaasaan.
Venelöydöstä ja kulkureitin historiasta on kerrottu 2016 julkaistussa Mikael Herrgårdin kirjassa Kvevlax. Kyrkresor och samfärdsel i väglöst land (s. 70 - 77).

Tjöck-Lund (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Pohjois-eteläsuuntainen louhikkoinen kallioharjanne, jolla kasvaa mäntyä; aluskasvillisuutena sammalta ja varvikkoa.
Päänkokoisista ja isommista kivistä koottu pitkänomainen röykkiö. Koko 9,5x7,5x1,4 m. Röykkiön pohjoisosassa on painanne.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan röykkiö on noin 70 m idempänä aikasemmin esitetystä kohdasta. Röykkiö on kallioharjanteen eteläpäässä. Tämä röykkiö vastaa kooltaan aikaisempaa kuvausta, ja sen pohjoisosassa on kuvauksen mukainen painanne. Myös vuoden 1975 inventointikertomuksen valokuvien perusteella kyseessä näyttää olevan sama röykkiö.

Ängsby (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on isohko ja ehjä rännillinen tervahauta, jonka halkaisija on noin 15 m.

Tjöck-Pellfolk 3 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee röykkiökohteesta Tjöck-Pellefolk 2 noin 160 m eteläkaakkoon, kaakkoon viettävän kallioharjanteen päällä. Kyseessä on pyöreähkö, halkaisijal-taan noin 4 m kiviröykkiö, korkeus noin 30 cm. Ympäristön puusto pääasiassa mäntyä.

Tjöck-Lund S (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Mahdollinen asumuspainanne sijaitsee röykkiökohteesta Tjöck-Lund noin 170 m etelälounaaseen, melko tasaisella hiekkamoreenilla.
Kyseessä on suorakaiteen muotoinen, noin 5 x 3,5 m, maahan kaivettu painanne, jota reunustavat pari metriä leveät ja puolisen metriä korkeat soravallit. Painan-teen kaakkoiskulmalla on runsaan metrin levyinen aukko vallissa. Viitisen metriä tästä pohjoiseen on halkaisijaltaan noin 5 m:n kokoinen puoliympyrän muotoinen maavalli, korkeus noin 1 m, valli länteen.
Rakenteisiin tehdyistä koekuopista ei saatu löytöjä. Varsinkin suorakaiteen muotoinen rakenne vaikuttaa varsin paljon (esihistorialliselta) asumuspainanteelta. Kyseessä voisivat toisaalta olla myös hiekanottoon liittyvät rakenteet.
Ympäristön puusto pääasiassa mäntyä ja maaperä moreenia.

Molnängsbacken S (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Molnängsbackenin eteläosassa Västra Ängenin koillispuolella. Kyseessä on halkaisijaltaan noin 4 m:n suuruinen kiviröykkiö, jonka korkeus on noin 30 cm. Röykkiössä on hieman vallimaista rakennetta, mutta ainakaan uudehkoja kaivamisen jälkiä siinä ei ole. Röykkiö on kallioalueen korkeimmalla kal-liokumpareella, jyrkin putous ja laajimmat näkymät ovat lounaaseen.
Ympäristön puusto pääasiassa mäntyä.

Molnängsbacken N (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Molnängsbackenin pohjoisosassa, kallioharjanteen luoteislaidalla, pienellä kallionyppylällä. Kyseessä on pahoin hajotettu kiviröykkiö, jossa kiviä on noin 9 x 5 m:n laajuisella alueella. Korkeus on noin 25 cm.
Ympäristö on vähäpuista kalliomaastoa.

Kvarnbäcken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee 7,3 km koilliseen Oravaisista, valtatie 8 itäpuolella, Rutuskogenin pohjoisreunalla.
Miilu on pyöreä, halkaisijaltaan 10 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Se on sammaleen peitossa ja päällä kasvaa koivu ja kuusi. N. 30 m miilusta lounaaseen on epämääräisiä kuoppia, jotka saattavat olla toisen hiilimiilun jäännöksiä.

Mossabackrapan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee noin 6,8 km koilliseen Oravaisista, 800 m etelään Klubbkärrsbergetistä, harjun eteläreunalla.
Miilu on halkaisijaltaan 10 m ja korkeudeltaan 0,8 m. Se on sammaleen peitämä ja päällä kasvaa kuusi. Miilun pinta on epätasainen. Ympärillä on kuoppia.

Brännskogen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vesimylly sijaitsee Maalahden lounaisosassa Bjurnäsvägenin varrella, Nojärvträsketistä etelään laskevassa purossa ja puron varrella, heti tien eteläpuolella. Alueella kasvaa kuusikkoa, puron varrella aluskasvillisuutena mm. saniaista.
Paikalla on luonnonkivistä, porakivistä ja betonista koostuva myllyn pato. Myllyrakennuksen
paikka on ollut puron länsipuolella, missä sijaitsee hajanaisesti runsaasti isoja kivilohkareita,
myös säilynyt myllynkivi. Padon ja myllyn kohdalla purouomaa on muokattu. Purosta erkaantuu kaakkoon noin 70 m pitkä myllyn uoma, joka on vedetön. Inventoinnissa ei selvinnyt, milloin mylly on perustettu. Ainakin betoniset osat ovat ilmeisemmin alla sata vuotta vanhoja.

Kankaanmäki (1000024143) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventointi 2014:
Kivilatomus sijaitsee Laihian keskustasta noin 15 km kaakkoon itäkaakko-länsiluode suuntaisella soraharjanteella, jonka keskimmäinen osa on laaja sorakuoppa; mäntyvaltainen varttunut talousmetsä. Mäen korkeimmalla kohdalla on miltei kokonaan kaiveltu pieni kivikko (peruskartalla on merkintä muinaishauta), josta ei voi enää päätellä, oliko se alun perin kivirakennelma vai luontainen kivikko. Sen lounaispuolella on matala soikea kivikehä, mitat 4,5 x 4 m, vallin leveys 0,5 – 0,7 m, korkeus 0,2 m. Kivien koko on 10 – 40 cm. Rakenne on suurimmaksi osaksi aluskasvillisuuden peittämä, vallin päällä kasvaa arviolta yli 100 v. ikäinen mänty. Kivikehä on selvästi ladottu. Sen funktio ja ajoitus on epäselvä.
Inventointi 2022:
Epämääräinen kivilatomus sijaitsee avarapohjaisessa talousmetsässä. Maan tasalla kasvaa tiheää varvikkoa. Latomus sijoittuu loivapiirteisen mäenkumpareen laen eteläpuolelle.
Latomukseksi tulkittu kivirakenne erottuu varvikon seasta kohtana, missä kiviä näkyy maanpinnalle noin 4 * 4 m kokoisella alueella. Varvikon alla kiviä tuntuu olevan koko mäen alueella, joista osa pilkottaa maan pinnalle saakka. Aiemmassa inventoinnissa havaittua pientä kivikkoa tai matalaa soikeaa kivikehää ei maastosta luotettavasti paikannettu. Nyt havaittu kivikko/latomus voisi kokonsa puolesta olla kyseinen kivikehä. Kohteen ajoitus tai funktio jäävät avoimiksi.

Järvennevankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Isonkyrön keskustasta noin 13 km etelään melko tasaisella kivikkoisella
kuivahkolla kankaalla, joka viettää hieman etelään, harvennettua varttunutta talousmetsää.
Hauta sijaitsee lounaiseen vietävällä rinteellä Järvennevan pohjoispuolella. Läpimitta valli mukaan lukien 20 m, kuopan halkaisija 16 m ja syvyys 0,6 m. Halssi suuntautuu etelään, pituus n. 5 m, se on sortunut. Haudan päällä kasvaa isoja mäntyjä. Tervahauta on vaurioitunut jonkun verran, koska sen läpi kulkee koneen ajoura.

Peräkorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Tervahauta sijaitsee Isonkyrön keskustasta 12 km lounaaseen tasaisen kivikkoisen tuoreehkon kankaan itälaidalla pienen rinteen yläpuolella, nuorta talousmetsää.
Hauta on tehty rinteen yläosaan, läpimitta valli mukaan lukien 10 m, kuopan halkaisija 8 m ja syvyys 1,3 m. Halssi suuntautuu koilliseen, pituus 3 m ja syvyys 2,1 m, se on sortunut. Haudan päällä kasvaa eri-ikäisiä kuusia ja koivuja.

Talasneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Tervahauta sijaitsee Isonkyrön keskustasta 12,5 km etelälounaaseen rämeen keskellä olevalla pienellä mäellä. Varttunutta harvennettua kasvatusmetsää.
Hauta sijaitsee mäen laella, läpimitta valli mukaan lukien 16 m, kuopan halkaisija 10 m ja syvyys 1,1 m. Halssi suuntautuu luoteeseen, se ja pieni osa vallista on rikkoutunut harvennustyön yhteydessä. Haudan päällä kasvaa isoja kuusia ja koivuja.

Kailasmaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Jokikylässä, Laihianjokivarressa olevalta sahalta ja valtatie 3:lta runsas kilometri etelälounaaseen. Esko Luomalta vuonna 1996 saadun tiedon mukaan Kailasmaan metsässä on mäellä kaksi röykkiötä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Noin 30-vuotiasta männikköä kasvavalta moreenipohjaiselta alueelta löytyi kaksi röykkiötä, molemmat erottuvat selvästi maastossa. Röykkiön 1 läpimitta on noin seitsemän metriä ja siinä näyttää olevan ainakin osittain reunuskiveystä. Röykkiö on sammaloitunut. Tästä noin 20 metriä pohjoiseen on kooltaan noin 4x8 metrin kokoinen kiveys, jonka keskellä on metrin leveä ja noin neljä metri pitkä kaivanto. Röykkiö on pääosin sammaloitunut, mutta osa kivistä on paljaita, joten ilmeisesti röykkiötä on pengottu viime vuosikymmenten aikana.
Noin 30 metriä röykkiön 1 kaakkoispuolella on hahmotettavissa lisäksi noin 20 metriä pitkä, matala vallimainen rakenne, joka näyttäisi ainakin osittain kasatulta.
Sijaintikorkeutensa perusteella rakenteet olisivat kivikautisia, mutta niiden ajoittaminen ja funktion selvittäminen vaatii kaivaustutkimuksia.

Köbergsgrunden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luodon kunnan saariston pohjoisosassa Köpergsgrundenin pääsaaren länsirannassa.
Vesirajassa oleva haaksirikkopaikka. Haaksirikkopaikka löytyi syksyllä 1978, kun kolme poikaa löysi rannan kivilouhikosta rahoja. Haaksirikkopaikalla pidettiin tutkimusleiri Pietarsaaren kaupunginmuseon johdolla yhdessä Bothnia Navalis ry:n kanssa heinäkuussa 1986. Alueella oli tehty koesukelluksia 1979-80 Museoviraston johdolla. Alueelta on vesirajan tuntumasta kivien seasta löydetty mm. kolikoita, astioiden ja liitupiippujen palasia, vyönsolkia, nappeja, sormustimia, tiiliskiviä ja ikkunalasia. Löytyneet kolikot, jotka ovat kaikki ruotsalaisia, ajoittuvat vuosille 1681-1719. Pietarsaaren kaupunginmuseo on arvioinut, että löytö liittyy isonvihan jälkeisiin tapahtumiin, kenties Ruotsiin paenneiden asukkaiden paluuseen syksyllä 1721 tai 1722. Löytöpaikalta ei ole löytynyt hylyn osia. Oletettavasti jäät ja myrskyt ovat jauhaneet aluksen rikki kivilohkareita vasten ja osat ovat ajelehtineet pois. Tutkimuksissa löytyneet esineet on sijoitettu Pietarsaaren kaupunginmuseon kokoelmiin.

Tjöck-Kilberget 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kilberget 1:stä noin 350 metriä itäkaakkoon sijaitsevalla kallioharjanteella, sen pohjoispäässä. Kallioisella alueella kasvaa havupuita, aluskasvillisuus on sammalta ja kanervaa.
Kohteessa on kaksi röykkiötä. Röykkiö 1, kooltaan 3x4 metriä, on kiintokallion kupeessa ja koottu päänkokoisista sekä hieman pienemmistä kivistä. Keskellä röykkiötä on kuoppa. Röykkiöstä 1 12 metriä itään on pieni sammalen peittämä röykkiö, halkaisijaltaan n. 2 metriä.
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan röykkiöt ovat ilmeisesti säilyneet siinä kunnossa, jossa ne ovat olleet vuoden 1975 inventoinnissa. Röykkiö 1 on helposti havaittavissa ja kuvauksen mukainen. Sanonta ”kiintokallion kupeessa” tosin vaikuttaa hieman harhaanjohtavalta, sillä röykkiö on länteen laskevan kallioportaan päällä, aivan sen reunalla. Toisaalta aivan röykkiön vieressä pohjois- ja eteläpuolella on pieniä kalliokumpareita ja -harjanteita sekä ir-tokiviä, jotka ovat lähes yhtä korkeita kuin röykkiön kiveys, eikä röykkiö siten erityisesti nouse esiin kalliomaastosta. Itäinen röykkiö on hyvin vähäinen, eikä sitä nykyisen kasvillisuuden vallitessa olisi helppo löytää, ellei paikkaa olisi määritelty suhteessa röykkiöön 1. Kiveys on täysin varvikon peitossa, joten siitä ei ole kuvia.
Muutamia kymmeniä metrejä röykkiöistä pohjoiseen ja luoteeseen, kallioiden alla, havaittiin inventoinnissa topografialtaan asuinpaikaksi sopiva tasanne. Paikka on ollut Molnån laaksossa sijainneen lahden suulla vedenpinnan tason ollessa 30-34 m mpy. Tasanteelle kaivettiin muutamia koekuoppia, mutta mitään muinaisjäännöksiin viittaavaa ei havaittu.

Tjöck-Söderberg (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kilberget II:sta n. 250 metriä itään, rautatien ja Molnån välissä. Röykkiö on nuorta mäntyä (huom. v. 1975!) kasvavassa lounaisrinteessä kalliopohjalla.
Röykkiö on koottu melko isoista kivistä, halkaisija on n. 5 metriä ja korkeus n. 0,6 metriä. Röykkiö on osittain sammalen peittämä ja sen keskellä on kuoppa.
Vuoden 2013 inventoinnissa mitattu ja muinaisjäännösrekisterissä ilmoitettu sijainti eroavat lähes 30 metrillä. Kohteen rajausta ehdotetaan laajennettavaksi jonkin verran länteen niin, että nyt mitattu pistekin sisältyy siihen. Röykkiö on vuoden 1975 kuvauksen mukainen. Se sijaitsee loivassa moreenirinteessä olevalla pienellä kalliokumpareella, jonka laen se kokonaan peittää. Röykkiö on paksun sammaleen peittämä, toisin kuin vuoden 1975 raportin valokuvassa. Ympärillä kasvava mäntyvaltainen metsä on nykyisin jo melko vanhaa ja harvaa. Maaperä röykkiön lähiympäristössä on melko kivistä hiekkamoreenia.
Röykkiön luoteispuolella ja sitä hieman alempana rinteessä, 30 m mpy korkeuskäyrän muodostamassa niemekkeen tienoilla ja sen luoteispuolella, havaittiin paikoin kivetöntä hiekkamaata, joka kohosi loivasti kosteapohjaisesta notkosta. Paikka on ollut Molnån laaksossa sijainneen lahden suulla, rannalla tai rannan läheisyydessä, vedenpinnan tason ollessa tasolla 25-30 m mpy. Koska alue on tällöin ollut topografialtaan ja maaperältään varsin sopiva asuinpaikaksi, alueelle kaivettiin muutamia koekuoppia, Mitään muinaisjäännöksiin viittaavaa ei kuitenkaan havaittu.

Tjöck-Brändåsen N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asumuspainanne sijaitse noin 300-600 m Brändåsenin kivikautisesta asuinpaikasta luotee-seen, samoilla korkeustasoilla, ja noin 200 m Brändmossen E:n kivikautisesta asuinpaikasta pohjoiseen, nelisen metriä alemmalla korkeustasolla.
Maasto alueella on loivasti koilliseen viettävää paikoin kivikkoista hiekkamoreenia. Noin 56 m:n korkeustasolla on matala törmä. Törmän päällä havaittiin noin 6 x 4 m:n kokoinen oletettavasti asumuspainanne (N 6927430 E 214118), jonka keskelle tehdystä koekuopasta löytyi kvartsi-iskoksia. Tästä muutama metri pohjoiseen oli epämääräisempi painanne, johon ei tehty koekuoppia. Painanteesta parikymmentä metriä luoteeseen oli tuulenkaato, jossa oli melko runsaasti kvartsi-iskoksia (N 6927444 E 214101). Lisäksi muutama kymmentä metriä etelään sijaitsevan hiekkatien pinnasta löytyi yksi kvartsi-iskos (N 6927409 E 214151). Ympäristöä ei koekuopitettu enempää. Kohteen laajuuden tarkempi määritys vaatii koekuopitusta.
Metsän puoliselta osaltaan paikka on täysin ehjä, koskematon. Puusto on pääasiassa kuusimetsää.

Tjöck-Brändmossen W (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kalliopohjalla on noin 40 cm:n korkuinen pystyyn tuettu kivi. Kyseessä on aivan ilmeisesti vanha rajamerkki - lähinnä linjamerkki. Nykyisiä rajoja ei kohdalla kulje.
Kohta ja lähiympäristö on pensaikkoista kalliomaastoa.

Tjöck-Kilberget 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kilbergetin kaakkoisrinteellä, kalliopohjalla. Kyseessä on kaksi kivistä rajamerkkiä.
Rajakivi 1 on noin 1 m:n korkuinen, 50 cm leveä ja 20 cm pystykivi. Kivessä ei havaittu merkintöjä. Rajakivi 2 (N 6923933 E 214171) sijaitsee rajakivestä 1 noin 10 m etelään. Se on viiden pystykiven (20 x40 cm) muodostama kivirivi. Kohdalla ei kulje nykyisiä rajoja.

Lillstu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Teuvanjoen laakson länsireunalla Pohjanpään kohdalla olevan korkean kallioharjanteen päällä, jokilaaksoon laskevan kalliorinteen reunalla. Ympäristö on useiden kymmenien metrien säteellä harvaa mäntymetsää kasvavaa kalliomaastoa. Kallioalueelle tulee traktoritie luoteesta, Lillstu nimisen talon kohdalta Lähteenmäentieltä. Aivan röykkiön läheltä kulkee Kristiinankaupungin ja Karijoen raja. Rajan kulmapisteessä noin 50 m päässä pohjoisessa on suuri kivipyykki, mutta röykkiön kohdalla rajalinjan kulkua kallioilla on vaikea tarkasti hahmottaa. Röykkiö on pyöreähkö, säännöllisen muotoinen ja läpimitaltaan noin 2 m. Se on matala, yhdestä kahteen kerrokseen noin 20 cm läpimittaisia, melko tasakokoisia kiviä. Röykkiö on selvästi ihmisen tekemä, mutta sen funktiota ja ikää on vaikea päätellä.
Röykkiö on kunnan rajalla tai hyvin lähellä sitä. Siinä ei kuitenkaan näy mitään rakennetta, joka viittaisi siihen, että kyseessä on rajamerkki. Röykkiöstä 10-15 m etelään, hieman ylempänä olevalla kalliotasanteella on rykelmä hajallaan olevia samankokoisia kiviä, mutta ne eivät ilmeisesti ole röykkiöstä katsottuna rajalinjan suunnassa vaan siitä länteen. Röykkiössä tai sen ympäristössä ei näy tulenpidon merkkejä, eikä röykkiö rakenteensakaan perusteella vaikuta tulisijan jäännökseltä. On mahdollista, että kyseessä on pieni var-haismetallikautinen hautaröykkiö. Paikka on alueen muihin röykkiökohteisiin verrattuna korkealla, mutta toisaalta topografisesti röykkiöhaudalle sopiva näköalapaikka laakson reunalla. Teuvanjoen laakson pohja röykkiön kohdalla on alle 30 m mpy tason, ja Laulumaan mukaan pronssikauden ylin ranta on alueella tasolla 35 m mpy. (Laulumaa 2006, s. 6) Siten röykkiön alla on ollut pronssikauden alussa lahti, jonka ranta on ollut noin 300 m m päässä röykkiöstä.

Tjöck-Brändmossen E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asumuspainanne sijaitsee noin 200 - 500 m Brändåsenin kivikautisesta asuinpaikasta län-teen/luoteeseen ja Bränåsen N:n kivikautisesta asuinpaikasta noin 200 m etelään.
Alue on lähes tasaista, hyvin loivasti länteen ja kaakkoon viettävää hiekkakangas. Kankaalla havaittiin matala (n. 15 cm syvä) ja loivapiirteinen soikea painanne, kooltaan noin 4 x 5 m. Painanteen keskiosaan tehdyssä koekuopassa havaittiin noin 30 cm:n syvyyteen ulottuva nokimaan ja luumoskan sekainen kulttuurikerros, josta löytyi keramiikan siruja, kvartsi-iskoksia ja luunsiruja. (Keramiikka huokoisen savimassan ja polton perusteella vaikutti lähinnä Jäkärlän keramiikalta.)
Painanteen tienoilla ei ole minkäänlaista havaittavaa törmää. Tästä noin 20 m länsilounaaseen maasto kohoaa ja paikalla on selvä törmä runsaan metrin painannetta korkeammalla tasolla. Törmän päälle tehdystä koekuopasta löytyi kvart-si-iskos.
Paikka on täysin ehjä, koskematon. Puusto on pääasiassa mäntymetsää. Ympäristöä ei koekuopitettu enempää. Ehdotus suoja-alueeksi on arvioitu havaintojen ja paikan topografian perusteella. Tarkempi määritys vaatii koekuopitusta.

Sandbackhällorna (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee metsäisessä ja kallioisessa mäkimaastossa Vöyrinjoen ja Lolaxbäckenin viljelysaukeiden välillä, Storsved-nimisen pitkänomaisen peltoalueen koillispuolella. Kivikkoisella kallioharjanteella on suuri sammalen ja kanervan peittämä röykkiö, jonka halkaisija on 12 m ja kork enintään metrin. Röykkiöstä 50 metriä etelälounaaseen on pirunpelto.
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan röykkiötä muistuttava rakenne on luontainen ja siitä 15-50 m etelään jatkuvassa luonnonkivikossa on ainakin 9 kuoppaa. Ne ovat muodoltaan pääasiassa pyöreitä, halkaisijaltaan noin 1,2–1,5 m ja 0,5 m syviä. Kyseessä ovat mitä ilmeisemmin säilytyskuopat.

Kyrkoby (Kijrckoby) Pirilö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Pirilön niemen länsipuolella. Tontin luoteispuolella on pihapiiri ja kaksi vanhaa asuinrakennusta. Tontin keskiosassa on 20x6,5 m suuruinen rakennuksen perusta. Se kuuluu 1700-luvulla pystytettyyn rakennukseen, joka purettiin vuonna 1956. Paikalta todettiin muurattu kellari sekä jäännöksiä rakennuksesta, joka paloi vuonna 1692.
Kylätontin pohjoisosassa on luonnonkivistä rakennettu maakellari. Sen länsipuolella on jäännöksiä kivijalasta. Vanhin kartta talon paikasta on vuodelta 1750.

Skutberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pirilön niemen länsiosassa. Skutbergintien molemmin puolin on jäännöksiä telakasta. Paikalla on kaksi pyöreähköä röykkiötä. Niiden halkaisijat ovat 3-4 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiöissä on tiiltä ja myös luonnonkiveä. Kysymyksessä ovat kiukaat.
Koska telakan toiminta alkoi, ei ole tarkemmin tiedossa, mutta todennäköisesti 1600-luvulla. Toiminta jatkui 1860-luvulle.

Sulva Helene (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Helenen talojen ja valtatie 8 länsipuolella, metsikössä, matalan mäen laella. Paikalla on osaksi hajoitettu röykkiö, jonka läpimitta on noin 3 m, ja muita latomuksia.
A) Mäen pohjoisosassa, tasaisella maalla hajoitettu röykkiö, pohjakivien muodostamat kolme arkkuladelmaa näkyvillä. Kaksi arkuista noin 3 x 1 m, kolmas noin 1,5 x 1,5 m, päädyissä pystykivet.
B1) A:sta noin 40 m eteläkaakkoon isojen siirtolohkareiden välillä ja ympärillä ladottua kiviaitaa, noin 10 x 7 m, kaiveltu.
B2) Edellisestä noin 40 m eteläkaakkoon, isojen lohkareiden ympärille ladottu noin 5 x 5 metriä laaja, matala röykkiö.

Surbrunnsberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laivatelakka sijaitsee Pirilön niemen länsireunalla, Surbrunnsbergetistä luoteeseen.
Noin 10 m Vanhasta Pirilön tiestä länteen on kiuasröykkiö. Sen koko on noin 3,5 x 3,5 m ja korkeus 0,8 m. Se on turpeen ja ruohon peitossa. Edellä mainitusta röykkiöistä noin 70 m lounaaseen on viisi pyöreähköä kuoppaa, mahdollista maakellarin jäännöstä. Kuopat ovat halkaisijaltaan noin 3 m ja syvyys on 0,2-1 m.
Paikalla sijainnut laivanrakennuspaikka mainitaan ensi kerran vuonna 1812 ja se on ollut käytössä 1800-luvun jälkipuoliskolle. Telakka on merkitty Pedersöre Hembydsföreningenin arkistossa olevaan karttaan vuosilta 1852-1853.

Lillmossen (1000025941) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Lillmossetista 250 m kaakkoon ja 250 m länteen Gubbträsketistä pienen suon koillislaidalla. Merkki on 1,5 x 1,5 m kokoinen kiviröykkiö, jonka korkeus on 0,3 m. Röykkiö on kasattu 0,2-0,5 m kokoisista luonnonkivistä ja keskellä on noin 0,5 m korkea keskuskivi. Röykkiöstä lähtee noin 0,5 m pitkä kivirivi koilliseen. Röykkiö on osittain turpeen peitossa. Rajamerkki kuvaa Pirilön talon tilusrajaa. Se on merkitty Roering Mattssonsin karttaan Pirilön tilasta vuodelta 1760.

Gubbträskberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kuopat sijaitsevat Gubbträskbergetin lakialueen kaakkoisrinteellä. Rantakivikossa on kolme kuoppaa rivissä. Kuoppien väliä on 2-3 m. Kuoppien funktio ja ajoitus on epävarma.

Östanlid (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Östanlidin alueella, jota länsi- ja pohjoispuolilta ympäröi kerrotaloalue, etelässä on peltoja ja niittyjä. Paikalla on neljä muurin katkelmaa. Ne on kasattu luonnonkivistä. Ne ovat 2-4 m leveitä ja 0,2-1,2 m korkeita. Pääasiassa muurit ovat hyvin säilyneitä uuden asutuksen keskellä. Svedenvägenin eteläpuolella ne kehystävät vielä käytössä olevia peltoja ja niittyjä.
Suurin osa muurien kehystämistä viljelysaloista on otettu käyttöön 1700-luvulla vanhojen karttojen mukaan.

Malmin sairaala/Malmska sjukhuset (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Malmin sairaalan itäpuolella ja ulottuu Kolpintiestä etelässä liiketonteille koillisessa. Alueella on kahdeksan muurin katkelmaa, joiden yhteenlaskettu pituus on noin 430 m. Muurit on kasattu luonnonkivistä. Ne ovat 2,5 - 3 m leveitä ja 0,3-0,7 m korkeita. Muureissa on reunoilla suuret kivet ja keskellä pienemmät. Aleen viljely on vanhojen karttojen mukaan alkanut 1700-luvun jälkipuoliskolla. Ne viljelysalat, joita muurit ovat reunustaneet, näkyvät ensi kerran Helsbergin kartalla 1797.

Åkerviken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee matalalla kumpareella Pietarsaaren ohitustien länsipuolella ja noin 400 m etelään Permofladanista. Alueella on ollut historiallisten karttojen mukaan kaksi mahdollisesti 1700-luvun alkupuolella perustettua pappilan torppaa nimellä Stor-Ollas. Torpat on merkitty Roering Mattssonsin karttaan Pietarsaaren pappilan metsä- ja kotitiluksista vuodelta 1756.
Luoteisemman torpan paikalla on nykyään rivitalo. Toinen torppa oli vielä jäljellä 1960-1970-luvuilla, minkä jälkeen se hävitettiin. Se on merkittynä vuoden 1972 peruskarttaan. Vuoden 2012 inventoinnissa havaittiin viimeksi mainitun torpan paikasta 30 m kaakkoon luonnonkivien reunustama kumpare, mahdollinen rakennuksen jäännös.

Norrlötsberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivetyt kuopat sijaitsevat Norrlötsbergetin itäharjalla.
Kuoppa 1 on muodoltaan soikea, 3x2 m kooltaan ja 0,5 m syvä. Pohja on tasainen. Kuopassa on luonnonkivivalli, joka on 0,5 m leveä.
Kuoppa 2 sijaitsee noin kuusi metriä kuopasta 1 etelään. Se on neliskulmainen, kooltaan 1,5x1,5 m. Syvyys on 0,3 m. Kuoppaa kehystää kivireunus. Yhdellä sivulla on isompi maakivi.
Lisäys: Inventoinnin kuvauksen perusteella ainakin toinen jäänne on vallin ympäröimä tasapohjaiseksi raivattu ala. Todennäköisesti maavarainen yösija nk.tomtning. Sijainnin perusteella hylkeenpyytäjien tilapäisasumuksia tai asumus ja varasto, joilla on ikää useita satoja vuosia.

Gamla Bonäset (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Otsolahdessa. Paikalla on ollut kappalaisen talo 1500-luvulta vuoteen 1741 asti. Talo on merkitty Mörtin Pietarsaaren pitäjän kartalle vuodelta 1709.
Inventoinnissa paikalta todettiin 7x5 m suuruinen ja suhteellisen tasaisen alue niityn pohjoisosassa. Koepistossa todettiin 10-15 cm paksu noki- ja hiilikerros. Etelässä ja lännessä aluetta rajaa epäsäännöllinen terassimainen reunus.
Mitään säilyneitä rakennelmia tai jäännöksiä, jotka voitaisiin liittää kappalaisen taloon ei todettu. Runsas kasvillisuus haittasi tarkastusta.

Dalpottberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Dalpottbergetin länsiosassa noin 250 m koilliseen Lövbackan metsätiestä. Kohde käsittää kivimuurin, kolme kuoppaa luonnonkivikossa ja röykkiön. Kohde on merkitty peruskartalle "muinaishautana".
Kivivalli on noin 280 m pitkä, noin metrin leveä ja 0,3-0,5 m korkea ja kasattu luonnonkivistä. Kivimuurilla voisi liittyä Kirkonkylän ja Vestersundin kylän väliseen rajaan, joka on perustettu isossa jaossa. Se kulkee pitkin sitä linjaa, joka on merkitty muun muassa Albäckin karttaan vuodelta 1773.
Kuopat voivat liittyä kivivallin rakentamiseen kun on kerätty kivimateriaalia se kasaamiseen.
Röykkiön merkityksestä ei voi sanoa mitään varmaa. Se vaikuttaisi kivivallia ja kuoppia nuoremmalta niitä huomattavasti vähäisemmän jäkäläkasvuston perusteella.

Muurivuori (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kyrönjoen pohjoispuolella, Muurivuoren luoteispäässä, tienristeyksen eteläpuolella, soranottoalueen sisällä, vesoittuneiden kuoppien vieressä, ison maakiven länsi-lounaispuolella on matala hajoitettu röykkiön jäännös, jossa on näkyvillä myös punaisia hiekkakivilaattoja. Niitä kerrotaan viedyn paikalta talojen pihoille. Röykkiön läpimitta nykyisellään on noin 5-6 metriä; se on kaivettu keskeltä pohjasoraan asti.
Kohde tarkastettin vuoden 2012 inventoinnissa, mutta sitä ei voitu lohkareisessa maastossa tunnistaa. Selviä röykkiörakenteita ei kuitenkaan havaittu.
Vuoden 2014 inventoinnin mukaan mäen korkeimmalla kohdalla on suorakulmainen painanne, jonka koko on noin 3 x 2 metriä. Painanteen reunoilla sijaitsee muita kiviä suuremmat reunakivet ja sen koillispuolella sijaitsee suurehko maakivi. Painanteen koko mahdolliset ympärysvallit mukaan luettuna on maksimissaan 6 x 5 m. Painanteen päällä kasvaa sammalta eikä siinä havaittu hiekkakiviä. Tämä painanne on mahdollisesti ihmisentekemä, mutta selkeänä rakenteena sitä ei voida pitää. Koordinaattien (GPS mittaus) N = 7 006 267 ja E = 247 840 kohdalla on havaittavissa varhaismetallikautiselta vaikuttava raunio, joka sopii Miettisen (1985) kuvaukseen. Matkaa tilustielle kohteelta on noin 50 m ja Kotkankalliontielle noin 50 m. Röykkiö sijaitsee kallion päällä ja sen koko on 5 m (itä – länsi) x 3 m (pohjoinen - etelä). Röykkiö sijaitsee yhden maakiven eteläpuolella ja toisen kaakkois- ja itäpuolella. Paikalla maasto viettää kohti etelää.
Nykyisin kohteen lähistöllä sijainneet entiset hiekanottoalueet ovat kasvaneet umpeen.

Rumamäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kahden maakiven välille kylmämuuraamalla rakennettu kiviaita, jonka pituus on noin 2 m ja korkeus noin 0,5 m. Rakenteen latomiseen on käytetty lohkareisia luonnonkiviä, joiden halkaisija on noin 20 – 30 cm. Latomus on mäen korkeimmalla kohdalla ja se on korkeuskäyrien suuntainen (pohjoiskoillinen - etelälounas). Kiviaita on melko kevyesti ladottu. Rakenteen päällä kasvaa ainoastaan hieman sammalta, mikä saattaa johtua varjoisasta sijaintipaikasta. Rakenne on ladottu sekametsää kasvavan kivisen pyöreähkön kumpareen lounaislaitaan.
Todennäköisesti kyseessä on historialliselle ajalle ajoittuva metsästys-suoja tai leiripaikan jäänne. Rakenne ei selkeästi vaikuta kulkemiseen mäen päälle tai sieltä pois, joten se tuskin on kulkemista estävä valli tai aita.

Sammetskogen 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tulisijat sijaitsevat noin 30 m rantalinjasta. Pohjoisempi kiveys on kooltaan noin 2x2 m ja 0,3 m korkea. Röykkiö on suurimmaksi osaksi kasvillisuuden peittämä, mutta paikoitellen on näkyvissä harmaakiveä ja tiilimurskaa. Röykkiöstä on löydetty mm. 1700-luvun raha. Edellisestä röykkiöstä noin 15 m etelään on toinen, saman kokoinen tulisija. Se on kasvillisuuden peitossa, mutta kairauksessä löytyi tiiltä. Historiallisissa kartoissa ei paikalle ole merkitty pysyvää asutusta.

Mjölkhamn (Taide)
Historiallinen; Hakkaukset sijaitsevat Pörkenäsin Mjölkhamnin rantakallioilla. Hakkaukset koostuvat pääasiassa nimikirjaimista, puumerkeistä ja vuosiluvuista. Näkyvät hakkaukset ovat 1800-ja 1900-luvuilta, mutta maanomistajan mukaan paikalla on hakkauksia 1700-luvulta. Ne ovat kasvillisuuden peitossa. Mjölkhamn on historiallinen satamapaikka, jota on voitu käyttää 1500-1600-luvulta lähtien.

Kittholmen 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kittholmenin luoteisreunalla noin 40 m vanhasta satamatiestä on vapaa-ajanasunnon vieressä tykkiasema. Se muodostuu 25x20 m suuruisesta vallin ympäröimästä alueesta. Vallin korkeus on suurimmillaan 1,5 m. Asemalle on johtanut tykkitie, joka on alkanut Kittholmenin etelälaidalta. Tie on pysyisin kuntopolkuna ja sitä onko alkuperäisestä tykkitiestä jotain säilynyt, ei voinut inventoinnissa päätellä. Asema ja tie on rakennettu Kriminsodan aikaan vuonna 1853.

Gamla hamn/Vanha hamina (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kittholman eteläpuolella Vanhansatamantien ja Köysikujan välillä. Paikalla on sijainnut Pietarsaaren vanha satama ainakin 1600-luvulta 1800-luvun puoliväliin. Satamassa oli porvarien aittoja ja tervamakasiineja. 1700-luvun puolessa välissä muutettiin kaupungin tulli satamaan. Alueen keskellä on 20x20 m suuruinen tasoitettu tasanne, jossa on paikoin kuivunutta tervaa muistona terva-aitoista. Paikalla on myös heikosti erottuva rakennuksen pohja, jota on pidetty tullirakennuksen jäännöksenä. Paikalla on myös eri-ikäisiä, ennen ja vähemmän epäsäännöllisiä, käyttötarkoitukseltaan epävarmoja kuoppia.

Batteriudden (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Paikka on Ahlholmintien itäpuolella noin 350 m Ahlholmintien ja Luodontien risteyksestä pohjoiseen. Alue on tiheän kasvillisuuden peitossa. 70 x 50 m suuruisella alueella on 1-1,5 m korkeita maan- ja kivensekaisia valleja, lähes 10 x 5 m suuria ja metrin syvyisiä suorakaiteen muotoisia kuoppia, joissa on tasainen pohja ja 1-1,2 m leveitä ja 0,5-1 m syviä juoksuhautoja. Kriminsodan aikana 1800-luvun puolivälissä perustettiin paikalle linnoite.

Korsgrundet (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ahlholmintien ja Luodontien risteyksen itäpuolella. Luodontie on tuhonnut suuren osan kohteesta, mutta säilyneitä osia on Luodontien pohjois- ja eteläpuolella. Noin 90x40 m kokoisella alueella pohjoisessa ja 30x30 m alueella etelässä on jäännöksiä I maailmansodan aikaisesta puolustusvarustuksesta. Pohjoisemmat jäännökset ovat paremmin säilyneitä, siellä on noin 2-3 m leveitä ja 1-2 m syviä juoksuhautoja, 10-20x10 m suuria ja 3-4 m syviä kuoppia, jotka ehkä ovat olleet suojahuoneita. Kuoppia ympäröi 1-2 m korkeat vallit. Luodontien eteläpuolelta havaittiin vain yksi juoksuhauta.

Nätinabba 1 (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rantatien ja Prikintien risteyksestä 200 m kaakkoon. Paikalla, jota 1800-luvulla kutsuttiin Pikiruukinmäeksi on jäännöksiä 1700-luvun puolessa välissä perustetusta pikiruukista. Ruukin paikka on merkitty Gutzenin karttaan vuodelta 1754 ja Gyllenborgin karttaan vuodelta 1794.
Uunirakennelman jäännökset, jotka sijaitsevat kaakkoisrinteen harjalla muodostuvat pyöreästä, noin metrin syvyisestä kuopasta, jonka halkaisija on noin 6 m. Kuoppaa kiertää noin 1,5 m leveä ja 0,2-0,3 m korkea valli. Kuopasta johtaa noin 2 - 2,5 m leveä ja metrin syvyinen ja 15 m pitkä ränni alas rinteeseen kohti koillista. Uunin pohjoispuolella on umpeen kasvanut tie ja kolme pienempää kuoppaa.
Noin 20 m uunista etelään on kaksi talonpohjaa kiuasröykkiöineen.

Pederstad (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Pietarinkadun ja Pietarilankadun risteyksen lounaispuolella olevalla pienellä kumpareella. Paikalla on sijainnut Pedersören pappila, joka 1700-luvun loppupuolella siirrettiin nykyiselle paikalleen Rosenlundiin, noin 300 m luoteeseen. 1860-luvulla perustettiin vanhalle pappilanpaikalle kuuromykkien koulu. Jäännökset koulusta ovat kumpareen laella. Paikalla on kaksi noin 18 x 18 m suuruista kivijalkaa kulmikkain toisiaan vastaan.

Kvarnbacken (1000026942) (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienellä kalliolla Etelämalmikadun ja Myllymäenkadun risteyksestä lounaaseen. Kalliopaljastuma on kerrostalojen ympäröimällä sisäpihalla. Paljastumalla on vähintään yhdeksän hakkausta, jotka käsittävät nimikirjaimia ja vuosiluvun 1698.

Masaholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pietarsaaren keskustan kaakkoispuolella, alueella, joka rajautuu idässä Rosenlundin pappilaan, lännessä koulurakennuksiin ja etelässä Björkbackan vanhainkotiin ja pohjoisessa Puutarhakatuun on yhdeksän kivimuurin osaa. Muurit ovat 1,5-3 m leveitä, 0,5-1,2 m korkeita ja niissä on sekä pyöreitä että kulmikkaita luonnonkiviä. Vanhat viljelysalueet, joiden ympärille muurit on kasattu , ovat nykyään urheilukenttänä ja paikoitusalueena. Kaksi muuria kulkee vanhan Pedersören kirkolle johtavan kirkkotien kohdalla, joka on kapea polku
Rackartåget (muinaisjäännösrekisterissä numerolla 1000015494) (suom. Rakkarinreitti). Ruotsinkielen sanalla ”tåg” tarkoitettiin ennen kahden kivimuurin välissä kulkevaa tietä. Kulkuväylä on näkyvissä jo vuoden 1754 Gutzenin kartassa.
Muurit edustavat 1700-luvun viljelysmaisemaa. Onkin mahdollista, että ainakin osa muureista on rakennettu jo 1700-luvulla.

Galgbacken (1000026944) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee moreenikumpareella Paul Hallvarkadun/Paul Harvars gatan molemmin puolin ja rajoittuu pohjoisessa Oxham kouluun, etelässä Länsiväylään ja lännessä Pietarinpuistikkoon ja idässä Parenteseniin. Yksi säilyneistä muurin osista sijaitsee pohjoiseen ja kaksi etelään Paul Hallvarkadusta. Kaikkiaan muuria on yhteensä 180 m säilyneenä. Muurit ovat 2-3 m leveitä ja 0,7-1,3 m korkeita ja osittain rauenneita. Vuoden 1989 arkeologisissa kaivauksissa dokumentoitiin muurinosia jäähallista lounaaseen. Nämä muurit ovat nykyään suurimmaksi osaksi kaivettu pois lukuun ottamatta sitä muurinosaa, joka kulkee Länsiväylältä jäähallille.
Vuoden 1989 kaivausten tarkoituksena oli löytää kaupungin mestauspaikka, joka oli sijainnut tällä kumpareella, mutta todennäköisesti tuhoutunut jäähallin rakentamisen yhteydessä.
Gutzenin kartan vuodelta 1754 mukaan alue, jota muurit ympäröivät, on osittain viljelykäytössä.

Nynäsbacken 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee etelä-lounaisrinteellä Läntisen kehätien ja Länsiväylän risteyksestä pohjoiseen. Kohteen länsi- ja pohjoispuolella kulkee kapea soratie, joka historiallisen karttamateriaalin mukaan on 1700-luvun puoliväliä vanhempi. Toen molemmin puolin on umpeenkasvaneita sorakuoppia. Rinteen alaosassa on 10x8,5 m suuruinen kivijalka ja mahdollinen kiuasröykkiö noin 30 m talonpohjasta länteen. Vuonna 1989 tutkittiin säilynyttä talonpohjaa. Se ajoitettiin 1600-luvun lopulle. Talosta tutkittiin tiiliuuni. Talonperustan läheisyydestä saatiin irtolöytönä hopearaha 1590-luvulta. Lisäksi alueen löytöjen joukossa on keramiikanpaloja, jotka mahdollisesti ajoittuvat myöhäiskeskiaikaan. On mahdollista, että historiallisista lähteistä tunnettu Pinnonäsin kuninkaankartano olisi sijainnut täällä. Se perustettiin vuonna 1556. Gutzenin kartassa vuodelta1754 on Nynäsbackenin kohdalla merkintä "Ladugårds gamla tomt är stenig och torr".

Västermalm (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pietarsaaren keskusta lounaaseen Länsinummella (Västermalm). Alue ulottuu Karjavalkamankadulta pohjoisessa Länsiväylälle etelässä. Noin 500x 200 m alueella on kahdeksan muurin/aidan pätkää. Parhaiten säilyneet muurit ovat 2-3,5 m leveitä ja 0,5-1,2 m korkeita ja muurien kokonaispituus on noin 670 m. Viljelysalat, joita muurit/aidat ovat rajanneet ovat pääosin rakennettuja tai metsittyneitä. Läntisen kehätien pohjoispuolella aidat kulkevat kapean soratien molemmin puolin. Vanhojen karttojen mukaan tie on 1700-luvun puoltaväliä vanhempi. Gutzenin kartassa vuodelta 1754 Pietarsaaren tiluksista alue on osittain viljelyksessä, mutta muurien/aitojen rajaamat alueet näkyvät selkeästi vasta Danielsonin kartassa vuodelta 1828.

Lannäslund (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vaasantien molemmin puolin Lannäslundissa. Vaasantien itäpuolella on kaksi muurinosaa ojan molemmin puolin. Vaasantien länsipuolella on yksi muurin pätkä. Muurit ovat 1-3,5 m leveitä ja 0,3-0,8 m korkeita ja rakennettu pääosin pyöreistä luonnonkivistä. Muurien yhteispituus on noin 750 m. Muurit sijaitsevat pääosin tienpientareilla ja rakentamisen keskellä. Historiallisen karttamateriaalin mukaan näyttäisi siltä että muurit/aidat ovat reunustaneet 1700- ja 1800-luvuilla raivattuja peltoja.

Kyrkoby (Kijrckoby) Lannäs (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee moreenikumpareella Vaasantiestä länteen ja Lannäslundin maamieskoulusta pohjoiseen. Kumpareen laelta etelään on tasoitettu pysäköintialue. Kumpareella on sijainnut Lannäsin kartano, jonka rakensi Hans Preuz 1680-luvulla. Kartano paloi Isonvihan aikana. Kartanon paikka on merkitty vielä Al bäckin karttaan vuodelta 1773. Paikalla on kellariperusta, joka voi liittyä kartanoon.

Brandkärrsbacken (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; 2015: Luonnonkivistä ladottuja kivikehiä ja vallin ympäröimiä kuoppia kivikossa avokalliomaastossa. Sijainti Vöyrin seurakunnan maalla Rökiön kylässä Brandkärrsbacken nimisen mäen 55 m korkeuskäyrän rajaaman laen kaakkoisreunalla. Ilmoittajan kuvaus: ”Fynd i klapper på berg, fyndet består av flera tomtningar och groprösen”.
2016: Kivikossa on useita todennäköisiä säilytyskuoppia, ilmoitetut tomtning-kohteet ovat kivivallin ympäröimiä loivapiirteisiä raivattuja aloja.
Inv. 2021: Pohjois-eteläsuuntaisen kallioalueen kaakkoisosassa on avorakka, jossa tulkittu olevan 7 asuinpaikkavallia ja 20 rakkakuoppaa, joista jotkut voidaan hahmottaa molemmiksi. Muutama näistä rakenteista sijaitsee rakan reunalla kivikkoisella maapohjalla. Vallin ympäröimien painanteiden läpimitta on n. 5-10 m, syvyys enimmillään n. 0,7 m, muoto on pyöreähkö tai soikeahko. Kuoppien läpimitta on n. 1,5-5 m, syvyys enimmillään vajaa metri, osa on aika huomaamattomia. Rakenteet sijaitsevat paikoin toisissa kiinni. Avokivikossa kasvaa harvakseltaan puustoa ja sen itäpuolella nuorta tiheää taimikkoa. Vastaavanlaisia luonnonkivikkoon raivattuja kohteita tunnetaan muualtakin Pohjanlahden rannikkoseudulta. Kyseessä voi olla kivikautinen saarivaiheeseen ajoittuva sesonkiluonteinen pyyntiasuinpaikka. Rakenteen 2 vieressä on Museoviraston pieni mustavalkoinen muinaisjäännöskyltti.

Lotan labyrintti (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen;

Lappfjärd-Överstträsket A-C (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohteet sijaitsevat n. 2 km Träsvikin kaakkoispuolella, 800-1400 m valtatie 8:sta itään. Röykkiöt sijaitsevat Överträsketin suoaluetta ympäröivillä kallioharjanteilla, jokaisessa kohteessa sijaitsee yksi röykkiö. Inventoinnin yhteydessä tarkastettiin vain Överträsket C. Överträsket A sijaitsee 500 m lounaaseen ja Överträsket B 650 m kaakkoon Överträsket C:stä. Överträsket B taas sijaitsee A:sta n. 700 m itäkaakkoon. Överträsket C sijaitsee suoalueen pohjoispuolella olevan kallioalueen itäreunassa. Alue on mäntykangasta, aluskasvillisuus on jäkälää/varvikkoa.
Röykkiö on halkaisijaltaan n. 13 m ja korkeudeltaan n. 1,7 m. Keskellä röykkiötä on n. 2x5 m kokoinen kuoppa. Röykkiö on aikalailla sammalen ja jäkälän peitossa ja sen keskellä kasvaa kolme mäntyä.

Lövholmsbacken (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vöyrin keskustasta 21 km koilliseen, Oravaisten koilliosassa, Pensalkangan-nimisen hiekkaisen kangasalueen eteläpuolella. Metsäautotien varrella on noin 300 m pitkä ja noin 200 m leveä Lövhomsbacken-niminen mäkisaareke. Sen laen lähellä luoteisrinteessä on tieltä noin 5-8 m länteen pitkänomainen kiviröykkiö, jonka molemmissa päissä on näkyvissä isot maakivet. Röykkiö tai latomus on noin 14 x 3 metrin suuruinen, korkeus vaihteleva, keskimäärin noin 60-80 cm. Muodostelma erottuu melko selvästi muutoin kivisessä mäkirinteessä. Latomuksen leveys vaihtelee 3-4 m välillä.
Latomuksen/röykkiön sijainti on pronssikauden hautaröykkiöille tyypillinen.
Vuoden 2016 inventoinnin mukaan röykkiö löytyi n. 60-70 m ilmoitetuista koordinaateista koilliseen. Vuoden 1986 jälkeen metsätietä on levennetty ja röykkiö rajautuu nykyisin itäpäädyssä tieojaan. Ojan reunalle on tien parannuksessa siirretty kiviä, mutta röykkiö ei ole tässä vaurioitunut, muutamia kiviä on kuitenkin vyörynyt rakenteen itäosan päälle.
Maan pintakerrokset ovat itäpuolella osin hävinneet metsätien teossa, ja on vaikea päätellä olisiko näillä alueilla voinut myös olla röykkiöitä tai muita kivimuodostelmia. Tieojien leikkauksista tai metsätien itäpuolella metsäaurausurista ei löydetty tästä tai asuin- ja leiripaikkaa indikoivaa. Maaperä siellä on kivikkoista. Noin 40 m koilliseen tien itäpuolella on n, 1,5 m halkaisijaltaan oleva kuoppa, joka todettiin kairauksessa resentiksi. Maaperä on liian kivikkoista koekuopitukseen.

Nedervetil-Storgranö (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Alavetelin Tastin luona olevasta Perhonjoen sillasta noin 1400 m lounaaseen, metsässä, loivalla luoteisrinteellä, lähellä peltoaukean reunaa on suuri kiviröykkiö pienellä kumpareella. Röykkiön äärimitat ovat noin 20 x 12 metriä. Röykkiötä on keskeltä pengottu, näkyvissä on kolme "sellimäistä " rakennelmaa, joista kahdessa on näkyvissä mm. iso maakivi. Sellien väliseinät vaikuttavat ladotuilta. Vuoden 1894 kertomus mainitsee kohteen, vuoden 1951 kertomus antaa mitoiksi 18 x 10 x 2 m. Röykkiötä ei ole tutkittu.
Mäellä on mainittu olleen pieniä röykkiöitä, joita vuoden 1975 täydennyskartoituksessa ei löytynyt (tuhoutuneet?).

Öuran 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Öuranin (Örarna) saaren itärannalla, noin 80 m rannasta. Moreenikohoumalla olevan vanhan pienehkön sorakuopan reunalla on osaksi katajien ja varpujen peitossa vaurioituneen jatulintarhan jäännös. Sen koko on noin 4 x 5 m. Paikallisten tiedonantajien mukaan alueella olisi ollut toinenkin jungfrudans, joka on ilmeisesti tuhoutunut soranotossa.
Samalla harjanteella, hieman korkeammalla, jatulintarhasta noin 300 m pohjoiskoilliseen sijaitsee kohde 440 01 0001.

Esse-Abborrvattensbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pedersören Ähtävän eteläosassa, Evijärven rajasta noin 400 metriä luoteeseen. Röykkiö on Ahvenjärven ja Purmonjoen välisen Abborrvattensbackenin eteläosassa. Alue on kuivahkoa kangasta ja kasvaa kuusi/mäntymetsää, maaperä on moreenia. Röykkiö on matala, muistuttaa enemmänkin rakkakuoppaa, jota ympäröi matala kivivalli, halkaisija on noin viisi metriä. Vuoden 2016 inventoinnissa ei havaittu toista noin 1,5 metriä halkaisijaltaan olevaa röykkiötä, ellei sillä ole tarkoitettu pientä kuoppaa, joka sijaitsee noin 20 metriä edellä mainitun röykkiön kaakkoispuolella. Abborrvattensbackenin pohjoisosasta on löytynyt rautainen nuolenkärki (KM22569)..

Esse-Bergmossbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 800 metriä Evijärven tiestä itään, Bergmossbackenin etelälaidalla. Vuoden 2016 inventoinnissa havaittiin, että röykkiön sijainti poikkesi lähes 100 metriä muinaisjäännösrekisterin pisteestä. Röykkiön ympäristö oli avohakattu ja alue äestetty. Röykkiö oli kuitenkin säästynyt paikalla olleen puisen ”Forngrav” -kyltin ansiosta. Röykkiö on pitkä ja matala, arviolta 11,5 x 2 x 0,35 metrin kokoinen ja jonkin verran kapeampi eteläosastaan. Aiempien tietojen (Finnäs 2000) mukaan röykkiöstä 150 metriä kaakkoon sijaitsee kymmenkunta kuoppaa. Näitä ei vuoden 2016 inventoinnissa ajan puutteen vuoksi tarkastettu, koska ne sijaitsevat keskellä tiheää nuorta mäntytaimikkoa viereisen tilan puolella.

Esse-Bergmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 870 metriä Evijärventien länsipuolella, ojitettujen kosteiden metsäalueiden keskellä olevalla pienellä harjanteella. Ympäröivä alue kasvoi mäntytaimikkoa vuoden 2016 inventoinnin aikaan, harjanteella on säilynyt vanhempaa puustoa. Röykkiö on pitkä ja kapea, hieman kiviaitamainen. Se on merkitty peruskartalle. Finnäsin (2000)
mukaan pitkän röykkiön koko on 23 x 2,5 x 0,6 metriä.

Esse-Bjobacken, Bäckby (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Perkanbäckenin itäpuolella olevan Bjobackenin korkeimmalla kohdalla. Aiempien tietojen mukaan paikalla on seitsemän kuoppaa, jotka luultavasti ovat kodanpohjia. Kuoppien pohjalla on hiiltä ja palaneita kiviä. Kuopat voivat olla myös keittokuoppia. Kuoppien läpimitta on 2-3 m ja syvyys 0,4-0,7 m. Suurimpien kuoppien etäisyys toisistaan on 3 metriä. Kohde on merkitty kyltillä. Vuoden 2016 inventoinnissa löydettiin kaksi vierekkäistä kuoppaa. Alue kasvoi mäntytaimikkoa, joka oli äskettäin harvennettu ja havaintojen teko oli erittäin hankalaa. Kyseessä eivät kuitenkaan ole kodanpohjat, mutta on mahdollista että kuopat ovat keittokuoppia. Kuoppaan tehdystä koepistosta paljastui palanutta kiveä ja hieman hiiltä, kuten aiemminkin oli todettu.

Esse-Bjobacknabba (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Perkanbäckenin itäpuolella, Träskmossenista etelään, Bjobackenin luoteispuolella. Kohteessa on kaksi röykkiökeskittymää vierekkäisillä mäen kumpareilla noin 100 metrin päässä toisistaan. Bjobacknabban pääkoordinaatit osoittavat läntiselle kumpareelle, jolla röykkiöitä on vähemmän. Molemmat kumpareet ovat kuivahkoa mäntykangasta, maaperä on moreenia.
Vuoden 2016 inventoinnissa läntisellä kumpareella havaittiin kahdeksan röykkiötä. Niistä kolme on kohtalaisen helposti havaittavia, mutta ei kovin isoja, suurin on kumpareen pohjoiskärjessä, halkaisijaltaan noin viisi metriä ja keskeltä kaiveltu. Muut röykkiöt ovat pienempiä ja epämääräisempiä. Kumpareen itäreunalla on kaiveltu maa-ainesta jo pitemmän aikaa sitten, alue on jo sammaloitunut. Kaivelusta peräisin olevia kiviläjiä on jäljellä mäen kupeessa. Alueelta on vuonna 1993 löytynyt pronssiesineen kappale (KM 27904), jonka esinemuotoa ei ole voitu tunnistaa.
Noin 100 m itään edellisistä on toinen kumpare, jolta paikannettiin 27 röykkiötä vuoden 2016 inventoinnissa. Kumpareen päällä on n. 15 metriä pitkä ja pari metriä leveä aitamainen röykkiö. Useimmat röykkiöt erottuvat selvästi, joukossa on noin 4-5 metriä halkaisijaltaan olevia rinkelimäisiä röykkiöitä, jotka ovat puolisen metriä korkeita ja pienempiä kekomaisia sekä hieman epämääräisiä röykkiöitä. Röykkiöt ovat sammaleen ja varvikon peitossa. Kahden röykkiön vieressä on noin puoli metriä korkea pystykivi, jotka voivat mahdollisesti olla ns. bautakiviä. Tältä alueelta on löytynyt jalkajousen nuolenkärki, joka lienee keskiaikainen. Röykkiöitä pidetään varhaismetallikautisina, mutta tutkimuksia niiden ajoituksen varmistamiseksi ei ole tehty.

Esse-Blökolandet S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ähtävänjoesta 2,3 km itään Blökolandet nimisellä alueella, röykkiöiden itä puolella kulkee metsäautotie. Alueen maaperä on moreenia ja metsätyyppi on kuivahko kangas, röykkiöiden ympäristö kasvaa parikymmenvuotiasta mäntytaimikkoa.
Kohteessa on kaksi suurta röykkiötä, Ähtävän suurimpia. Tietä lähempänä oleva röykkiö on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja se on noin 1,5 metriä korkea. Röykkiötä on kaiveltu muutamasta kohdasta. Heti sen länsipuolella on toinen, muodoltaan soikea röykkiö, koko noin 13x7 metriä. Röykkiön sisäosa on kauttaaltaan kuopalla ja röykkiön reunat muodostavat hieman vallimaisen rakenteen. Isojen röykkiöiden tuntumassa on kaksi pienempää halkaisijaltaan noin viisi metristä röykkiötä.
.

Esse-Dragnäset, Väktars (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 840 metriä Evijärventiestä länteen, kyseistä maantiestä eroavan Dragnäsintien pohjoispuolella, aivan tien vieressä. Röykkiön koko on 6 x 3,5 x 0,5 metriä. Se on vahingoittunut tien levennyksessä. Sandelinin mukaan (1880) keskellä olisi ollut syvennys, jota oli kaivettu, mutta mitään ei ollut löytynyt. Röykkiössä olisi ollut nähtävissä myös noin 3 x 1 metrin kokoinen kiviarkku, jonka kummassakin päässä oli maakivi. Näistä ei havaittu merkkejä vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Dragnäslandet (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Stora Angjärv -nimisen järven luoteispuolella harjulla, sen korkeimmalla kohdalla, on soikea painanne. Sen pituus on noin 17 metriä ja leveys noin 7 metriä. Sitä ympäröi valli, joka erottuu selvästi erityisesti eteläpuolella. Painanteen päät ovat matalammat ja erityisesti luoteispäässä vaikuttaisi olevan kulkuaukko. Vuoden 2016 inventoinnissa painanteeseen tehtiin kaksi koepistoa, mutta löytöjä ei tullut. Kyseessä on mahdollisesti iso, hieman pientä jätinkirkkoa muistuttava, asumus. Kohde sijaitsee kuivahkolla mäntykankaalla, maaperä on moreenia. Kohteen on alun perin löytänyt harrastaja-arkeologi John Finnäs vuonna 2000, hän mainitsee myös, että alueella on myös rivi pieniä kuoppia harjanteen eteläpäässä noin 300 metriä painanteesta eteläkaakkoon. Näitä pieniä kuoppia ei tarkastettu vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Dragnäsvägen A, Väktars (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 900 metriä Evijärventiestä länteen, Dragnäsintieltä etelään erkanevan metsäautotien tuntumassa. Pitkä röykkiö tai latomus sijaitsee soiden ympäröimällä moreenimäellä, se on samansuuntainen mäen kanssa. Mäki on kuivahkoa mäntykangasta. Röykkiön koko on 13,5 x 2 x 0,5 metriä, ja se on hieman kapeampi keskeltä. Muodostelman luonnetta ei ole selvitetty, vastaavia rakenteita on Ähtävässä useita.

Esse-Dragnäsvägen B, Väktars (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin kilometrin Evijärventiestä länteen, Dragnäsintieltä etelään erkanevan metsäautotien tuntumassa. Röykkiö sijaitsee moreenimäellä kuivahkolla mäntykankaalla. Röykkiön on sammaleen ja varvuston peittämä, sen koko on noin 4,5 x 3,5 x 0,5 metriä ja sen keskellä on 0,3 m syvä kuoppa.

Esse-Dragnäsvägen, Nälkas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin kilometrin Evijärventiestä länteen, Dragnäsintieltä etelään erkanevan metsäautotien tuntumassa. Kivilatomus sijaitsee soiden ympäröimän mäen korkeimmalla kohdalla. Mäki on kuivahkoa mäntykangasta. Kyseessä on pitkää röykkiötä muistuttava kaksiosainen latomus. Läntisemmän osan koko on 12 x 2,5 x 0,4 metriä. Itäinen osa on edellisestä metrin päässä, kooltaan se on 6,5 x 2 metriä. Vastaavia pitkiä röykkiöitä/latomuksia on Ähtävällä useita.

Esse-Dunders S (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Nådjärven eteläpuolella Dundersintiestä jatkuvan tieuran itäpuolella noin 40 metrin päässä tiestä. Dundersin tila sijaitsee noin 600 metriä pohjoiseen. Röykkiön läpimitta on 5 m ja korkeus 0,3 m. Röykkiön keskellä on halkaisijaltaan 2 m oleva ja 0,5 m syvä kuoppa. Alue kasvaa parikymmenvuotiasta mäntytaimikkoa ja aiemmin on mainittu (Finnäs 2000), että röykkiö on vaurioitunut maanmuokkauksen yhteydessä. Vuoden 2016 inventoinnissa röykkiö oli sammalen ja varvuston peitossa eikä vauriota enää havainnut. Röykkiön vieressä on puinen ”forngrav”-kyltti.

Esse-Fimpusbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bäckbyn eteläpuolella Fimpusbackenin pohjoisosassa. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin löydettiin yksi pieni halkaisijaltaan noin kolme metriä oleva röykkiö. Alue kasvoi erittäin tiheää vesakkoa ja havaintomahdollisuudet olivat huonot. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) mäellä on matalia kiviröykkiöitä ja muutama kuoppa. Alue on metsänuudistuksen yhteydessä myös äestetty, joten röykkiöt ja kuopat ovat todennäköisesti vaurioituneet ja vaikeasti enää havaittavissa.

Esse-Flatbacken, skogsbilväg (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aivan Evijärventien ja Flatbackenille vievän metsäautotien risteyksessä, metsäautotien kummallakin puolella on röykkiö. Suot ympäröivät mäkeä. Paikka on hiekkamaata ja luonnonkaunis. Pohjoisemman röykkiön läpimitta on 5 metriä ja se on 0,7 m korkea (tämä on mahdollisesti Heikelin tarkoittama röykkiö). Sen keskellä on kuoppa, 1,5 x 1 m, syvyys 0,3 m. Edellisestä 50 m etelään metsäautotien eteläpuolella oleva röykkiö on läpimitaltaan 5 m, korkeus on 0,3 m. Alueella on lisäksi muutamia kuoppia, joiden ikä ja luonne ovat epäselviä. Röykkiöt ovat selvästi kivikautisella rannan korkeudella, joten niiden ajoittaminen ja luokittelu pronssikautisiksi hautaröykkiöiksi ei ole perusteltua, vaikka ne on aiemmin luokiteltu sellaisiksi. Vuoden 2016 inventoinnin perusteella kyseisten röykkiöiden ajoitus ja funktio ovat epäselviä.

Esse-Furulandet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Furulandet-nimisellä metsäalueella. Vuoden 2016 inventoinnissa muinaisjäännöksen alue kasvoi tiheähköä 15-20-vuotiasta mäntytaimikkoa. Jotakuinkin mäen korkeimmalla on vierekkäin kohdalla on kaksi isoa röykkiötä, ne on myös merkitty peruskarttaan. Isomman röykkiön halkaisija on noin 10 metriä ja korkeus noin metri, siitä noin 10 luoteeseen on hieman pienempi röykkiö, halkaisija noin 8 metriä. Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreitä ja molempien röykkiöiden keskellä on kuoppa. Ensin mainitusta röykkiöstä noin 25 metriä kaakkoon on kuoppa, jonka halkaisija noin 2,5 metriä ja syvyys puoli metriä.
Paikallisen harrastaja arkeologin John Finnäsin mukaan röykkiöiden välissä on myös kuoppia, mutta niitä ei havaittu vuoden 2016 inventoinnissa. Tiheä taimikko teki havainnoinnista vaikeaa. Finnäs mainitsee myös, että Furulandetin läpi kulkevan metsäautotien toisella puolella, ilmeisesti länsipuolella kolme pienempää hautaröykkiötä, joiden koot ovat 2,5 x 3 x 0,3 metriä, 2 x 1,5 metriä ja 1,7 x 1,7 metriä, lisäksi mäen eteläreunalla olisi säännöllisen muotoisia ja kokoisia kuoppia 12 kpl. Alue käytiin läpi vuoden 2016 inventoinnissa, mutta röykkiöitä eikä kuoppia havaittu. Mäen länsiosasta noin 40-50 metriä tiestä paikalliset harrastajat löysivät metallinilmaisimella rautakautisen pronssisoljen katkelman KM23097:1 (merovingiaikainen), mikä viittaa rautakautiseen asuinpaikkaan tai hautauksiin, mutta mitään siihen viittaavaa ei ainakaan vuoden 1993 tehdyssä tarkastuksessa havaittu.

Esse-Gåsmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Gåsmossenilla olevalla suosaarekkeella Evijärventien ja Ähtävänjoen välissä. Kallio ja moreenipohjainen saareke on mäntykangasta. Suurin, peruskarttaan merkitty röykkiö, on halkaisijaltaan noin 7 metriä, korkeus reilut puoli metriä, keskellä on kuoppa. Tästä noin 15 metriä itään on matala, epämääräinen sammalen peittämä röykkiö ja tästä edelleen noin 15 metriä kaakkoon on saman kokoinen röykkiö kuin nro 1. Röykkiö 4 on röykkiöstä 1 noin 40 metriä luoteeseen, särmikkäistä kivistä kasattu, pituutta noin 5 metriä ja leveys 2,5 metriä. Mahdollisesti osittain täytetty kallion koloon. Röykkiö 5 on röykkiöstä 1 länteen noin 60 metriä. Se on kasattu kallion päälle, se on matala, halkaisija on noin kolme metriä.

Esse-Halvvägsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat noin 40 metriä Evijärvi-Pietarsaari maantien koillispuolella, moreeniharjanteen kaakkoispäässä. Alue on mäntykangasta. Kaksi röykkiötä ovat rinnakkain. Ne ovat halkaisijaltaan noin 5 metriä ja korkeudeltaan puolisen metriä. Röykkiöitä on kaiveltu keskeltä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Grytet, Skrattlass (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Se sijaitsee Grytetin alueella, noin 300 metriä metsäautotieltä länteen. Alue on hyvin louhikkoista, paljon myös suuria irtolohkareita. Tältä louhikkoiselta alueelta pistää länteen päin suohon kallioniemeke, jonka laitaan on kasattu pitkä röykkiö tai kaksi yhteen sulautunutta röykkiötä. Kallio laskee jyrkästi pari metriä alapuolella olevalle suolle. Röykkiöt sijaitsevat lähekkäin ja niitä yhdistää kapea kaula. Röykkiöt voivat olla myös yksi hauta. Tämän röykkiön pituus on 15 m, pohjoispään läpimitta on 5 m ja röykkiön korkeus on 1 m. Eteläisimmän röykkiön läpimitta on 7 m ja korkeus 0,8-0,9 m. Röykkiö on kokonsa ja korkeussijaintinsa perusteella pronssikautinen hautaröykkiö. Noin 15 metriä itään pitkästä röykkiöstä on korkeudeltaan 0,4 m oleva pieni epämääräisen muotoinen röykkiö.

Esse-Halvvägsbacken W (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 200 metriä Evijärventiestä länteen. Röykkiöt sijaitsevat kumpikin omalla louhikkoisella moreenikumpareellaan. Röykkiöt ovat keskeltä kaiveltuja. Röykkiö 1 sijaitsee kapealla harjanteella, se on halkaisijaltaan noin 6 -7 metriä ja leveydeltään noin 4 metriä, korkeus on noin puoli metriä. Röykkiössä on isoja kiviä ja sen muotoa on hieman vaikea hahmottaa kivisellä harjanteella.
Röykkiö 2 on edellisestä noin 50 metriä lounaaseen, noin 5 metriä alempana. Röykkiö halkaisija on noin 4 metriä ja korkeus noin puoli metriä. Molemmissa röykkiöissä on ”Forngrav”-kyltti. Röykkiön 2 kyltin nimiosa on irronnut paalusta.

Esse-Häranmossbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Se sijaitsee 450 metriä Evijärventiestä länteen Häramossbackenin länsiosassa. Pienen tervahaudan halkaisija on noin 4,5 metriä. Halssi on etelään, alas rinteeseen. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta, mutta tällä kohtaa hiekkaisempaa. Aiempien tietojen (Finnäs 2000) 12 metriä lounaaseen olisi toinen, mutta vahingoittunut tervahauta, mutta kyseisessä kohdassa havaittiin vuoden 2016 inventoinnissa vain jotakuinkin edellisen tervahaudan kokoinen muutama vuosi sitten kaivettu kuoppa. Ähtävän muinaisjäännöskohteissa on useita vastaavia pieniä tervahautoja, joita on aiemmin pidetty kodanpohjina. Tervahauta on merkitty puisella kyltillä, josta on kulunut teksti pois.

Esse-Hembacken (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnisssa. Se sijaitsee Hembackenin kaakkoisreunassa, noin 200 metriä Ähtävänjoesta pohjoiseen. Kohteen eteläpuolitse kulkee metsäautotie noin 40 metrin päässä. Kohteeseen kuuluu jätinkirkko kivivalleineen, siihen liittyviä röykkiöitä, raivatulta vaikuttavaa asuinpaikkaa ja painanteita. Lisäksi kohteen eteläpuolella rinteessä on tervahauta, halkaisijaltaan noin 7 metriä.
Jätinkirkkomaisen alueen kaakkoispäässä on kaksi röykkiötä, halkaisijaltaan noin 6-8 metriä, korkeus lähes metri. Toinen röykkiöistä on osana vallia, toinen on jätinkirkon vallien ulkopuolella noin 10 metriä. Valli erottuu paikoin melko matalana ja sammalen peittämänä, mutta näyttäisi kiertävän koko jätinkirkon. Alue vallien välissä on noin 45x8-10 metriä ja vallien leveys vaihtelee ollen 6- 8 metriä. Jätinkirkon pohjois/luoteispuolella on raivatun näköistä tasaista aluetta noin 50 metrin matkalla. Alueella on joitakin muutaman metrin läpimittaisia painanteita. Jätinkirkon vallista etelään noin 5-6 metriä on matala kaareutuva valli, joka voi olla myös luontainen. Jätinkirkko on kivikauden ja pronssikauden rantakorkeuden rajamailla, yleensä jätinkirkot ovat selvästi kivikauden rannankorkeudella, Ähtävällä niitä on noin 55 m mpy eli selvästi korkeammalla kuin Hembacken. Kohteen luonne ja funktio on epäselviä, onko kyseessä pronssikautinen raivattu asuinalue, hautaröykkiöitä vai kivi- ja pronssikauden taitteeseen ajoittuva jätinkirkko?

Esse-Hembacken N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Se sijaitsee Ähtävänjoesta 350 metriä itään, Hummelholmin pohjoispuolella olevan moreeniharjanteen pohjoisosassa. Alue on mäntykangasta. Röykkiö on sammalen peittämä kooltaan noin 9 x 5 x 0,5 metriä. Röykkiö on merkitty puisella ”Forngrav”-kyltillä. Aiempien tietojen (Finnäs 2000) röykkiön länsipuolella on myös kolme kuoppaa, mutta vuoden 2016 inventoinnissa havaittiin kaksi kuoppaa, toinen röykkiön vieressä, heti sen luoteispuolella. Kuopan halkaisija on noin 3 metriä ja syvyys alle puoli metriä. Tästä noin 25 metriä lounaaseen on toinen kuoppa, halkaisija noin 3,5 metriä ja syvyys noin puoli metriä.

Esse-Holmmossen A-C, Skrattlass (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Holmossen on suoalue entisten Ähtävän ja Teerijärven kuntien, nykyisin Pedersören ja Kruunupyyn, rajalla. Laajaa suoaluetta täplittävät kymmenet suosaarekkeet. Korkeus on noin 37-40 eli merenrantavaihe ajoittuu pronssikauden alkuun. Ähtäväläinen arkeologian harrastaja John Finnäs on löytänyt saarekkeilta röykkiöitä, jotka tarkastettiin vuonna 2016. Röykkiö B ja C Finnäsin mainitsemista löytyivät, mutta röykkiötä A, joka oli näistä pienin, ei havaittu. Tämän kohteen koordinaatit osoittavat röykkiöön B. Röykkiöstä C muodostettiin vuoden 2016 inventoinnissa oma muinaisjäännöskohteensa Holmmossen C, koska se sijaitsee 175 metriä B:stä pohjoiseen eri saarekkeella.
Röykkiö sijaitsee louhikkoisen harjanteen länsipäässä, joka laskee jyrkästi suolle useita metrejä alaspäin. Röykkiö on kasattu kahden kallionyppylän väliin se on kooltaan noin 5x9 metriä ja lähes metrin korkea. Röykkiö erottuu selvästi. Alue on kuivahkoa kuusi/mäntykangasta.

Esse-Holmmossen C (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Holmossen on suoalue entisten Ähtävän ja Teerijärven kuntien, nykyisin Pedersören ja Kruunupyyn, rajalla. Laajaa suoaluetta täplittävät kymmenet suosaarekkeet. Korkeus on noin 37-40 eli merenrantavaihe ajoittuu pronssikauden alkuun. Ähtäväläinen arkeologian harrastaja John Finnäs on löytänyt saarekkeilta röykkiöitä, jotka tarkastettiin vuonna 2016. Kolme röykkiötä oli sisällytetty kohteeseen Esse-Holmossen A-C Skrattlass. Röykkiö B ja C Finnäsin mainitsemista löytyivät, mutta röykkiötä A, joka oli näistä pienin ei havaittu.
Tämän kohteen koordinaatit osoittavat röykkiöön C. Röykkiö B on edelleen nimellä Esse-Holmossen A-C Skrattlass . Röykkiöt ovat 175 metrin päässä toisistaan eri saarekkeilla, joten niistä muodostettiin omat muinaisjäännöskohteensa vuoden 2016 inventoinnissa.
Röykkiö sijaitsee noin 50 metriä pitkällä ja noin 30 metriä leveällä lohkareisella moreenikumpareella. Alue on kuivahkoa kangasta, joka kasvaa kuusta ja mäntyä. Röykkiö on kasattu ison kiven viereen, röykkiö on halkaisijaltaan noin 4 metriä ja sen on melko matala, sammalen peittämä ja koostuu melko isoistakin kivistä. Kyseessä ei ehkä ole pronssikautinen hautaröykkiö.

Esse-Holmmossen E, Skrattlass (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee 120 metriä Kruunupyyn rajasta, Holmossklubbarnan koillispuolella olevalla suosaarekkeella. Lähimmälle metsäautotielle on matkaa noin 900 metriä. Röykkiö on moreenikumpareen korkeimmalla kohdalla. Kumpare on mäntykangasta, joukossa myös kuusia ja koivuja. Röykkiö on pitkulainen, 7 x 2 x 0,4 metrin kokoinen ja se on sammalen peittämä. Röykkiön eteläpäässä on iso kivi. Röykkiön leveys vaihtelee paikoin ja se on itä-länsi -suuntainen. Ähtävältä tunnetaan useita pitkiä ja kapeita röykkiöitä, joista yhtään ei ole vielä tutkittu niiden luonteen selvittämiseksi. Kyseessä voi siis olla hautaröykkiökin.

Esse-Holmmossen S, Skrattlas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Holmmossenin eteläosassa, Kåtabackenista pohjoiseen suon keskellä olevalla mäellä on mahdollinen hautaröykkiö. Röykkiö on kooltaan noin 5x5 metriä, hieman neliskanttinen ja kivijalkamainen. Kaakkoiskulmassa on isompi kivi muut kivet ovat noin0,5-0,7 metriä halkaisijaltaan, siis kivet ovat hautakiviksi melko isoja. Finnäs (2000) mainitsee, että röykkiön kulmalla on noin metrin korkuinen bautakivi. Tätä havaintoa ei kuitenkaan voitu vahvistaa vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Imbovattnet, Bäckby (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Inbovattnet -niminen lampi sijaitsee Pietarsaari-Kaustinen maantiestä noin 0,9 km pohjoiseen. Lammen eteläpuolella, melko kivisellä mäellä sijaitsee lähekkäin, noin 20 metrin matkalla neljä kuoppaa. Kuoppien läpimitta on noin 3 m ja syvyys 0,5 m. Ne ovat harrastaj-arkeologi John Finnäsin löytämiä (2000). Näistä noin 40 metriä pohjoiseen alempana rinnettä löytyi vuoden 2016 inventoinnissa vielä yksi kuoppa. Kivisen maan takia kuoppia ei voitu kairata vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Jomossbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 70 metriä Strogjutontien pohjoispuolella, Jomossbackenin etelälaidalla. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Röykkiö on 5 x 4 x 0,4 metrin kokoinen ja siinä on keskellä syvä kuoppa. Röykkiö on merkitty puisella kyltillä. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) röykkiöstä etelään olisi mahdollinen kodanpohja. Vuoden 2016 inventoinnissa ainoa rakenne mikä alueelta löytyi oli kellarin pohjakuoppa, kooltaan noin 2x3 metriä ja syvyys 1 metri. Luultavasti sitä on erehdytty luulemaan kodanpohjaksi.

Esse-Jöuskoskbacken A-B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jöusakoskbacken sijaitsee Ähtävänjoen itäpuolella Teerijärventiestä 160 metriä pohjoiseen. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta, lakiosassa on lohkareikkoa ja rakkamaista kivikkoa, joka on kylläkin sammalen ja puuston peittämää. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) kohteessa on kaksi röykkiötä 250 metrin etäisyydellä toisistaan. Vuoden 2016 inventoinnissa muinaisjäännösrekisterin osoittamassa koordinaattipisteessä ja sen tuntumassa ei havaittu röykkiötä. Tästä noin 80 metriä pohjoiseen on kuitenkin sammalen peittämä rakkakuoppa, joka on ilmeisesti tulkittu röykkiöksi. Kuopan halkaisija on noin 3 metriä ja syvyys 0,5 metriä. Toista aiemmin havaittua röykkiötä ei vuonna 2016 löydetty. Kuvauksen perusteella sekin voi olla rakkakuoppa ja alue, jolla sen pitäisi sijaita, kasvaa nuorta mäntytaimikkoa, jolla näkyvyys oli huono. Aluetta käytiin läpi, mutta röykkiötä/rakkakuoppaa ei havaittu.

Esse-Kalikbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee soiden keskellä olevan Jäknobackenin moreenikumpareen etelälaidalla ja on merkitty peruskarttaan., mutta röykkiöt sijaitsevat peruskartan muinaisjäännösmerkinnästä noin 50 metriä länteen. Alue on mäntykangasta ja kohteen kohdalla puuston varttunutta (v. 2016 inventointi), joten röykkiöt ja lähiympäristö erottuvat hyvin. Kohteeseen kuuluu kolme röykkiötä. Kaksi röykkiötä on vierekkäin noin metrin etäisyydellä toisistaan, ne ovat halkaisijaltaan noin 6 ja 8 metriä, korkeus noin metri. Röykkiöissä on kaivelun merkkejä keskellä. Näistä 9 metriä pohjoiseen on kolmas röykkiö, sen halkaisija on noin 6 metriä ja se on sammalen peittämä.

Esse-Kalljärvbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kalljärvbackenilla, noin 250 metriä Kaljäverven luoteispuolella. Moreenipohjaisen mäen laki on hieman lohkareista ja sammalen peittämää, paikoin rakkamaista, kivikkoa. Vuoden 2016 inventoinnin aikaan palsta, jolla kohde sijaitsee oli hakattu. Röykkiö, jona kohde aiemmin tunnettiin, oli merkitty noin metrin pituisilla ns. kulttuurikannoilla sen vaurioitumisen estämiseksi. Röykkiön koko on 4 x 3,5 x 0,3 m, sen keskellä on 0,6 m syvä kuoppa. Kuopan läpimitta on 1,7 m. Röykkiö on matala ja se on ennemminkin tulkittavissa rakkakuopaksi, josta poistetut kivet vallin sen laidalla. Sijainti 50 m mpy ajoittaa rantavaiheen kivikauteen ja vastaavia rakkakuoppia tunnetaan kivikautisilta korkeuksilta muualtakin Ähtävältä.

Esse-Kallkärrbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kallkärrbackenin korkeimmalla kohdalla, Kalljärv -nimisen järven kaakkoispuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Mäki on luoteis-kaakkois –suuntainen moreeniharjanne. Aiempien tietojen (Finnäs 2000) mukaan mäen korkeimman kohdan yli menevän tien etelä- ja pohjoispuolella on pieniä röykkiöitä, jotka ovat sammalen peittämiä ja vaikeasti havaittavissa. Röykkiöitten läpimitta on 2-4 m ja korkeus 0,3-0,5 m. Eteläisimmän ja pohjoisimman röykkiön välimatka olisi noin 60 metriä.
Vuoden 2016 inventoinnissa alueella havaittiin 4 röykkiötä (aiempi tarkastamaton lukumäärätieto 18 kpl) tai pikemminkin vaikuttaisi, että kyse on rakkakuopista, joista tulleet kivet muodostavat röykkiön. Näitä löytyi tien molemmin puolin, tien pohjoispuolella oli myös modernilta kaivelulta vaikuttavia kohtia.
Eteläpuolella on myös noin 5 metriä halkaisijaltaan olevan painanne, joka voi olla mahdollisesti myös asumuksen pohja. Röykkiöt/rakkakuopat ovat selvästi kivikautisella korkeudella, joten röykkiöt/rakkakuopat ja painanne voivat liittyä kivikautiseen asutukseen ja toimintaan. Usein tämän tyyppisissä kohteissa asuinpaikka on löytynyt alempaa rinteestä. Kohteessa olisi syytä tehdä koekaivaus sen luonteen ja laajuuden selvittämiseksi.

Esse-Kiskbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ähtävänjoen pohjoispuolella, Teerijärventiestä 750 metriä pohjoiseen, Endtbackantiestä 300 m länteen, Kiskbacken moreeniharjanteen laella ja itärinteessä. Harjanteen metsä on 1990-luvun alussa hakattu ja äestetty ja löydöt on kerätty äestysvaoista n. 40 x 15 m alueelta itärinteen yläosasta, jossa olevalta laakeammalta tasanteelta pääosa löydöistä on peräisin. Asuinpaikan tarkka laajuus ei ole tiedossa. Harjanteella on lisäksi ainakin viisi kiviröykkiötä. Niistä kolme on pyöreitä, läpimitta on arviolta 4-6 m, verrattain selvärajaisia ja koottu tasakokoisista kivistä. Äestys oli vaurioittanut niitä jonkin verran. Lisäksi mäellä on kaksi pitkänomaista röykkiötä tai kiveystä. Niiden pituudet ovat n 5-7 m ja leveys n 2-3 m. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiöt ovat kuvauksen mukaisia, äestetty alue kasvoi tiheähköä mäntytaimikkoa. Kivikautisen asuinpaikan laajuus olisi tutkittava koekaivauksilla

Esse-Kokullbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 500 metriä Ähtävänjoen länsipuolella, Osmossintien ja Fors Gersintien välissä olevalla Kokullback-nimisellä mäellä. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta.
Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) mäen korkeimmalla kohdalla on röykkiö ja sen pohjoispuolella kodanpohja. Vuoden 2016 inventoinnissa todettiin, että röykkiöksi tulkittu rakenne on halkaisijaltaan noin 1,5 m kuoppa, syvyys alle puoli metriä. Kuoppa ei vaikuta muinaisjäännökseltä. Tästä noin 20 metriä pohjoiseen on kodanpohjaksi aiemmin tulkittu kuoppa, mutta kyseessä on pieni tervahauta läpimitta on 4,5 m ja syvyys 0,8 m, pari metrinen halssi on pohjoiseen.

Esse-Kvarnstensbacken (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ähtävänjoesta 1,2 km itään, Kvarnstensbackenin luoteispäässä. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Palsta jolla röykkiö sijaitsee kasvoi nuorta tiheää mäntytaimikkoa, kun se tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö on läpimitaltaan 5 metriä ja korkeudeltaan noin 0,4 m. Röykkiö on osittain sammalen peittämä. Röykkiö vaikutti vahingoittumattomalta huolimatta muutama vuosi sitten tapahtuneesta metsäuudistamisesta. Röykkiön kohdalla oli muutama pieni männyn taimi, mutta muuten se oli ilmeisesti huomioitu metsänhoidossa, koska varsinaista taimikkoa siinä ei kasvanut. Aiemmat muinaisjäännösrekisterin koordinaatit olivat noin 30 metriä virheelliset.

Esse-Lampi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Aiemmin kohde on tulkittu kodanpohjaksi, mutta vuoden 2016 inventoinnissa lähes kaikki kodanpohjiksi tulkitut kohteet Ähtävällä osoittautuivat pieniksi tervahaudoiksi. Lammen kohdetta ei ole tarkastettu, mutta aiemman kuvauksen (Finnäs 2000) perusteella voi varmuudella olettaa, että kyseessä on pieni tervahauta. Se sijaitsee Marastallsbackenin lounaisrinteellä, joen yli menevän sillan pohjoispuolella. Marastallsbacken sijaitsee Ähtävänjoen ja Kisksjön välisellä kannaksella. Tervahaudan läpimitta on 5,4 m ja se on 1 m syvä ja sitä ympäröivän vallin leveys on 1 m. Halssi on lounaaseen ja se on 2 m pitkä. Kuopan keskellä on 10 cm paksu hiilikerros. Kohdetta ei ole tarkastettu, joten paikkatieto ei ole varma.

Esse-Lillmossbacken (Hautapaikat)
Rautakautinen; Lillmossbacken sijaitsee Ähtävänjoen länsipuolella, noin 2,5 km etelään kohdasta, jossa Mattbäcken ja Ähtävänjoki yhtyvät. Röykkiö sijaitsee mäen pohjoispäässä. Se on rakennettu suuren kiven ympärille, sen läpimitta on 8 metriä ja se on matala. Röykkiö on osittain tutkittu vuonna 1935, ja siitä on löytynyt palanutta luuta ja raudanpala, jonka otaksutaan olevan keihäänkärjestä. Hieman etelään ensin mainitusta röykkiöstä on toinen, lähes täysin tuhoutunut röykkiö. Mahdollisesti tuhoutuneesta röykkiöstä ovat A. O. Heikelin vuonna 1901 talteen ottamat palaneet luunpalat.
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö on kasvillisuuden peitossa ja erottuu huonosti lukuun ottamatta keskuskiveään. Etelään tästä olevaa lähes tuhoutuneeksi mainittua röykkiötä ei onnistuttu tunnistamaan.

Esse-Linjärvbacken NW (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 1,3 km Ähtävänjoesta etelään Linjärvbackenin kaakkoisosassa. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Röykkiön on varttuneen männikön keskellä ja erottuu hyvin. Röykkiön halkaisija on noin 15 metriä ja korkeus 1,5 metriä, se on keskeltä kuopalla. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) röykkiöstä pohjoiseen on linjassa kuoppia. Vuoden 2016 inventoinnissa ei havaittu selkeitä kuoppia kuin yksi heti röykkiön pohjoispuolella. Röykkiö on melko lohkareisella ja kivisellä harjanteella, mutta sen alapuoleinen terassi vaikuttaisi olevan hienompaa sedimenttiä ja sovelias asuinpaikaksi. Asuinpaikkaa ei ehditty etsiä koekuopittamalla vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Linjärvbacken SE/Storholmen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ähtävänjoen eteläpuolella, metsäisen Storholmenin mäen laella on kaksi suurehkoa, hyvin erottuvaa, sammaloitunutta röykkiötä. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Vuoden 2016 inventoinnissa havaittiin, että alueella on tehty muutama vuosi sitten hakkuut ja toisen röykkiön alue kasvaa mäntytaimikkoa, toinen on varttuneen metsän puolella. Toisesta röykkiöstä on 1800-luvun lopulla omin luvin kaiveltaessa löytynyt pronssinen kello (KM 1896:1). Paikalle on pystytetty rauhoituskyltti. Röykkiöiden halkaisija on noin 8 metriä ja ne ovat keskeltä kaiveltuja. Muinaisjäännösalueen rajaus käsittää ilmeisesti suojelullisesta syystä, koko mäen. Alueelle on jossain vaiheessa kaavailtu maa-aineksenottoa.

Esse-Matträskbacken (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Bäckby itäpuolella Matträskbackenilla, alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Aiempien tietojen (Finnäs 1994 ja 2000) mäenrinteessä, noin 100 x 300 metrin matkalla, on 17 matalaa kiviröykkiötä, joiden halkaisija on 5-6 metriä. Röykkiöistä 11 sijaitsee metsätien pohjoispuolella ja 6 eteläpuolella. Röykkiöistä noin 170 m pohjoiseen sijaitsee neljä kuopannetta, mahdollisia asumuspainanteita?
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Tien pohjoispuolelta löytyi vain yksi röykkiö, joka sijaitsee parikymmentä metriä tiestä pohjoiseen. Röykkiön on halkaisijaltaan noin 6 metriä ja noin 0,7 metriä korkea, se erottuu selvästi maastossa. Tien eteläpuolella kasvaa varttunut männikkö. Tien eteläpuolta ei sen sijaan tarkastettu, koska se kasvoi erittäin tiheää nuorta mäntytaimikkoa ja tien pohjoispuolen havainnot eivät rohkaisseet taimikkoalueen läpikäymiseen, koska se vie aikaa ja havaintoja on vaikea tehdä. Matträskbackenin pohjoisosasta, noin 200 metriä röykkiöstä pohjoiseen, löytyi kuitenkin kolme painannetta. On vaikea sanoa onko kyseessä asumuspainanteet, kivikautisia ne eivät ainakaan ole, vai onko kyseessä jokin muu ilmiö. Suurin painanteista on halkaisijaltaan noin 5 metriä ja siinä on matalat vallit. Koepistosta ei siihen ei tullut esiin likamaata tai löytöjä, mutta kuopassa oli 2-3 cm paksu huuhtoutumiskerros, joten painanne ei ole ainakaan aivan viime vuosikymmenien kaivelun tuote, mutta voi liittyä historialliseen maankäytötön.Painanteiden luonteen ja iän selvittäminen vaatii koekaivauksen.

Esse-Myrosstorstein (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Heiden kylän kohdalla, Ähtävänjoen ja pienen Kalljärv -nimisen järven puolivälissä olevan mäen päällä. Paikka on nykyisessä peruskartassa nimellä Myros Storstenen, mäki on erittäin kivinen. Mäen eteläsivulla sijaitsee 5 x 6 x 0,4 metrin kokoinen röykkiö. Röykkiön molemmilla lyhyillä sivuilla on suuri kivi. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Mårtenskärret, Pellashagen E (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 180 metriä Evijärventiestä länteen Mårtenskärretin itäpuolella olevan mäen rinteessä. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta, joka kasvoi kohteen tarkastuksen aikaan vuonna 2016 tiheää mäntytaimikkoa. Röykkiö on ns. pitkä röykkiö. Sen pituus on noin 16 metriä, leveys noin 3 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiö on pohjois-etelä-suuntainen

Esse-Mårtenskärret, Pellashagen W (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Mårtenskärretin keskellä olevalla suosaarekkeella. Saarekkeen keskellä kulkee kallioharjanne, jonka päälle röykkiö on kasattu. Alue kasvoi vuoden 2016 inventoinnin aikaan mäntytaimikkoa. Röykkiön koko on 9,5 x 2 x 0,4 metriä..

Esse-Norråker (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Se sijaitsee noin 100 metriä Teerijärventien pohjoispuolella mäen laella, Endtbackantie kulkee noin 130 metriä itään. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) Kisksjön luoteispuolella Norråkernin viereisellä mäellä sijaitsee hautaröykkiö ja kohteessa on ollut aikaisemmin useita röykkiöitä, mutta ne ovat tuhoutuneet. Vuoden 2016 inventoinnissa röykkiöitä etsittiin muinaisjäännösrekisterin koordinaatin mukaiselta alueelta, mutta niitä ei löytynyt. Sen sijaan tästä noin 100 metriä etelään on mäki, jonka yläosa on rakkakivikkoa, jossa sijaitsee rakkakuoppia. Todennäköisesti röykkiöillä on tarkoitettu näitä. Vastaavia röykkiöiksi tulkittuja rakkakuoppia tarkastettiin Ähtävällä useampiakin vuonna 2016. Kohde sijaitsee kivikautisella korkeudella ja samalla harjulla on useita asumuspainanteita noin 200 metriä pohjoiseen/koilliseen (mj.rek. Nygårdsharju)

Esse-Nygårdsharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kiiskisenjärven pohjoispuolella olevalla mäellä, noin 200-350 metriä Teerijärventiestä pohjoiseen Hiekkaisella moreenimäellä on kivikautisia asumuspainanteita kahdella eri alueella noin 150 metrin päässä toisistaan. Painanteita on itäisessä ryhmässä ainakin 17 kpl (näistä kaksi muodostaa paritalon) ja läntisessä ryhmässä 11 kpl. Painanteiden halkaisijat vaihtelevat 6-12 metrin välillä. Syvimmät ovat lähes metrin syvyisiä. Molemmat ryhmät sijaitsevat mäen korkeimmilla kohdilla noin 62,5 m mpy. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, havainnointia vaikeutti itäisen ryhmän alueella ollut taimikko/vesakko. Painanteita on merkitty puisilla kylteillä ja metsänuudistusta tehtäessä muutamia vuosia sitten muutamien painanteiden ympärille on jätetty pystyyn noin metrin mittaisia ns. kulttuurikantoja osoittamaan painanteen sijaintia ettei sitä uudistuksen yhteydessä vahingoitettaisi.

Esse-Nystbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nystbackenin luoteiskärjessä, noin 300 metriä Evijärventieltä länteen. Koilliseen laskevassa rinteessä on pieni tervahauta. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Palsta jolla tervahauta sijaitsee kasvaa muutaman vuoden ikäistä mäntytaimikkoa. Tervahauta on pieni, läpimitaltaan 4 m, syvyys on 0,6 m ja reunavalli on 1 m leveä. Halssi on alarinteeseen ja pari metriä pitkä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, sitä oli siihen asti pidetty kivikautisena kodanpohjana, kuten useita pieniä tervahautoja Ähtävällä.

Esse-Nystmossen N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nystmossenin vieressä, noin 100 m länteen Evijärven-tiestä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö on kasattu moreenimäelle. Röykkiö erottuu selvästi, se on lähes metrin korkea, halkaisija on noin 8 metriä ja sitä on kaiveltu keskeltä melko syvälle. Röykkiö on kahden tilan rajalla, joista pohjoisen puolisella tilalla oli tehty hakkuut. Alue kasvoi vuonna 2016 nuorta mäntytaimikkoa. Röykkiö oli merkitty pitkillä kannoilla hakkuiden ja uudistuksen yhteydessä. Viisi metriä pohjoiseen on toinen pieni röykkiö, joka voi olla peräisin röykkiöstä pengotuista kivistä.

Esse-Nystmossen S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Nystmossenin eteläpuolella moreeniniemekkeen päässä soisen alueen pohjoislaidalla, noin 600 metriä Evijärventiestä länteen. Röykkiö sijaitsee kumpareella hakkuualueella, se on alle puoli metriä korkea, pitkulainen, kooltaan 8 x 3 metriä ja sammalen peittämä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Omforsbacken (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Ähtävänjoen eteläpuolella, Värnumin voimalaitoksen yläaltaan rannalla, harjanteella olevalla hakkuuaukealla on äestysvaoista asuinpaikkaan viittaavia löytöjä (kvartsia). Lisäksi on läheltä harjanteen kärkeä löytynyt metallinilmaisimella pronssilevyn pala, jonka esihistoriallisuus ei ole selvillä. Mäellä on myös erikokoisia kuopanteita, joiden ikä ja tarkoitus ovat selvittämättä. Tarkemmat tutkimukset paikan luonteesta ja laajuudesta puuttuvat. Peruskartan korkeusaseman perusteella varhaisin mahdollinen ajoitus on varhaismetallikausi (pronssikauden loppu tai esiroomalainen rautakausi ). Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Alue kasvoi tiheää taimikkoa, joten lisätietoa kohteesta ei saatu. Asuinpaikan olemassaolo ja laajuus selviää vain koekaivauksella.

Esse-Oxhålet 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 40 metriä Evijärventiestä itään ja Ähtävänjoesta noin 100 metriä länteen olevalla moreeniharjanteella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Alue kasvoi tällöin parikymmenvuotiasta mäntytaimikkoa. Röykkiön on halkaisijaltaan noin 5 metriä ja sen korkeus on 0,3-0,4 metriä ja sen keskellä on pitkulainen noin metrin leveä kuoppa kaivelun jäljiltä.

Esse-Rajtjilmossen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rajkilmossenin ja Angjärven pohjoispuolella, noin 60 metriä Dragnäsintien eteläpuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin havaittiin, että mj-rekisterin koordinaattipiste oli 150 metriä virheellinen. Alueella, jolla röykkiö sijaitsee oli tehty aukkohakkuu ja äestys. Röykkiö oli ilmeisesti säilynyt metsänkäsittelyn aiheuttamilta vaurioilta harrastajien asettaman puisen kyltin ansiosta vaikka rekisterin paikkatieto oli virheellinen. Röykkiö oli merkitty hakkuun ohessa ns. kulttuurikannoilla, ettei se vahingoittuisi maapohjan muokkauksessa. Röykkiö on läpimitaltaan 6,5 m ja 0,55 m korkea. Röykkiö on osittain sammalen peittämä, sen keskellä on halkaisijaltaan 2 m ja 0,6 m syvä kuoppa. Kymmenkunta metriä tästä röykkiöstä on toinen, nelikulmainen, 2 x 2 metrin kokoinen röykkiö.

Esse-Rödningskärret 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Rödningskärretin suoalueen laidalla noin 400 metriä Dragnäsintien pohjoispuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin havaittiin, että muinaisjäännösrekisterin koordinaatit osoittivat suolle ja röykkiö oli koordinaattipisteestä 100 metriä koilliseen. Sammaleen peittämä röykkiö on kostella kuusivaltaisella moreenipohjaisella kankaalla. Sen halkaisija on noin 5 metriä ja korkeus puolisen metriä. Röykkiössä on kuoppa jonka halkaisija on 2,5 m. Kohde sijaitsee luonnonsuojelualueella.

Esse-Rödningskärret 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rödningskärretin suoalueen pohjoisosassa, soiden ympäröimällä moreenikumpareella noin 750 metriä Dragnäsintien pohjoispuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiön läpimitta on 6,5 m ja korkeus 0,8 m. Röykkiön keskellä on kuoppa, jonka halkaisija on 2 m ja syvyys 0,8 m. Alue kasvaa mäntymetsää.

Esse-Rödningskärret 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rödningskärretin suoalueen itälaidalla noin 300 metriä Dragnäsintien pohjoispuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Aiemmin kodanpohjana pidetty muinaisjäännös on pieni tervahauta. Vastaavia aiemmin kodanpohjiksi tulkittuja tervahautoja on Ähtävällä useita. Tervahaudan halkaisija on noin 6 metriä ja syvyys hieman alle metri, pari metrinen halssi on alarinteeseen, lounaaseen. Kohde sijaitsee luonnonsuojelualueella.

Esse-Rödselbacken (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Rödselbackenin korkeimmalla kohdalla metsäautotien eteläpuolella, tiestä 10 metrin päässä. Röykkiön halkaisija on noin 6 m ja korkeus noin 0,4 m ja siinä on keskellä 0,3 m syvä kuoppa. Metsäautotien eteläpuoli on nuorta, 25-30-vuotiasta, mäntymetsää. Noin 50 metriä tien pohjoispuolella on pieni, halkaisijaltaan noin 3 metriä oleva sammalen ja jäkälän peittämä matala röykkiö, jota on vaikea havaita maastossa.

Esse-Römossbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 300 metriä Ähtävänjoesta itään Kyrkbackantien ja Värnumintien yhdistävän metsäautotien varrella. Röykkiöitä on kaksi, toinen on heti metsäautotien pohjoispuolella ja toinen on siitä 180 metriä etelään heti voimalinjan pohjoispuolella. Alue on hiekkamoreenipohjaista mäntykangasta. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.
Pääkoordinaattien osoittaman röykkiön laita on aivan tien penkassa kiinni. Röykkiö on voinut hieman vahingoittua tien teossa. Röykkiö kiveys on hieman epämääräisen kokoinen aiempien tietojen mukaan sen koko on 8x7 metriä ja siitä pohjoiseen pitäisi olla toinen halkaisijaltaan noin 5 metrinen röykkiö. Kohteen kiveys oli hieman epäselvä kokoinen eikä erillisiä röykkiöitä voitu selvästi nähdä. Röykkiön muoto ja koko selviäisi vain poistamalla turve ja kasvillisuus.
Voimalinjan vieressä olevan röykkiön halkaisija on 6 m ja korkeus 0,5 m. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) tästä röykkiöstä 20 m kaakkoon on toinen, pienempi röykkiö, halkaisija 3-4 m. Ensin mainitusta röykkiöstä 55 m pohjoiseen on pieni röykkiö, jonka läheisyydessä on kuopparivi. Ensin mainitusta röykkiöstä 16 m ja 20 m etelään on kaksi voimalinjan alla olevaa röykkiötä. Näistä Finnäsin mainitsemista röykkiöistä ei voitu todentaa yhtään vuoden 2016 inventoinnissa. Alueella oli tosin tehty hakkuita ja hakkuujäte peitti osia alueesta.

Esse-Röstasdjuto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 700 metriä Nådjärventiestä itään, Söderbackenin itäosassa Röstasgjutan vieressä mäen päällä. Alue on moreenipohjaista mänty/kuusimetsää Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Kohteesta on sammalen peittämä matala röykkiö, jonka halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus reilu puoli metriä. Tämän röykkiön lounaispuolella on toinen Tegengrenin vuonna 1930 tutkima röykkiö, Röykkiön mitat ovat 6 x 5 x 0,8 . Röykkiöstä löytyi hiiltä, yhdestä kulmasta tummaa maata ja muutama palanut luunkappale.
Noin 10 metriä röykkiöiden itäpuolella on kuoppa, jonka syvyys on noin 0,3 metriä ja syvyys0,4 metriä.

Esse-Rötamossen, Skrattlass (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Rötamossenin länsipuolella, metsätien itäpuolella, aivan tiessä kiinni, sijaitsee Sandelinin 1880 ja John
Finnäsin 2000 röykkiöksi luokittelema läpimitaltaan 5 m kiviröykkiö. Sen keskellä on suuri kuoppa. Finnäs mainitsee mainitun röykkiön läheisyydessä vielä kaksi muuta röykkiötä, joista pienemmässä olisi kaksi bautakiveä. Tarkastuksessa 2003 Pentti Risla ei havainnut paikalla muinaishautaa, vaan olettaa että luontainen rantakivikko on tulkittu muinaishaudaksi.
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö vaikuttaa aiemmista epäilyistä huolimatta kasatulta eikä luonnonmuodostumalta. Se sijaitsee tien vieressä lohkareisen moreenikumpareen eteläpäässä, rinne laskee suohon. Röykkiön ympäristö kasvaa noin 25-30 –vuotista mäntytaimikkoa. Röykkiön laitaa näyttäisi olevan aseteltu reunakiveystä ja röykkiön pohjoispäässä on isompi halkaisijaltaan reilun metrin kokoinen kivi. Siitä röykkiö ulottuu etelään noin 7 metriä ja sen leveys on noin 5 metriä, leveyttä on hieman vaikea hahmottaa. Tien puoleinen osa röykkiöstä on hieman vaurioitunut. Keskellä röykkiötä on reilun metrin levyinen kuoppa. Sijaintikorkeudeltaan röykkiö ajoittuu pronssikauteen. Vastaavan tyyppisellä paikalla on noin 550 metriä etelälounaaseen Esse-Grytet, Skrattlass-niminen röykkiö.

Esse-Sandgrubbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sandgrubbsbacken sijaitsee Kisksjön kaakkoispuolella, Långsjötieltä erkanevan Stenvattenin metsätien pohjoispuolella noin 60 metriä tiestä. Alue kasvaa 25-30 –vuotiasta mäntytaimikkoa. Mäen kaakkoisosassa, korkeimmalla kohdalla sijaitsee läpimitaltaan 6,5 m ja korkeudeltaan 0,6 m oleva hautaröykkiö. Röykkiössä on ollut kaksi bautakivenä pidettyä pystykiveä (Finnäs 2000). Suuremmassa kivessä molemmilla puolilla on ollut kuppeja. Tällä hetkellä kivi on Ähtävän kotiseutumuseossa. Toinen ns. bautakivi on yhä hautaröykkiön eteläpäädyssä ja sen korkeus on 0,6 m.
Bautakivi-tulkinta on hyvin epävarma. Röykkiö sijaitsee selvästi kivikautisella korkeudella, mutta kuitenkin melko lähellä Ähtävänjokea ja Kiiskisenjärveä. Röykkiöitä on käytetty aikojen kuluessa myös rajamerkkeinä ja niissä olevia kiviä on nostettu pystyyn rajaa merkittäessä. Nykyisin röykkiön kohdalla ei kulje tilarajaa. Röykkiön luonne ja ajoitus voivat selvitä kaivaustutkimuksella. Vuoden 2016 inventoinnissa ei tutustuttu kotiseutumuseoon vietyyn kiveen, jossa mainitaan olevan kuoppia.

Esse-Sandheden (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Evijärventien itäpuolella Sandhedenissä on laaja hiekanottoalue, jonka reunoilta on tullut asuinpaikkalöytöjä. Alue on hiekkapohjaista mäntykangasta. Sandhedenin asuinpaikkaa on pidetty pahoin tuhoutuneena hiekanoton vuoksi. Kaisa Anttila mainitsee vuoden 1976 inventoinnissaan, että löytöpaikan A ”Esineiden löytöpaikasta n. 30 m koilliseen oli kolme matalahkoa painannetta, mahdollisesti asuinpaikkaan kuuluvia syvennyksiä.”
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 ja todettiin, että hiekkakuoppa on umpeenkasvanut. Ilmalaserkeilauskuvien perusteella käytiin tarkastamassa myös alue hiekkakuopan itäpuolella, jolla vaikutti olevan asumuspainanteita. Tasaisella kankaalla havaittiin matalia painanteita, halkaisijaltaan noin 8-10 metriä. Painanteet olivat kahdessa vierekkäisessä rivissä, niitä oli kuusi kappaletta, näistä vielä noin 100 metriä pohjoiseen on yksi hieman isompi painanne. Kolmeen painanteeseen tehtiin koepisto, mutta löytöjä ei tullut esiin. Painanteessa oli normaali podsolimaannos, selvää likamaata ei havaittu. Sandhedenin asuinpaikka ja asumuspainanteet olisi tutkittava koekaivauksella säilyneen asuinpaikan ja sen laajuuden toteamiseksi, samoin painanteiden luonne tulisi varmentaa koekaivauksella. Vuoden 2016 inventoinnissa ei ollut aikaa tarkempaan koetutkimukseen

Esse-Sidlandsmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Silandsmossenin länsipuolella moreenipohjaisella mäellä, alue kasvoi vuoden 2016 inventoinnin aikaan noin 20-vuotiasta mäntytaimikkoa. Röykkiöt ovat mäen kaakkoisrinteellä. Röykkiöistä pohjoisempi on hieman suurempi, sen halkaisija on noin 10 metriä ja se on lähes 1,5 metriä korkea, sen keskellä on nelisen metriä leveä kuoppa. Eteläisemmän röykkiön laita on alle 10 metriä edellisestä. Röykkiön halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus jotakuinkin sama kuin pohjoisemman. Eteläisen röykkiön keskellä on pari metriä halkaisijaltaan oleva kuoppa.

Esse-Skrattlass Storbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Storbacken-nimisen moreeniharjanteen kaakkoispäässä. Aiempien tietojen mukaan ”metsässä harjulla on kaksi hautaröykkiötä, joista toinen on pitkänomainen, kooltaan noin 10 x 4,5 m ja toinen pyöreähkö, läpimitaltaan noin 6 m. Pitkän röykkiön molemmat päät kapenevat, röykkiössä on kaksi bautakiveä. Röykkiöiden etäisyys toisistaan on noin 7 metriä.”
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Toinen röykkiöistä on rakkakuoppa eikä röykkiö. Se on kaivettu luonnostaan kivikkoiseen harjanteeseen. Kuopan leveys on noin kolme metriä, syvyys lähes metri. Rakkakuopasta 7 metriä etelään on pystyssä kolme kiveä, ne ovat kapeita ja laattamaisia, noin viiden metrin matkalla, niistä korkein on noin puoli metriä. Selkeää röykkiötä on vaikea erottaa, maassa on jonkin verran pieniä kuoppia ja epämääräistä kivikkoa. Pystykiviä on tuettu pienemmillä kivillä. Pystykivet ovat linjassa mutta eivät nykyisen rajan kohdalla vaan harjanteen suuntaisesti.

Esse-Skrattlass Tallbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, se sijaitsee Tallbackenin korkeimmalla kohdalla. Isomman röykkiön läpimitta on noin 5 m ja sen keskellä on 1,5 x 2 x 0,5 metrin suuruinen kuoppa. Aiempien havaintojen mukaan röykkiön pohjoispäässä on näkyvissä osa laakakivistä tehtyä arkkua, mutta vuoden 2016 inventoinnissa röykkiö oli niin sammaleen peitossa ettei rakennetta voinut nähdä. Tämän röykkiön vieressä on pienempi röykkiö. Noin 50 metriä röykkiöistä kaakkoon havaittiin kuoppa, aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) kuoppia olisi pitänyt olla kahdeksan. Alue kasvoi vuonna 2016 parikymmenvuotiasta mäntytaimikkoa.

Esse-Smedjestråkabacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 3 km Lappforsin itäpuolella Smedjestråkabackenilla, se tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Tervahauta on noin 150 metrin päässä etelään Ähtävänjoesta. Se on kaivettu itään viettävään rinteeseen, alue on moreenipohjaista mäntykangasta. Tervahauta on läpimitaltaan 5 m ja sen syvyys on 0,8 m. Halssi on luoteessa, se on 2 m pitkä. Tervahautaa oli aiemmin (Finnäs 2000) pidetty kodanpohjana, kuten monia pieniä tervahautoja Ähtävällä.

Esse-Spänbacka E (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Spänbackenini itäosassa kaakko-luode –suuntaisella lohkareisella moreeniharjanteella. Röykkiö on kasattu mäen korkeimmalle kohdalle. Kyseessä on yksi Ähtävän suurimmista röykkiöistä, sen halkaisija on noin 16-18 metriä ja sen korkeus on noin 2 metriä. Röykkiötä on kaiveltu, sen keskellä on syvä kuoppa. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Alue kasvoi tuolloin noin 25-vuotiasta mäntytaimikkoa.

Esse-Spänbacken B (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Storbackenin vieressä Spännbackenin itäosassa, mäkien välissä virtaavan ojan länsipuolella sijaitsee läpimitaltaan 4 m ja syvyydeltään 0,75 m oleva pieni tervahauta, jota ympäröivä valli on 1 m leveä. Halssi koilliseen ja se on 1 m pitkä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin alue kasvoi noin 20-vuotiasta mäntytaimikkoa. Tervahautaa oli aiemmin (Finnäs 2000) pidetty kodanpohjana, kuten monia pieniä tervahautoja Ähtävällä.

Esse-Spänbacken E (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Spänbackenin kaakkoisosassa, noin 230 m koilliseen Brottvatten -nimisestä suosta, sijaitsee läpimitaltaan 5 m oleva tervahauta, joka on 0,7 m syvä. Sitä ympäröivä valli on 1,4 m leveä. Halssi on itään, se on 2 m pitkä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin alue kasvoi nuorta kuusitaimikkoa. Tervahautaa oli aiemmin (Finnäs 2000) pidetty kodanpohjana, kuten monia pieniä tervahautoja Ähtävällä.

Esse-Spänbacken NW (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Spänbackenin pohjoisosassa, se tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö on Linjärvmossenin peltoaukealta mäelle nousevan ajouran länsipuolella noin 10 metriä. Sen halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiö on keskeltä pohjaan kaiveltu. Kuvio, jolla röykkiö sijaitsee on hakattu muutamia vuosia sitten ja vuonna 2016 sillä oli tehty harvennusta ja röykkiön päällä oli jonkin verran harvennusjätettä.

Esse-Spänbacken, keskiosa (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Spänbackenin luoteisosassa moreenipohjaisella mäntykankaalla. Keskellä mäkeä sijaitsee kooltaan 7 x 7 x 0,8 metriä oleva röykkiö. Se on kraaterimainen ja sammalen peittämä. Röykkiössä kasvaa pari kuusen taimea. Röykkiön eteläpuolella kulkee ajoura, jota ei ole merkitty peruskarttaan. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Storbacken NE (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ähtäväntiestä länteen, noin 50 metriä Storbackenin tilustien länsipuolella. Moreeniharjanteella on sammalen peittämä röykkiö. Röykkiö näyttää kaivellulta eikä sen koko oikein käy selville ja Finnäsin (2000) mukaan röykkiö on vaurioitunut jo 1900-luvun alussa kun paikalta on haettu kiviä ja soraa rakennusta varten.

Esse-Storbacken NW (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 200 metriä Storbackenin tilustien lounaispuolella moreenipohjaisella mäntykankaalla kahden tilan rajalla. Etelänpuoleinen tila kasvoi tiheää nuorta mäntytaimikkoa ja pohjoisen puoleinen varttunut männikköä, kun kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee loivalla kaakkoisrinteellä. Röykkiön halkaisija on 12 m ja korkeus yli 1 m röykkiö on keskeltä kuopalla. Finnäsin mukaan 50 metriä röykkiöstä alarinteeseen on viisi kodanpohjaa, halkaisijaltaan noin 2 m ja syvyyden ollessa 0,5 m. Niitä ei tarkastettu vuoden 2016 inventoinnissa tiheän taimikon takia.

Esse-Storbacken S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Storbackenin etelä- ja lounaisrinteellä, osittain moreeni-, osittain kalliomäellä. Kohde tarkastettii vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiöistä kaksi oli hakkuuaukealla ja kaksi metsässä. Pohjoisin röykkiö, nro 1, on melko melko matala ja epämääräinen kivikko, jonka tarkkaa kokoa on vaikea hahmottaa. Röykkiö 2 on selvä sammaleen peittämä kumpumainen röykkiö, halkaisija noin 6 metriä. Röykkiöt 1 ja 2 olivat hakkuuaukealla. Röykkiö 3 on melko pieni, halkaisija ehkä noin 3 metriä. Röykkiö on kallion vieressä ja jää kuusten oksien alle, tarkkaa kokoa on vaikea määritellä. Röykkiö voi olla laajempikin mutta matala sammaleen alla leviävä. Röykkiö 4 on kallion päällä mäen korkeimmalla kohdalla. Sen pituus on noin 20 metriä ja leveys 1-1,5 metriä, röykkiö on melko matala, noin 0,3-0,4 metriä. Röykkiö päättyy eteläpäässä noin 2,5 metriä leveään kraatterimaiseen röykkiöön.

Esse-Stordallägdarna (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lappforsin itäpuolella Ähtävänjoen ja Evijärventien välissä Stordallägdarna-nimsellä mäellä, Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. n mäki sijaitsee Ähtävänjoen eteläpuolella, joen ja Evijärvi-Ähtävä maantien välissä. Röykkiön halkaisija on noin 5 metriä ja korkeus hieman alle metrin. Röykkiö on kahden tilan rajalla ja niistä eteläisemmällä oli tehty avohakkuu, pohjoisempi kasvoi mäntytaimikkoa vuonna 2016. Röykkiö on selvästi kivikautisella korkeudella, joten sen ajoitus ja luokittelu pronssikautiseksi haudaksi ei ole perusteltua. Kyseessä voi olla kivikautinen rakenne ja on mahdollista, että kivikautinen asuinpaikka sijaitsee jossain alempana rinteellä. Ei ole täysin mahdotonta myöskään, että kyseessä on rajamerkki.

Esse-Storharju (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Långvattnet -nimisen järven luoteispuolella, järvestä 600 m luoteeseen Storharjun luoteisosassa. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Moreeniharjanne, jolla röykkiö sijaitsee kasvoi tiheää mäntytaimikkoa tarkastuksen aikaan. Röykkiö on pieni ja matala, sen läpimitta on noin 4 metriä ja korkeus 0,3 metriä. Röykkiö sijaitsee kivikautisella rannan korkeudella, mutta on tuskin kivikautinen. Röykkiön ikä ja luonnetta on vaikea arvioida ilman tutkimuksia.

Esse-Stormossbacken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Stormossbackenin lounaisosassa sijaitsee, se tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan kohteessa on kuusi hautaröykkiötä. Tarkastuksessa havaittiin, että kohde on hieman eriskummallinen. Suurimmaksi röykkiöksi aiemmin nimetty on itse asiassa matala noin metrin leveä pyöreä kivivalli, jonka halkaisija reunasta reunaan on noin 6 metriä, keskellä on noin 1,5 metriä leveä ja metrin syvä kuoppa. Tästä etelään on vastaava rakenne, halkaisija noin 4,5-5 metriä. Kaksi muuta havaittua rakennetta ovat matalia röykkiöitä, halkaisija ehkä 3-4 metriä, korkeus 0,2-0,3 metriä, kokoa oli vaikea määritellä, koska alue kasvoi tiheää mäntytaimikkoa.
Sijaintikorkeutensa perusteella rakenteet ajoittuisivat pronssikauteen, mutta niiden funktio jää epäselväksi. Ei ole ollenkaan varmaa, että kyse on haudoista. Aiemmin kohteessa oli havaittu kuusi röykkiönä pidettyä rakennetta, mutta 2016 inventoinnissa löytyi vain neljä, siihen saattoi myös vaikuttaa, että alue oli ilmeisesti äestetty ja edellä mainittu nuori taimikko haittasi näkyvyyttä.

Esse-Stormossbacken N (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Höutjärvin länsipuolella, Stormossbackenin itäosassa. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan kohteeseen kuului 10 kuoppaa, mutta vuonna 2016 niitä löytyi vain viisi. Kuoppien läpimitat ovat 2-3 metriä ja syvyydet 0,5-0,7 metriä. Alueen maaperä on moreenia, paikoin melko kivistäkin. Alue kasvaa mäntytaimikkoa. Kuopat ovat varhaismetallikautisella korkeudella ja niiden luonne on selvittämättä. Pyyntikuopilta ne eivät vaikuta.

Esse-Storsveden (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 250 m Bäckbyntiestä itään pelloille vievän ajouran pohjoispuolella. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) mäellä on matalia, pieniä röykkiöitä, joiden läpimitta on noin 3-5 m. Röykkiöt sijaitsevat molemmin puolin tietä; 5 röykkiötä tien pohjoispuolella ja 15 röykkiötä tien eteläpuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Tieuran pohjoispuoli kasvoi melko tiheää kuusitaimikkoa ja vesakkoa, tältä alueelta löytyi kolme röykkiötä, joiden halkaisija on 2-3 metriä. Muita röykkiöitä ei alueelta löytynyt, tien eteläpuolella ei havaittu yhtään röykkiöksi tulkittavaa rakennetta. Taimikko haittasi havaintojen tekoa. Alueella voi olla pieniä röykkiöitä, joita oli nyt vaikea havaita. Alue on kuusimetsää ja nimi Storsveden viittaa siihen, että aluetta on käytetty kaskeamiseen.

Esse-Tallbackharju N (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Tallbackharju sijaitsee Ähtävä-Teerijärvi maantien pohjoispuolella Heiden itäpuolella. Se on lähes luoteis-kaakkois -suuntainen harju soiden keskellä. Mäen pohjoisosassa on tasainen alue, jota ympäröi kolmelta sivulta matala valli, joka ei oikein hahmotu länsiosassa. Jätinkirkon pohjoispuolella harjulla on isoja lohkareita. Itäsivun valli on melko selvä. Vaikuttaisi, että länsipään pohjoiskulmassa ja itäpäässä on sisäänkäyntiä varten aukot Vallien sisäpuolinen alue on noin 37 x 25 metrin kokoinen, ulkoreunasta mitattuna noin 45x30 metriä. Alueen länsilaidassa on halkaisijaltaan noin 7-8 metriä oleva röykkiö, myös eteläpäässä on selvä röykkiö, jonka halkaisija on viitisen metriä, se on sisäänkäynnin vieressä. Aiempien tietojen mukaan jätinkirkossa on havaittu yhdeksänkin erillistä röykkiötä (FInnäs 2000) ja siinä onkin muutamia epämääräisempiä kiveyksiä. Jätinkirkkojen yhteydessä on usein röykkiöitä, jotka voivat liittyä johonkin toimintaan tai ne ovat vain raivausröykkiöitä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, tuolloin alue kasvoin noin 30-40 –vuotiasta harvennettua mäntymetsää.

Esse-Tjärunabben (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Tjärunabbenin korkeimmalla kohdalla, vanhan Skrattlassin tien läheisyydessä, sen eteläpuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Tiheässä mäntytaimikossa on 4 x 3,5 x 0,5 metrin kokoinen röykkiö, josta 15 metriä pohjoiseen on kuoppa, jonka halkaisija on noin 1,5 metriä ja syvyys alle puoli metriä. Kohde on aiemmin luokiteltu pronssikautiseksi haudaksi, mutta siitä tuskin on kyse. Röykkiö on melko pieni ja mäellä on myöhempiä kaivelun merkkejä, joten on mahdollista, että röykkiö on historialliselta ajalta.

Esse-Törvesklubbarna (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 250 metriä Evijärventien länsipuolella ja Mårtenskärretin itäpuolella Törvesklubbarna -nimisellä paikalla, joka on melko louhikkoinen. Röykkiön koko on 12 x 2 x 0,4 metriä, se on pohjois-etelä-suuntainen ja kasattu osittain kallion päälle. Alue on kuivahkoa kangasta, joka kasvaa mäntytaimikkoa. Vastaavia pitkiä röykkiöitä tunnetaan Ähtävältä useita. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Trumbacken 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde löytyi vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiö sijaitsee noin 600 metriä Ähtäväjoesta itään, Trumbackenin luoteisosassa. Alue on kuivaa, pääosin kalliopohjaista mäntykangasta. Röykkiö on ns. pitkä röykkiö. Se on kasattu kallion laitaan noin 10 metrin matkalla, kiveys on matala ja vaikuttaa, että kallion sivua ja koloja on täytetty kiveyksellä, leveys on 2,5 metriä kallion yläosassa, josta röykkiö viettää kallion reunaa alaspäin ja muuttuu hieman hajanaiseksi. Kallion vierestä alkaa suo. Trumbackenilta tunnetaan ennestään kaksi röykkiökohdetta, Esse-Trumbacken, sijaitsee noin 220 m lounaaseen, ja Esse-Trumbacken N, noin 150 m koilliseen. Molemmissa näissä on ns. pitkä röykkiö.

Esse-Trumbacken N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 600 metriä Ähtävänjoen itäpuolella, Trumbackenin pohjoiskärjessä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Aiempien tietojen (Finnäs 2000) mukaan kohteeseen kuuluisi kaksi pitkää röykkiötä ja yksi pyöreähkö. Pitkien röykkiöiden (pituudet 21 ja 26 metriä) pitäisi olla peräkkäin, välissä pieni aukko. Vuonna 2016 löytyi kuitenkin vain yksi pitkä röykkiö, sen pituus on noin 25 metriä, se on itä-länsi –suuntainen ja kasattu ainakin osittain kallion päälle. Röykkiö on yhtenäinen ja se laajenee itäpäässä halkaisijaltaan noin 3 metriseksi röykkiöksi. Tähän pitkään röykkiöön ei liity toista pitkää röykkiötä, toisin kuin aiemmin on ilmoitettu. Pitkästä röykkiöstä noin 40 metriä pohjoiseen on lisäksi kallion päälle kasattu röykkiö, jonka halkaisija on noin 4 metriä, korkeus noin puoli metriä. Röykkiötä on hajotettu pitkin kalliota. Alue on kuivaa kangasta, joka kasvoi vuonna 2016 mäntytaimikkoa.

Esse-Trumbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 400 metriä Ähtävänjoesta itään ja Rotmossan metsätiestä noin 250 metriä pohjoiseen, Trumbackenin laajan kallioalueen länsireunalla, alue on kuivaa kangasmetsää, joka kasvoi vuoden 2016 inventoinnin aikaan mäntytaimikkoa. Röykkiöt ovat noin 40 metrin päässä toisistaan. Eteläisempi röykkiöstä on melko matala ns. pitkä röykkiö, se on noin 20 metriä pitkä ja 1,5-2 metriä leveä, röykkiön pohjoispää on leveämpi, noin 3 metriä leveä. Röykkiö on kasattu kallion päälle. Pitkästä röykkiöstä 40 metriä luoteeseen on pienen notkelman takana kallionyppylällä toinen röykkiö. Röykkiö on suorakaiteen muotoinen kooltaan noin 8x3 metriä, se on kasattu kallion päälle. Röykkiön korkeus on noin 0,3 metriä. Kaakkoispäässä röykkiö loppuun jyrkkään 1,5 metriä korkeaan kallion reunaan, jonka alle on jonkin verran tippunut kiviä.
Röykkiötä on sieltä täältä pengottu.

Esse-Vintervägsbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 100 metriä Nådjärvbäckenin länsipuolella Övermossen –nimisellä moreenimäellä. Vintervägsbacken sijaitsee noin 500 metriä etelään, jostain syystä kohteelle on annettu kuitenkin nimeksi se. Kohde tarkastettiin vuoden 2015 inventoinnissa. Alue kasvoi noin 30-vuotiasta mänty/kuusimetsää. Tarkastuksen yhteydessä löydettiin 15 pientä röykkiötä, aiempien tietojen mukaan niistä on ainakin 20 (Finnäs 2000). Röykkiöt ovat halkaisijaltaan 2-5 metriä ja ne ovat sammaleen peitossa. Röykkiöiden ikä ja funktio ovat tarkemmin tuntemattomia.

Esse-Väktars (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 500 metriä Evijärventiestä länteen, heti Dragnäsintien eteläpuolella olevalla melko louhikkoisella mäntyä kasvavalla moreenikumpareella. Röykkiöt ovat pitkänomaisia, ne ovat vierekkäin 11 x 2,5 x 0,6 metrin ja 15 x 2,5 x 0,6 metrin kokoisia ja ne sijaitsevat louhikkomäellä. Molempien röykkiöiden päädyssä on iso kivi. Röykkiöt ovat kaiveltuja. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa.

Esse-Ön/Pikbacka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 1,1 km Ähtävänjoesta koilliseen Ön-nimisen pitkän moreeniharjanteen kaakkoispäässä. Metsäautotie kulkee noin 50 metriä kohteen eteläpuolella. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Alue kasvoi parikymmenvuotiasta sekametsää, pääosin mäntyä.
Mäen laella on neljä pyöreää kiviröykkiötä, joiden läpimitta on noin 5 metriä. Röykkiöiden keskellä on kuopanne kaivelujen jäljiltä. Näiden eteläpuolella on kaksi pitkää kiviröykkiötä: 10 x 2,5 m ja 16 x 2,5 m. Ne sijaitsevat vierekkäin parin metrin päässä toisistaan ja vaikuttavat eheiltä. Komea ryhmä.
Finnäsin (2000) mukaan röykkiöiden länsipuolella on pitkä valli ja röykkiöistä 180 m pohjoiseen on kodanpohjaa muistuttava painanne (halkaisija 3 metriä). Vuoden 2016 inventoinnissa todettiin, että selvää vallia paikalla ei ole ja lähinnä kyseessä voisi olla matala luonnonmuodostuma. Kodanpohjaa muistuttavaa painannetta ei tarkastettu, kyseessä on todennäköisesti pieni tervahauta, Ähtävällä on vastaavia kodanpohjiksi tulkittuja kohteita useita.
).

Esse-Bastumossen A-C, Skrattlass (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bastubackenin itäpuolella olevilla suosaarekkeilla. Vuoden 2000 tietojen (Finnäs) mukaan alueella on kolme röykkiötä lounas-koillinen –suuntaisessa linjassa suosaarekkeilla parin sadan metrin välein. Haudoista kaksi on pitkää röykkiötä. Bastumossen A-C tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Mainitut röykkiöt löytyivät. Samalla kohde jaettiin kolmeen eri muinaisjääännöskohteeseen, Bastumossen A-C, Bastumossen B ja Bastumossen C muinaisjäännösrekisterissä.
Bastumossen A-C röykkiö on lounaisin näistä ja sijaitsee varttunutta männikköä kasvavalla moreeniharjanteella. Röykkiö on kooltaan noin 15,5 x 1,5 x 0,35 m, molemmista päistä "laajentunut" noin 3,5 metrin läpimittaisiksi. Röykkiö on sammaleen peittämä.

Esse-Bastumossen B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bastubackenin itäpuolella olevilla suosaarekkeilla. Vuoden 2000 tietojen (Finnäs) mukaan alueella on kolme röykkiötä lounas-koillinen –suuntaisessa linjassa suosaarekkeilla parin sadan metrin välein. Haudoista kaksi on pitkää röykkiötä. Bastumossen A-C tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Mainitut röykkiöt löytyivät. Samalla kohde jaettiin kolmeen eri muinaisjääännöskohteeseen Bastumossen A-C, Bastumossen B ja Bastumossen C muinaisjäännösrekisterissä.
Bastumossen B röykkiö on keskimmäinen näistä ja sijaitsee nuorta mäntytaimikkoa kasvavalla moreeniharjanteella. Röykkiö on kooltaan noin 16 x 1,5 x 0,4m. Röykkiö on sammaleen peittämä.

Esse-Bastumossen C (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Bastubackenin itäpuolella olevilla suosaarekkeilla. Vuoden 2000 tietojen (Finnäs) mukaan alueella on kolme röykkiötä lounas-koillinen –suuntaisessa linjassa suosaarekkeilla parin sadan metrin välein. Haudoista kaksi on pitkää röykkiötä. Bastumossen A-C tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Mainitut röykkiöt löytyivät. Samalla kohde jaettiin kolmeen eri muinaisjääännöskohteeseen Bastumossen A-C, Bastumossen B ja Bastumossen C muinaisjäännösrekisterissä.
Bastumossen C on koillisin näistä ja sijaitsee noin 30-40 –vuotiasta, tiheähköä männikköä kasvavan moreeniharjanteen länsireunassa. Röykkiö on kooltaan 5 x 4 x 0,5 m, keskellä läpimitaltaan 1 m ja 0,5 m kokoinen kuoppa. Aiempien tietojen mukaan reunalla on kaatunut pystykivi ns. bautakivi, mutta tätä ei vuoden 2016 inventoinnissa voitu erottaa kivien joukosta.

Esse-Björkbackavägen E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 600 metriä Hepovattnetista länteen Björkbackenin eteläpuolella olevalla kaakko-luode –suuntaisella moreeniharjanteella, jonka kaakkoisosan rinne on hiekkaa. Aiempien tietojen (Finnäs 2000) mukaan kohteessa on parikymmentä pronssikaudelle ajoittuvaa hautaröykkiötä, mutta vuoden 2016 inventoinnissa todettiin kyseessä olevan kivikautisen asuinpaikan. Harjanteen yläosa on kivinen ja noin 15 metriä leveä ja sinne on raivattu ala, mahdollisesti asumuspainanne tai muu ilmeisesti kivikautiseen toimintaan liittyvä rakenne. Painanne on hieman suorakaiteen muotoinen kooltaan noin 8x5 metriä, kaakkoispäästään hieman leveämpi, syvyys on noin puoli metriä. Painanteen ympärillä on kiviröykkiöitä ainakin kolme kappaletta halkaisijaltaan noin 2.5 metriä, korkeus puolisen metriä. Röykkiöitä on usein myös kivikauteen liittyvien erikokoisten jätinkirkkojen yhteydessä.
Noin 40 metriä etelään löydettiin vuoden 2016 inventoinnissa kivikautisen asuinpaikan merkkejä äskettäin äestetyltä alueelta. Kvartsi-iskoksia kerättiiin jonkin verran äestysvaoista. Tällä alueella maaperä on hiekkaa, harjanteen kaakkoispäässä on myös pieni hiekkakuoppa. Alueelta oli jätetty pieni metsätilkku hakkaamatta jostain syystä. Löytöjä tuli lähinnä tämän metsätilkun pohjoispuolelta. Äestäminen on tuhonnut asuinpaikkaa, mutta säilynyttä osaa on luultavasti vielä metsän kohdalla. Muinaisjäännöksen rajaus on tehty havaittujen rakenteiden, löytöjen ja topografian/maaperän perusteella.

Esse-Sandheden 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee osittain Pedersören ja osittain Evijärven kunnan puolella, Ähtävänjoen länsirannalla olevan Sandhedenin eteläosassa, Heinäkoskelle johtavan tien eteläpuolella. Tien pohjoispuolella on asuinpaikka Pedersöre Esse-Sandheden. Asuinpaikka on tien 68 itäpuolella tasaisella hiekkakankaalla. Paikalla on havaittu kuusi jokseenkin selvää asumuspainannetta, joista yksi (painanne 2) osittain hiekkakuopan tuhoama. Osa painanteista on merkitty kyltillä, jossa lukee "Lapp kota".
Tarkastuskäynti 16.5.2022.

Vandnabban (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaistee tien 68 itäpuolella ja tien 17915 pohjoispuolella, Ähtävänjoen etelärannalla olevalla Vandnabban -nimisellä alueella. Vandnabban on Sandhedenin hiekkakankaan pohjoispuolella. Paikalla on havaittu yksi asumuspainanne sekä palanutta kiveä tuulenkaadossa ehjällä mäntykankaalla.

Esse-Storkärrbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 500 metriä Ähtävänjoesta koilliseen Storkärrbackenin eteläosassa. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin havaittiin, että aiemmat muinaisjäännösrekisterin koordinaatit osoittivat yli 200 metriä pohjoisempaan kuin mitä röykkiöt ovat. Röykkiöitä on viisi kappaletta, suurin on läpimitaltaan noin 5 metriä ja korkeus puolisen metriä, pienemmät röykkiöt ovat halkaisijaltaan 2-2.5 metriä ja matalampia. Röykkiöt ovat noin 30 metrin matkalla harjanteen suuntaisesti. Harjanne on tällä kohtaa noin 20 metriä leveä ja kasvaa mäntyä.
Kohde on selvästi kivikautisella korkeudella. Röykkiöiden lisäksi kohteessa on hieman painanteen näköinen raivattu alue ja kuoppia. Vaikuttaa, että kivikkoa on muokattu jotain tarkoitusta varten, voi mahdollisesti liittyä kivikautiseen toimintaan tai asumiseen, alempana rinteessä on Jättegobacken/Smedasforsen A+B –niminen kivikautinen asuinpaikka ja mahdollisesti pronssikautinen röykkiö.
Aika lailla vastaava kohde on noin 2,5 km itäkoilliseen oleva Esse-Björkbackavägen E, jossa on harjanteella röykkiö ja painanne sekä alempana rinteessä kivikautinen asuinpaikka äestetyllä alueella

Esse-Tallbackharju (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee 300 metriä Teerijärventiestä pohjoiseen Tallbackaharjun eteläpäässä. Moreenipohjainen, paikoin lohkareinen, harju kasvoi vuoden 2016 inventoinnin aikaan noin 25-30–vuotiasta mäntymetsää. Itäpuolella harju laskee melko jyrkästi suolle. Kohteessa on jätinkirkko, jonka arvioitu koko on 27 metriä ja leveys noin 10 metriä. Eteläpäässä on oviaukko ja sen jälkeen heti sisäpuolella pari kuoppaa. Vallit ovat melko matalat, ne hahmottuvat paremmin eteläpäässä ja ovat pohjoispäässä lähes huomaamattomat Vallien leveys on 2-3 metriä. Jätinkirkon sisäpuolella on muutamia pieniä kuoppia. Jätinkirkko on sijaintikorkeutensa puolesta selvästi kivikauteen ajoitettava, aiemmin ajoituksena on ollut pronssi/kivikausi.
Jätinkirkosta 150 metriä pohjoiseen, samalla harjanteella on pieni jätinkirkko tai pikemminkin vallien ympäröimä painanne. Sen koko vallien ulkoreunasta mitattuna on noin 16x10 metriä ja sisäosa kooltaan noin 7x4 metriä. Painanne voi olla kivikkoon raivattu asumuspainanne.
Jätinkirkoksi tulkittu voi olla yhdistelmä luonnonmuovaamasta sekä lähihistoriassa tuotetusta. Paikalla oleva kuoppa ja "oviaukko" vastaa tervahaudan rännin kohdalla kivestä kylmämuurattua tukiseinää ja työ olisi jäänyt tässä kesken.

Esse-Trångsundsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee noin 900 metriä Pääjärvestä länteen, luode-kaakko –suuntaisen Trångsundsbacken-nimisen harjanteen pohjoisosassa. Aiempien tietojen mukaan mäen korkeimmalla kohdalla sijaitsee kaksi röykkiötä ja niistä 70 m pohjoiseen on vielä yksi röykkiö. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin todettiin, että paikalta löytyy vain yksi röykkiö ja toinen hautaröykkiöistä pidetty on rakkakuoppa ja toinen on pelkkää rakkakivikkoa. Ainoa röykkiöksi luokiteltava on pohjoisin näistä. Röykkiö oli vuonna 2016 hakkuuaukealla. Röykkiön halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus lähes metri, keskellä on syvä kuoppa. Röykkiö on selvästi kivikautisella rannankorkeudella, joten sen pitäminen pronssikautisena hautana ei ole perusteltua. Kyseessä voi olla myöhempikin tai myös kivikauteen liittyvä rakenne.
Rakkakuoppa sijaitsee röykkiöstä noin 100 metriä eteläkaakkoon. Kuoppa on halkaisijaltaan noin 3 metriä ja sitä ympäröi matala kivivalli. Röykkiönä pidetty rakkakivikko on tästä noin 40 metriä kaakkoon. Rakkakivikot ovat tiheän mäntytaimikon keskellä.

Esse-Träskbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Träskbacka sijaitsee Ähtävänjoen länsipuolella, noin 2,5 km etelään kohdasta, jossa Mattbäcken ja Ähtävänjoki yhtyvät. Röykkiö on rakennettu maakivien väliin. Sandelin mainitsee, että röykkiöstä on löydetty suurehko kappale pronssisormusta ja ruostunut keihäänkärki, jossa on rautainen holkki. Esineet eivät ole tallessa, eikä niiden iästä ole siten varmuutta. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Se sijaitsee varttuneessa mäntymetsässä, hieman kaakkoon viettävässä rinteessä, maaperä on moreenia. Röykkiön on sammaloitunut, se vaikuttaa nelikulmaiselta isompien kivien reunustamalta, koko on noin 4x5 metriä, korkeus noin puoli metriä. Kysymyksessä voi olla hautaröykkiö.

Tupeli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Ähtävänjoen länsirannalla, lähellä etelään johtavaa maantietä 68, sen itäpuolella. Paikalla on noin 12 x 8 m kokoinen asumuspainanne ehjässä kangasmaastossa ja aivan sen vieressä, itäpuolella noin 5 x 10 m kokoinen talon kivijalka, jonka yhdessä nurkassa on liesikumpu. Näistä noin 40 metriä pohjoiskoilliseen on vielä suuri tervahauta, halkaisijaltaan 23 metriä.

Pläkkisenjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pläkkisenharjulla aivan Kaustisten rajan pohjoispuolella, Pläkkisenjärven pohjoispuolella korkeampien harjujaksojen välisessä laaksossa tasanteella, suuntautuen itään Pläkkisenjärvelle ja Järvenpäännevalle. Asuinpaikka on ehjää mäntymetsää ja maaperä on alueella hiekkaa. Paikalla on havaittu yhdeksän asumuspainannetta.

Jäkäläneva (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Pläkkisenharjulla, Järvenpäännevan ja Jäkälänevan välisellä harjuosuudella, lännen eli Jäkälänevan puolella rinnettä olevalla tasanteella aivan harjua pitkin kulkevan polun varressa ehjässä kangasmetsässä maisemallisesti komealla laaksotasanteella. Paikalla on havaittu kolme asumuspainannetta, kolmihuoneinen rivitalopainanne ja lisäksi polulta on löydetty kvartsia, jota ei otettu talteen.

Dalbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Nygårdsharjun pohjoispuolella olevalla suoalueella Kisksjön-järven ja Hepovattnet-järven välissä, Rensmossenin pohjoispäässä olevalla kumpareella, Äntbackaan johtavan tien itäpuolella. Paikka käytiin tarkastamassa koska sen arveltiin sopivan jätinkirkolle. Sellaista sieltä ei kuitenkaan löytynyt, mutta sen sijaan aukkohakatun mäen äestysvaoista löytyi kvartsi-iskoksia noin 70 x 30 m kokoiselta alueelta. Asuinpaikka on rajattu tätä laajemmaksi, koska koko mäki ei ollut äestetty eikä sen pohjoispäästä siten voitu tehdä pintalöytöjä.

Heinäkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee pohjoisen Purmonjoen pohjoispuolella olevalla Heinäkankaalla, lähellä Evijärven rajaa. Kohteessa on kaksi erillistä aluetta, josita alempi noin 60 m mpy korkeudella Heinäkankaan lounaisrinteen tasanteella. Tällä alueella on tervahauta ja kaksi asumuspainannetta mäntytaimikossa. Ylempi alue on Heinäkankaan lakialueen länsireunassa ja täällä on neljä mahdollista asumuspainannetta kivisessä maastossa.

Heinäkangas 2 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Rakkakuoppa sijaitsee Pedersören Heinäkankaalla, lähellä Evijärven rajaa, pohjoisen Purmonjoen pohjoispuolella, Saarikoskenkankaalle johtavan tien varressa, sen itäpuolella, tiestä noin 5-6 metrin päässä. Rakkakuoppa on halkaisijaltaan noin 2 metriä ja se on laajemmassa rakkakivikossa. Kohde on merkitty kotiseutuyhdistyksen muinaisjäännösmerkillä.

Myllyperänkangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee pohjoisen Purmonjoen länsipuolella olevalla Myllyperänkankaalla, jota joki kiertää. Kankaalle johtaa metsäautotie ja asumuspainanteet ovat sen kaakkoispuolella olevassa havumetsässä. Paikalla on havaittu kolme asumuspainannetta, joista yhteen tehdyssä koepistossa oli kvartsia kohtuullisen kivisessä maassa. Kaakkoon laskeva ranta on loiva.

Esse-Ormharju (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Lappforsin pohjoispuolella noin 800 metriä Evijärventiestä länteen Ormharjulla. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Aiempien tietojen (Finnäs 2000) paikalla on vierekkäin kaksi röykkiötä. Kyseessä on kuitenkin kaksi rakkakuoppaa. Kuopat ovat 9 metrin etäisyydellä toisistaan niiden halkaisija 1,5-2 metriä syvyys noin puoli metriä. Kuopat ovat selkeän kaakko-luode –suuntaisen noin 50 metriä pitkän harjanteen päällä, jonka yläosa on sammalen peittämää kivikkoa. Korkeutensa perusteella kohde kuuluu kivikauteen.

Esse-Rakkullbacken (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 400 metriä Ähtäväntiestä länteen ja 350 metriä Ähtävänjoesta pohjoiseen Rackullbackenin eteläosassa. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Kapean pohjois-etelä-suuntaisen moreeniharjanteen päälle on kasattu kolme kiviröykkiötä. Niistä eteläisin on suurin ja selkein, halkaisija on noin 6 metriä, korkeus vajaa puoli metriä, keskeltä kaiveltu, siitä noin 10 metriä on seuraava, halkaisija noin 5 metriä ja pohjoisin röykkiö on epämääräinen kivikasauma edellisestä noin 15 metriä. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiöt ajoittuvat rautakauteen. Eteläisimmästä röykkiöstä noin 15 metriä lounaaseen on kiviaita, jolla on pituutta noin 6 metriä, leveyttä 1,5 metriä ja korkeutta noin metri. Se on kasattu kahden harjanteen väliin. Röykkiöillä ja aidalla ei todennäköisesti ole mitään tekemistä keskenään, vaikuttaa, että kiviaidan pohjoispuolella on raivattu peltoala, josta kivet ovat peräisin.
Alue on tehty hakkuu muutamia vuosia sitten ja se kasvoi tiheää vesakkoa vuoden 2016 inventoinnin aikaan. Röykkiöiden kohdille oli jätetty hakkuiden yhteydessä merkiksi ns. kulttuurikannot. Paikka mainitaan vuosien 1880 ja 1901 raporteissa.
John Finnäsin mukaan noin 150 metriä etelään lähellä pellon laitaa on kodanpohja. Kohdetta ei ehditty tarkastamaan vuoden 2016 inventoinnissa, mutta kyseessä on todennäköisesti pieni tervahauta eikä kodanpohja. Vastaavia kodanpohjiksi tulkittuja kohteita tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa useita ja ne osoittautuivat pieniksi tervahaudoiksi.

Esse-Timmerbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 1,5 km Nådjärventiestä itää, Timmerbackenin pohjoisosassa, se tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnessa. Yläosastaan louhikkoisen moreeniharjanteen eteläpäässä on 13 x 3 x 0,7 metrin kokoinen pitkä röykkiö. Se on sammalen peittämä ja kapenee hieman keskeltä. Röykkiö on luode-kaakko-suuntainen, sen vieressä on puinen ”Forngrav”-kyltti. Alue kasvoi melko tiheää mänty- ja kuusitaimikkoa vuonna 2016. Metsäautotie kulkee noin 35 metriä kohteen itäpuolitse. Ähtävältä tunnetaan useita vastaavanlaisia pitkiä röykkiöitä, niiden luonne ja ikä on vielä selvittämättä, koska niitä ei ole tutkittu. Sijaintikorkeutensa perusteella röykkiö ajoittuu pronssikauteen, mutta voi olla myöhempikin.

Kvevlax Stormossen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mustasaaren Österhankmossa Kvevlaxin kirkolta noin 8 km koilliseen Stormossenin alueella.
Paikalta löytyi 1946 kyntämisen yhteydessä soiselta ja vettyneeltä paikalta puisen veneen osia. Venettä kaivettiin siten, että sen keulaosa saatiin esiin. Maaperä venelöydön alla oli puhdasta savea. Löytäjät arvioivat veneen olleen noin viiden metrin pituinen merivene. Metallisia venenauloja tai -niittejä ei havaittu, vaan ainoastaan puisia tappeja. Kylkilaudat olivat leveät. Kaikki veneen kaaret olivat irronneet. Noin neljä metriä pitkä emäpuu oli tehty yhdestä puusta siten, että se oli leveimmältä keskikohdalta noin 50 cm leveä ja kapeni kohti keulaa ja perää. Paikoin havaittiin osia sidotun yhteen puunjuurilla.
Veneen löytöpaikalla oli aiemmin kasvanut metsää, joka kaadettiin viljelyn takia 1920-luvulla. Puiden kaadon jälkeen alue ojitettiin. Löytäjät arvioivat venelöydön olevan peräisin satojen vuosien takaa ajalta, jolloin alue oli saaristoa.
Venelöytö ilmoitettiin Kansallismuseolle, jonka edustaja haki osat. Löytö on Kansallismuseon kokoelmissa numerolla KM8613.

Nedervetil-Titurharju 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Titurharjun luoteispäässä, Honkobackatien pohjoispuolella metsämaastossa. Paikalla on kolmihuoneinen rivitalopainanne nuoressa mäntytaimikossa. Kohde erottuu hyvin LiDAR-aineistossa. Asumus on raivattu kivikkoon harjanteen laelle.

Lappfjärd-Rävåsen 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapväärtinjoen mutkan eteläpuolella olevan Rävåsenin harjualueen keskellä. Harjun luoteis-, pohjois-, koillis- ja kaakkoisreunoilla en useita ennestään tunnettuja kivikautisia asuinpaikkoja. Asuinpaikka on nuorehkoa mäntymetsää metsäaukon laidalla. Painanteet ovat jokseenkin pohjois-etelä -suuntaisella kapeahkolla harjanteella.
Inv. 2022: Hiilihavainto rauhoitusalueen rajalla laajentaa pohjoisrajaa inventoinnin mukaisesti noin 15 m.

Maunulankangas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee lähellä Kristiinankaupungin ja Isojoen rajaa, Maunulankankaan länsireunalla, Ojakorven yläpuolella. Röykkiö on merkitty peruskarttaan "Muinaishautana", mutta muinaisjäännösrekisterissä sitä ei aiemmin ole. Röykkiö on kalliolla kohdassa, jossa kallio alkaa laskemaan kohti Ojakorpea. Kiviröykkiön halkaisija on 6 m.

Kärmeskangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kärjenjoen itäpuolella olevalla Kärmeskankaalla, Kärjenjokeen laskevan Kortesluoman pohjoispuolella. Asuinpaikalla on havaittu yksi noin 12 x 8 metrin laajuinen asumuspainanne aivan metsäaukon ja kuusi/koivumetsän rajalla. Asumuspainanteen kohdalla ei näy selvää muinaisrantaa. Viereinen aukko on laikutettu vuosia sitten ja laikut ovat pääosin umpeenkasvaneita mutta yhdessä laikussa oli suuri kvartsi-iskos painanteesta 20 metriä kaakkoon. Kvartsia ei otettu talteen. LiDAR-kartoilla maastossa havaitun asumuspainanteen luoteispuolella on useita mahdollisia painanteita havaittavissa ja muinaisjäännöksen rajaus on tehty näiden mukaiseksi.

Jepua-Dalalandet 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolme rakkakuoppaa, joista yksi on heikommin erottuva. Kivet pyöristyneitä ja noin ihmisen pään kokoisia. Vieressä neljäs teräväreunaisempi uudempi kuopppa. Kivikon peittää kunttakerros ja alue on varttunutta männikköä.
Inv. 2023: Kivikkoisella ja louhikkoisella mäen kaakkoisreunalla sijaitsee kolme rakkakuoppaa. Rakkakuopat sijoittuvat noin 10 metrin levyiselle ja pituiselle alueelle. Alueella kasvaa varttunutta, harvennettua mänty- sekä kuusivaltaista metsää. Kuopista isoin on halkaisijaltaan noin 2,5 metriä ja kaksi muuta ovat halkaisijaltaan noin 1,5 metriä. Kuoppien syvyys on noin 0,3-0,5 metriä. Kuoppien kivet ovat sammaleen peitossa. Rakkakuopista kaksi on rivissä etelä-pohjois suuntaisesti ja näiden itäpuolella on kolmas, hieman heikommin erottuva kuoppa.

Esse Dalbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sudenkuoppa sijaitsee Dalbacken nimisellä mäellä Ytteressessä. Kohteelle johtaa polku, jonka alkupäässä on kyltti Varggropen. Kuopan halkaisija on 5-6 m ja korkeus 2,3-2,5 m. Suorakaiteen muotoinen sudenkuoppa on kulmistaan pyöreähkö. Kuopan seinät on ladottu kivestä ja yksi sivu on romahtanut, mutta korjattu. Kuopan läheiset puut on poistettu routavaikutuksen vähentämiseksi.
Kuoppa on aidattu ja aitaan on laitettu pieni opastaulu kyläyhdistyksen toimesta.

Huderbacken (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Metallinetsinnässä on kesällä 2019 löytynyt muutaman metrin päässä toisistaan noin 15 cm syvyydestä pieni keskiharjallinen putkikeihäänkärki (varhaisrautakautinen tai historiallinen?) ja pienen silmäkirveen katkelma (alakohde). Löytäjän mukaan paikalla sijaitsee vallien reunustama kuoppa. Diar. KM 42087.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Murbådehålå toe (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen;

Kohålsviken S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on noin 20 metriä. Hauta sijaitsee avohakatussa ja kivisessä maastossa ja sen rakenne on hyvin säilynyt. Hauta on syvän suppilomainen ja tervan juoksutukseen käytettyä puuränniä varten kaivettu kanava laskee länsilounaaseen. Tervahauta sijaitsee tilanrajalla ja sijoittuu halssi mukaanlukien noin 5-6 metrin korkeuskäyrien väliin. Parin kannon päällä oli hiiltä, joka oli peräisin haudan pohjalle tehdystä sysimustalta näyttävästä lapionpistosta. Haudan eteläpuolella on auennut noin 3-4 metrin korkeuskäyrän rajaama Utteröfjärden-nimiseen lahteen kuuluva reilun hehtaarin kokoinen poukama, jonka länsirantaa on suojannut halssin suulta lounaaseen laskeva kohouma, joka päättyy nykyisen Mörtströmsvägenin mökkitien paikkeille. Tervahaudan ympäristö on tarjonnut maastonmuotojensa puolesta luonnollista säänsuojaa. Haudan olemuksen perusteella tervaa on poltettu useita kertoja. Sijainnin perusteella tuotanto on voinut alkaa jo 1600-luvulla, mutta todennäköisesti metsävarat ovat riittäneet tehokkaampaan tuotantoon vasta myöhemmin. Metsä tervahaudan itäpuolella on siirtolohkareiden hallitsemaa melko vaikeakulkuista maastoa. Tervatynnyrit on voitu varastoida lahdenpoukaman rannalle odottamaan vesitiekuljetusta, joka on ollut todennäköisin kuljetustapa. Pitäjänkartalle on piirretty idästä kyläasutuksen suunnasta tuleva polku, joka kulkee tervahaudan kautta rantaan. Tervahaudan itäpuolella todettiin kyllä polku, mutta sitä ei lähdetty seuraamaan. Lahdenpoukaman nimi on Kohålsviken. Kinttupolku voi liittyä tervanpolton jälkeiseen kesälaidunnukseen, kun metsä on ollut uudistumassa. Lahdenpoukamaan on tullut myös talvitie läpi nykyään ojitetun Gloetin soisen maaston, mutta varsinaiset tieyhteydet on rakennettu vasta 1970-luvun jälkeen. Halssin suulta lähtee kohouma myös itään ja 3-4 metrin käyrä muodostaakin suuremman rikkonaisen lahden, jonka pohjukassa on myös toinen tervahauta Kohålsviken N.

Lionel (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kaskisissa Sälgrundista länteen. Sijaintitieto ei ole aivan tarkka.
Höyrylaiva Lionelin hylky. Hylky on ahtojäiden kasaan painama ja erityisesti laivan perä on hajalla. Rungon muotoa on kuitenkin hahmotettavissa ja ruumat havaittavissa.
Lionel oli norjalainen höyrylaiva, joka oli matkalla painolastissa Vaasasta Kaskisiin, kun se törmäsi kovassa tuulessa kiville Strömmingsbrottenin luona 1907. Miehistö pelastui, mutta alus jäi hylyksi. Lionel oli 72 metriä pitkä ja 9,2 metriä leveä. Alus oli rakennettu 1874 Newcastlessa.
Hylky löytyi kesällä 2011 (Suupohjan Sukeltajat ry.). Haaksirikko on tunnettu pitkään. Se mainitaan esim. Eirik Eikranin 1987 tekemässä hylkylistauksessa (julkaisematon) ja Carola Ålande-Sjöstrandin tekemässä haverilistauksessa (julkaisematon).

Esse-Torrbacken 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tutkimaton röykkiö, joka sijaitsee kivikautisella rannankorkeudella kahden tilan rajalla. Röykkiö on merkitty peruskartalle jo 1972, mutta se sijaitsee tästä merkinnästä noin 35 metriä pohjoisluoteeseen.
Vuoden 2019 inventoinnin perusteella röykkiön halkaisija on noin 5,5 metriä ja sen korkeus on noin puoli metriä. Muodoltaan kivirakenne on hieman kulmikas ja sen pohjoisreunalla on yli metrin laajuinen kuoppa, jossa kasvaa yksittäinen kuusi, mutta muuten röykkiön pinta on sammalta lukuun ottamatta paljas eli tilanne oli kuten v.2003 tarkastuksessa. Rajalinjaa on ajettu ja röykkiön itäreuna on hieman vaurioitunut ja myös sen eteläreunalla on liikuteltu kiviä eli tilanne on ollut kuten v.2016 jolloin on todettu, että röykkiön itäpuolella olevan tilan alueella oli tehty hakkuut ja röykkiön itäosan päältä oli ajettu metsäkoneella ja että röykkiökiveys oli hieman painunut, mutta ei muuten vahingoittunut.

Steinhovo (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; En oval stenklot ”Gobbin” på en större jordfast sten. Stenhuvudet har möjligen blivit kullstörtad eller demolerats vid skogsförnyelse år 2018. Heinäkuussa 2021 tullut Seinäjoen museoiden arkeologin ilmoitus, että kivipää olisi paikallaan, mutta sijainti poikkesi hieman aiemmasta rekisteritiedosta, joka perustui alla olevan julkaisun koordinaatteihin.
”På Pärus hemman på det s. k. Lötesskiftet omkr. 1 km. österut från Backströms gård, finnes en offersten, benämnd Steinhovo. Den är till formen oval med utomordentligt slät yta och mäter höjd 35 cm. samt omkrets på det tjockaste stället 83 cm. »Stenhuvudet» står på en större jordfast sten (1,22 m. hög, 1,65 m. bred och 2,26 m. lång), som ligger på en liten skogsbacke, åt öster gränsande till den s. k. Steinhovomåsan. Sä långt gamla personer minnas, har man efter lyckad bärplockning offrat en näve bär åt stenen, ty han eller gobbin skulle ha sin del av skörden. En meddelare, 64-åriga Mina Jåpers, har berättat för upptecknaren, att hon som barn jämte sina väninnor många gånger gett gobbin bär, vilket tillgick sålunda, att den bärfyllda näven trycktes mot stenhuvudet på det ställe, där munnen tänktes ha sin plats.” Tegengren, Jacob. 1922:59-60. Offerstenar. Budkavlen Årg.I nr 3. Vasa 1922.
"Offersten, kallad Steinhovogobbin, i Kimo i Oravais. Sägner om offerstenen går tillbaka till åtmistone 1800-talet. Stenen har getts offergåvor i form av bär och dylikt, antingen med önskan om god skörd eller som tack för god skörd. Gobbin är dokumenterad av Jacob Tegengren 1921 (1922, se ovan). Han talar då om en slätt sten. I dag är stenhuvudet emellertid bevuxen med lav, som märkligt nog antar formen av ett ansikte: (UTM-P3432F n=7021420, ö=272107,z=35)." Herrgård, Mikael & Holmblad, Peter 2005:229. Fornminnen i Österbotten, från neandertalare till sockenbor. Vasa 2005.

Esse-Stenryggen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Äntvattnesista 800 metriä itään Stenryggenillä. Stenryggenin harjanteen korkein kohta on eteläpäästään rakkakivikkoa, jolla on kolme rakkakuoppaa. Kaksi niistä on rinnakkain ja yksi näistä kuopista 20 metriä länteen. Kuoppien halkaisija on noin 2 metriä ja syvyys vajaa metri. Rakkakuopista 120 metriä luoteeseen on harjanteen korkeimmalla kohdalla asumuspainanne. Rakkakivikon ja painanteen välillä on harjanteen laelle tehty koneella ajoura, joka loppuu hieman ennen asumuspainannetta. Asumuspainanteen halkaisija on noin 8 metriä, syvyyttä lähes metri, sitä ympäröi matala valli. Painanteessa näyttäisi olevan sisäänkäynti molemmissa päissä. John Finnäsin tarkastuksessa vuonna 2000 on painanteessa havaittu hiiltä noin 10 cm syvyydessä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Se muistuttaa kohdetta Esse-Björkbackvägen, joka tarkastettiin samassa inventoinnissa. Björkbackvägenillä oli myös kivikkoisella harjanteella raivattu asumuspainanne, kivet olivat röykkiöinä ympärillä, hieman alapuolella hiekkaisessa rinteessä on kivikautinen asuinpaikka, joka löytyi äestysjäljistä. On mahdollista, että myös Stenryggenin alarinteellä on kivikautinen asuinpaikka, sillä se muodostaa sopivan luonaaseen suuntautuvan terassin, joka mukailee 55 metrin korkeuskäyrää. Vuoden 2016 inventoinnissa ei ollut aikaa tutkia aluetta tarkemmin. Alue kasvaa nuorta mäntytaimikkoa.

Drakboet (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Nämpnäsissä, Närpiöstä Korsnäsiin vievän Strandvägenin koillispuolella ja Stordraken-harjun pohjoisosan korkeimmalla kohdalla. Maasto on harvaa sekametsää, jossa on aluskasvillisuutena heinää ja kallio on monin paikoin näkyvissä. Röykkiön mitat ovat 15,5x14,5 m, korkeus on 1,5 m. Röykkiössä on hyvin suuri silmäkivi ja röykkiön kivet ovat sekakokoisia. Silmäkiven luoteispuolelle on kaivettu 2,5 m laaja ja 1,6 m syvä kuoppa. Kaiveluja on myös silmäkiven pohjoispuolella. Paikkaa kustutaan Drakboksi.

Esse-Svedjebacken (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Paikka on laaja, soiden ympäröimä moreenikangas Ähtävän- ja Purmonjokien välialueella, Angjärvestä noin 700 metriä etelälounaaseen. Kohteessa on jätinkirkko sekä röykkiöitä ja mahdollinen asuinpaikka moreeniharjanteella. Jätinkirkossa on kaksinkertaiset, selvästi näkyvät soikeat kivivallit. Rakennelman koko pituus on 57,5 m (ulkopuoliset kiviröykkiöt laskettu mukaan) ja leveys keskellä 34 metriä. Vallien sisäpuolinen alue on noin 20,5 x 10,5 metriä. Rakennelman luoteispää on ylempänä kuin kaakkoispää. Kehän muoto ei ole yhtä säännöllinen kuin vuonna 1879 julkaistu piirros osoittaa (vrt. Äyräpään kertomusta vuodelta 1935). Ulkovallien koillinen pitkäsivu on suora, lounainen pitkäsivu ja päädyt kaarevia ja kulmat pyöristettyjä. Vallin leveys vaihtelee noin 6,5-8 metrin välillä ja sen korkeus on noin 1,5 metriä. Sisävallin korkeus ja leveys vaihtelevat suuresti. Sisäpuolella maa on huomattavan tasaista ja vähäkivistä. Ulkovallissa on porttiaukot luoteis- ja kaakkoispäissä, sisävallin kaakkoispäässä on vajoama suunnilleen ulkovallin porttiaukon kohdalla, mutta luoteispäästä näyttää sisävallista puuttuvan aukko. Ulkovallissa on useita kooltaan vaihtelevia, sammaloituneita kuoppia, jotka vaikuttavat vallia nuoremmilta. Sisävallissa on muutamia kuoppia.
Jätinkirkon luoteispuolella, vallien ulkopuolella on kaksi isohkoa kiviröykkiötä, joiden läpimitta noin 5 m. Pohjoispuolelta, polulta, löytyi 1935 kvartsi-iskoksia (KM 10173:107-208). Kvartsia löytyi myös 1990 tarkastuksen yhteydessä jätinkirkon etelä-lounaispuolelta äestetyltä metsämaalta (KM 26063).
Jätinkirkko on suurin sekä selkeimpiä ja parhaiten säilyneitä jätinkirkkoja eteläisellä Pohjanmaalla. Se on myös yksi eteläisimmistä tunnetuista suurista jätinkirkoista.

Kärkinehällorna 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; 1979: Pirunpelto b, joka on yksi kolmesta 1970-luvulla tarkastetuista Kärkinehällornan kallioalueen luonnonkivikoista.
2019: Kärkinehällornan korkeimman alueen eteläosassa olevalla rakalla, alempana rinteessä lakea ympäröivät avokalliot. Nykyisellä peruskartalla alueen maastonimenä on ”Jättrösan”. Jo 1800-luvun puolivälissä valmistuneelle pitäjänkartalla Kärkinehällornan laen nimenä esiintyy ”Jätteröse”. Paikalla havaittiin ainakin 15 selvää rakkakuoppaa, joista suurin on n. 5 m halkaisijaltaan ja n. 80 cm syvä, osassa on selvä reunavalli. Paikoitellen kuopat sijaitsevat vieri vieressä. Muodoltaan ne ovat pyöreähköjä tai soikeahkoja. Kaksi kuoppaa sijaitsee isojen kivien vieressä, muilla sivulla niitä reunustaa n. 30-40 cm korkea valli; kyseessä on nk. tomtning eli väliaikaissuoja/yöpymispaikka. Osa muista kuopista voidaan tulkita myös väliaikaissuojiksi, ja osa lienee varastokuoppia. Topografian perusteella paikka on todennäköisimmin kivikauden lopulle ajoittuva hyljestäjien pyyntileiri, joka oli käytössä saarivaiheessa. I ett blockhav i södra delen av det högsta området av Kärkinehällorna, längre ned i sluttningen omringas krönet av berghällar. På den nuvarande grundkartan benämns området ”Jättrösan”. Redan på en sockenkarta från mitten av 1800-talet förekommer namnet ”Jätteröse” för Kärkinehällornas krön. På platsen observerades åtminstone 15 tydliga gropar i klapper, av vilka den största har en diameter på cirka 5 m och är cirka 80 cm djup, en del har en tydlig kantvall. På vissa ställen ligger groparna tätt intill varandra. Till sin form är de runda eller ovala. Två gropar ligger bredvid stora stenar, och på de övriga sidorna kantas de av en 30–40 cm hög vall. Det är fråga om en s.k. tomtning, dvs. ett tillfälligt skydd/övernattningsställe. En del av de andra groparna kan även tolkas som tillfälliga skydd, en del är antagligen förvaringsgropar. Utifrån topografin är det mest sannolikt att platsen är ett fångstläger för säljägare från stenålderns slutskede som användes under det stadium då området var en ö.

Gamla Hamnen kenttälinnoite 1 juoksuhauta (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Erittäin louhikkoiseen maastoon rakennettu taisteluhauta, jossa yhdyshauta ja tulipesäkkeitä. Taisteluhaudan pohjoispään pohjoispuolella on joitain poteroita, jotka liittyvät tähän linnoitteeseen.

Gamla Hamnen kenttälinnoite 1 ulkokehä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Venäjän armeijan 1. maailmansodan aikainen kenttälinnoite. Linnoitteen ulkokehän poteroita ja lyhyitä yhdyshautoja. Poteroita todettu 51 kpl, niitä on todennäköisesti löydettävissä vielä enemmän.

Gamla Hamnen kenttälinnoite 1 sisäkehä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Venäjän armeijan 1. maailmansodan kenttälinnoite. Jalkaväen tuliasemia erittäin louhikkoisessa maastossa. Poteroita todettu 14 kpl, niitä on todennäköisesti vielä lisää.

Gamla Hamnen kenttälinnoite 1 tulenjohtoasema (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Venäjän armeijan 1. maailman sodan kenttälinnoite. Tulenjohtopaikka kukkulan merenpuoleisella huipulla. Todettuja poteroita 5 kpl. Pohjanlahden rannikon kohteita linnoitettiin vuosina 1916-17 saksalaisten mahdollista maihinnousua torjumaan.

Gamla Hamnen kenttälinnoite 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Venäjän armeijan kenttälinnoite 1. maailmansodan ajalta. Poteroita, tuliasemia ja lyhyitä yhdyshaudan pätkiä erittäin kivisessä ja kallioisessa maastossa. Pohjanlahden rannikon linnoittaminen oletettua keskusvaltojen (Saksan) maihinnousua torjumaan. Linnoite suojaa
kaupungin maayhteyttä. Rakennettu suojaamaan tykistöasemia länsipuolella olevalla kukkulalla. Puolustussuunta pääasiassa itään.

Rövarskär kivikehä (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Rövarskärin korkeimmalla kohdalla sijaitseva kivikehä, joka on rakennettu n. 30-40 cm kokoisista kivistä. Kehän pohjalla on syvennys. Kehän halkaisija on n. 2 m. 1. maailmansodan aikainen kenttälinnoite. Tulenjohtopotero, josta laaja näkymä eteläiselle kaupunginselälle.

Rövarskär tuliasema (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kivistä koottu puoliympyrän muotoinen rakennelma. Ympäröivä maasto on erittäin louhikkoista. 1. maailmansodan kenttälinnoite. Kivistä rakennettu tuliasema.

Rövarskär suojakorsut (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kolme kuoppaa Rövarskärin itäosassa harjanteen päällä. Kuopissa on kylmämuurattuja kivirakentetita sekä sisällä että ulkona. Kuoppien koko on n. 3 x 3 metriä. 1. maailmansodan kenttälinnoitteita. Miehistön suojakorsuja, jotka on kaivettu parhaiten tarkoitukseen soveltuvaan paikkaan saarella.

Risö torp kenttälinnoite (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1. maailmansodan Venäjän armeijan kenttälinnoite. Poteroita ja kivestä kylmämuuraamalla rakennettuja tuliasemia. Ympäristössä on myös pengerryksiä ja erilaisia muita kuoppia.

Risö torp suojakorsut (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1 maailmansodan Venäjän armeijan kenttälinnoite. Kolmen huoneen suoja- tai majoituskorsu.

Lappfjärd-Ruda (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee n. 1,4 km Träsvikistä kaakkoon, n. 1,1 km valtatie 8 itäpuolella. Noin 300 metriä kohteen itäpuolitse kulkee valtatie 8:lta erkaneva hiekkatie, joka päättyy Kanttikoskelle, n. kilometrin kohteesta kaakkoon. Röykkiö sijaitsee Mellanträsketin suoalueen itäpuolisella kallioalueella, sen eteläpäässä. Alue on kallioista, kuusivaltaista sekametsää.
Kalliopohjalle koottu sammaloitunut röykkiö on halkaisijaltaan n. 11 m, korkeus on n. 1,5 m. Röykkiön keskellä on halkaisijaltaan n. 3 metrinen kuoppa.

Luhtastensarka 3 ryhmä B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kaksi röykkiöryhmää, A ja B. Tarkastuksessa 2010 todettiin, että ryhmän A röykkiöt ovat mitä ilmeisimmin raivausröykkiöitä. Ryhmät A ja B on erotettu omiksi kohteikseen v. 2022, koska ryhmien välinen etäisyys oli yli 200 metriä, joka oli suurempi kuin metsänkäytön automaattisen valvonnan suojavyöhyke, joka johti siihen, että ryhmän A hakkuusta ei tullut automaattista varoilmoitusta. Alkuperäiset rekisterikuvaukset ja tutkimushistoria ovat ryhmän A tiedoissa, mj-tunnus 399010028.

Hietahauta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kaarlelan ja Kruunupyyn/Alavetelin rajamailla, entisen Alavetelin koillisosassa olevassa ulkopalstassa/enklaavissa, Säljesin lomakylästä 3 km koilliseen sekä Ruokosträsketin rannasta noin 600 m lounaaseen. Pitkänomaisella mäenharjanteella (tyypillinen drumliini), sen kaakkoispäässä, metsäisellä ja kivisellä rinteellä on 2 röykkiötä.
1) Iso, noin 12 x 13 metrin suuruinen kiviröykkiö. Sen keskellä on laaja pengottu kuoppa ja siinä kasvaa kuusi. Röykkiö on rakennettu harjun vierinkivistä.
2) Hiukan alempana rinteessä, edellisestä etelä-lounaaseen, pienempi, noin 5-6 m läpimittainen röykkiö, melko pahasti hajoitettu.

Hirsibacken (Hautapaikat)
Ei määritelty; Suuri tervahauta (17m), halssi lounaaseen kohti pitkänsoikeaa noin 60 metriä pitkää painannetta, joka voi olla suppa tai maa-ainesotto (ei erotu 1952 peruskartassa, mutta erottuu 1979 käyrästöllä). Tervahaudan keskellä näyttää olevan kuoppa kohdassa, josta terva on valunut ränniin. Tervahaudasta noin 50 metriä pohjoisluoteeseen on pieni kohouma, joka on kiviröykkiö, Hirsibackenin mäen laelle vielä vuoden 1961 peruskartassa merkityn polun varrella.

Rapakkojenkallio 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Inventointi 2014 (Rapakkojenkallio, röykkiö B):
Ennestään tunnettu Rapakkojenkallion hautaröykkiö (muinaisjäännösrekisterin kohde Isokyrö Rapakkojenkallio) ei muistuttanut Hackmanin vuonna 1920 kaivamaa mahdollista polttohautaa, josta silloin löytyi merovingiaikainen miekka ja keihäänkärki sekä niittejä (KM 7729:155-160). Hackmanin mukaan hauta on sijainnut mäen yhdellä korkeimmista kohdista. Kohde on n. 0,5 km päässä kaakkoon Napuen kylästä. Kallio ulottuu maantielle ja on n. 70 - 80 m joenrannasta. Hackmanin mukaan kalliossa oli nelikulmainen n. 3,5 m pitkä ja 1,5 - 1,6 m leveä halkeama, jonka pääty osoittaa pohjoiseen ja avoin sivu etelään. Halkeaman keskellä on n. 70 cm korkea kivi. Vuoden 2014 inventoinnissa paikannettiin Hackmanin kaivauspaikka, joka sijaitsee n. 180 metriä Valtaalan seuraintalon länsipäädystä länsiluoteeseen ja n. 4,9 km Isonkyrön uudelta kirkolta eteläkaakkoon. Kohteen etäisyys Kyröjoelle on n. 80 m. Kohde sijaitsee kallion laella, yhdellä sen korkeimmista kohdista. Paikalla kasvaa mäntyvaltaista sekametsää. Kallionhalkeama on etelään avautuva suorakaide. Sen pohjoispääty on 1,6 m leveä ja syvyys on 3,5 metriä. Aukon kohdalla on kaksi suurehkoa kiveä. Kyseessä on mitä ilmeisimmin Hackmanin vuonna 1920 tutkima paikka, sillä kallionhalkeama oli oikeaan suuntaan ja mitat täsmäsivät Hackmanin mittojen kanssa. Lisäksi etäisyys Hackmanin mainitsemiin maastonkohtiin oli sama.

Långgrund (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Katajan peittämä rakennuksen jäännös, joka sijaitsee harjulla kalastuskarilla. Paikalla erottuu pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä aseteltu kivijalka. Pituus 4.9 m (pohjoinen-etelä) ja leveys 4.2 m. Koillisnurkassa on suuria lohkareita, mahdollisesti tulisijan jäännös. Kivijalka näkyy vuoden 1955 ilmakuvassa. Todennäköisesti sen kalasaunan perusta, jonka saaren eteläkärjen muistomerkissä mainitaan olleen saaressa 10.5.1880 tapahtuneen haaksirikon aikana. Metsähallituksen PAVE-järjestelmän arkeologinen kohde numero 215991.
Långgrundetissa on lisäksi rantakivikkoon raivattuja veneenvetouria, kts. alakohteet, 1900-luvun laituri, kaksi rajakiveä ja kaksi siirtolohkareen yhteyteen kivistä ladottua tilapäisasumuksen tai ampumasuojan jäännöstä.

Mattberget (Kultti- ja tarinapaikat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Mattbergetillä, metsätien ja metsästystuville vievän tien itäpuolella kalliolla. Jatulintarha on aivan metsätien vieressä ja ilmeisesti tien vuoksi pääosaksi tuhoutunut. Mahdollisesti tarhassa on ollut 7-8 kivikehää, nykyisin se on hajallaan. Tarhan lähellä, noin 16 metriä siitä on pieni hajoitettu röykkiö kalliolla, koko noin 2,5x2 m.
12.5.2017 todettu, että röykkiönä pidetty kiviasetelma on kompassiruusu.
2020: Kohde oli ennallaan. Jatulintarhat sijaitsevat n. 95 m etäisyydellä toisistaan. Myöskin itäisemmän jatulintarhan alkuperäinen rakenne on osin hajonnut, ladottuja kivikehiä ei voinut selvästi maan pinnalta hahmottaa, tarhaan kuuluneita kiviä on ainakin n. 10 m halkaisijaltaan olevalla alueella. Paikalla on myös n. 4 x 1,5 m kokoinen matala kuopanne, jonka reunamilla on kiviä, kuopan itäreuna on jyrkkä, mikä voi viitata louhintaan, jatulintarhan keskuskivi on kuopanteessa. Kuopan ja kivien pinnalla kasvaa turvetta ja sammalta. Samuli Paulaharjun vuonna 1908 ilmeisesti itäisemmästä jatulintarhasta ottamasta kuvasta voisi tulkita, että kivien pinnalla tai rakenteen pinnalla oli poistettu kasvillisuutta, osa kivistä näyttää kulmikkailta, mahdollisesti lohkotuilta. Peruskartan muinaisjäännösmerkit sijaitsevat hieman pohjoiseen ja kaakkoon kohdista, joissa havaittiin selvimmin maanpinnalla jatulintarhojen kiviä. Jo vuoden 2000 inventoinnin aikana paikalla olleet huonokuntoiset opasteet ja infotaulut ovat yhä jäljellä. Jatulintarhojen alkuperäinen rakenne jäi epäselväksi. Niiden läheisyydessä sijaitsevat kompassikivi ja ilmeinen rajakarsikko antavat lähtökohtia jatkopohdintaan.

Matåsberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; 2020. Rösugn "ryssänuuni". Kiviuuni sijaitsee laajan Matåsbergetin kallioalueen pohjoispuolella kulkevasta metsätiestä n. 70 m etelään. Alue on tasaista moreenikangasta, jossa kasvaa varttunutta kuusimetsää, itäpuolella on ojitettu suo, joka oli aiemmin osa pohjoiseen ja etelään jatkuvaa laajempaa suota ja joka on ojitusten myötä kutistunut ja kuivunut, mahdollisesti suolla on virrannut pieni puro. Uuni on merkitty nykyiselle peruskartalle muinaisjäännösmerkillä ja sille johtaa paikallisten pystyttämät opasteet. Uuni on 2 x 1,5 m ja noin 70 cm korkea, se on romahtanut, pinnalla kasvaa rehevä sammalkerros. Suurimmat rakenteen kivet ovat yli puolimetrisiä. Kairatessa pohjalta tuli hiiltä ja hiekkaa, suuaukko aukeaa kaakkoon.

Muskanrumlet (Kivirakenteet)
Historiallinen; iNV. 2020: Rajamerkki on vanhan pitäjänrajan kohdalla. Alaltaan noin neliön muotoinen, 1,6 x1,5 m, ja noin 60 cm korkea. Kivet ovat halkaisijaltaan noin 30-80 cm. Keskellä pystyssä viisarikivi, jossa kaiverrus 379 tai 279. Rajamerkki sijaitsee korkealla kivikkoisella mäellä, jossa kasvaa havumetsää.

Vissarmossen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2020: Rajamerkki on vanhan pitäjänrajan kohdalla. Kivet ovat noppaluvun viisi muodostelmassa. Ympäryskivistä neljä on suippoja ja pystyyn asetettuja. Yksi niistä on noin kuution muotoinen, ja saattaa olla, ettei se kuulu rajamerkkiin. Suipot kivet ovat noin 50-80 cm korkeita, ja ne on asetettu noin metrin päähän toisistaan. Paikka sijaitsee louhikkoisella metsämäellä, joka on itäpuoleltaan avohakkuualuetta ja työkoneiden runtelemaa, mutta muinaisjäännös on hyvin säilynyt.

Simossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Havainnot 2014. Suppilomainen kuoppa kapealla ja matalalla hiekkaharjanteella, halkaisija 2,5 m. Huuhtoutumiskerros 6 cm.
Havainnot 2022. Kuoppa sijaitsee avarassa männikössä ja sen vierellä 2014 kasvaneet männyt olivat edelleen paikallaan. Kohde oli aikaisemman kuvauksen mukainen.

Rinta-Ulvinen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen pohjoisrannalla Perttiläntien varrella, noin 100 metriä Akkainsillasta itään. Maalaji on hienoa hiesua.
Paikalta löytyi vuosina 1935-36 puutarhamaasta neliskulmainen maanalainen
kiveys ja sen reunalta pronssinen rengasmiekan ponsi ja tämän löytökohdan läheisyydestä väkäsellinen keihäänkärki. Vuonna 1936 paikalla kaivettiin maantasainen polttokalmisto.
Paikalla ollut röykkiö oli melkein kokonaan hävinnyt ennen Kivikosken kaivausta. Kaivausalue ja röykkiö on sijainnut heti Rinta-Ulvisen vanhan talon eteläpuolella. Talon omistaja kertoi, että hänen tietojensa mukaan kalmistoalue on loppunut vanhan päärakennuksen kivijalkaan.
Inventointi 2010:
Molemmin puolin viereisillä jokirantatonteilla on peltoa, jotka olivat tarkastushetkellä 2010 heinällä, mutta maanpintaa oli näkyvissä paikkapaikoin. Muutamassa kohdassa käännettiin hieman lapiolla maata. Kalmistoon viittaavaa ei havaittu näiden alueiden tarkastuksessa. Mahdollisesti voi kalmistoa yhä vieläkin olla jäljellä maassa. Ehdotus suoja-alueeksi: Tutkitusta alueesta 10-20 metriä.
Koekaivaus 2023:
Museoviraston koekaivausryhmä selvitti kalmiston jatkumista Rinta-Ulvisen talon itäpuoliselle peltotontille. Paikalle kaivettiin 26 neljännesneliön kokoista koekuoppaa ja peltoa haravoitiin metallinetsimellä. Ei havaintoja muinaisjäännöksestä.

Cetonia (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pietarsaaren Mässkäristä pohjoiseen Hälsingönin ja Botsörenin eteläpuolella, Bredhällanin ja Stora Rummelgrundin välillä.
Puurunkoisen purjealuksen hylky, joka on hajonneena alle kymmenen metrin syvyydessä.
Paikalliset luotsit ja merivartijat ovat tunteneet hylyn pitkään. Pohjanlahden merivartiosto teki hylystä ilmoituksen Museovirastolle 1972. Pietarsaaren museon mukaan kyseessä on ruotsalainen purjealus Cetonia. Alus oli rakennettu Englannissa 1887. Haaksirikon jälkeen meriselitys annettiin Pietarsaaren raastuvanoikeudessa.
Cetonia oli Göteborgista kotoisin ollut kaljaasi (60 nrt). Se haaksirikkoutui matkalla Hudiksvallista Pietarsaareen 25.10.1921 Rummelgrundille Pietarsaaren edustalle. Nelihenkinen miehistö pelastui. Cetonialla oli 16 tonnia rautamalmia painolastina. Aluksen pohja hakkautui rikki. Hylky ja siitä pelastetut varusteet myytiin 26.11.1921 huutokaupalla Pietarsaaressa luotolaiselle Anders Wikströmille 14 700 markalla. Aluksen haaksirikkoa ja hylyn huutokauppaa uutisoitiin sanomalehdissä Pedersöre (29.10.1921 no 85, 23.11.1921 no 92 ja 30.11.1921 no 94) ja Österbottningen (8.11.1921 no 89). Ks. https://digi.kansalliskirjasto.fi
Hylky on tunnettu sukelluskohde. Museovirasto viistokaikuluotasi kohteen kesällä 2011. Pietarsaaren museolla on kokoelmissaan ilmeisesti hylystä peräisin olevia esineitä.

Kronoby-Rummelbacken (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee kivikkoisen mäen kaakkoisreunassa, luontaisen kivikon, ns. pirunpellon eteläpäässä, metsäautotieltä noin 30 m itään. Metsäautoteiden risteys sijaitsee röykkiöstä noin 100 m kaakkoon. Röykkiö on kooltaan noin 5,5 x 4,5 m. Sen muoto on soikea ja keskellä on kraatteri, jonka läpimitta on noin 1 m. Kivet röykkiössä ovat keskimäärin päänkokoisia, reunoilla on muutama isompi kivi.
13.6.2023, inventoinnin 2002 mukaan röykkiö sijaitsee metsäautotiestä n. 30 m länteen!

Högryggen (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; 1989. Söderbyn Snåressa, Söderbyn koululta noin 500 m pohjoiseen, Högryggen-mäenharjanteen korkeimman kohdan eteläpuolella on pitkänomainen, suorakulmaiselta vaikuttava noin 22 m pitkä ja noin 10 m leveä vallimuodostuma. Vallit ovat sammalpeitteisiä, noin 1-2 m leveitä ja noin metrin korkuisia. Vallien ympäröimässä suorakaiteen muotoisessa keskustassa maa on tasaista ja valleissa on matalammat "oviaukot" pohjois- ja eteläpäissä. Sisäosan tasaisen alueen leveys on noin 6 metriä. Vallimuodostuman läpi kulkee polku oviaukkojen kautta. Maasto on kivistä, mäntyä kasvavaa metsää. Pohjoisosassa harjua on luontainen kivikko, ns. pirunpelto. Kuvattu rakenne on 2006 muodostelma A.
2006. Koekaivauksissa tutkittiin kahta pitkänomaista kehävallimuodostelmaa, joista A oli kooltaan noin 20x6 metriä ja B noin 38x7m. Muodostelmat sijaitsivat vierekkäin ja niiden välissä oli yhteinen valli. A oli maan ja kiven sekaisen vallin ympäröimä painanne, mutta rakenteen B pohja on lähes tasainen. Paikalla on voinut olla luontaisia rantavalleja, joita on muokattu. Tähän viittaa muodostelmien suuri koko ja luode-kaakko suunta, joka on sama kuin harjanteenkin. Löydöt olivat kvartseja.

Milstolpliden A (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Finnvägenin ja vanhan Teuvaan vievän kirkkotien varrella, Milstolplidenin eteläpäässä. Paikka on loiva etelään viettävä metsäinen rinne. Röykkiöt ovat sammaloituneita.
1) itäisin röykkiö on kooltaan 4,3x3,6x0,6 m. Sen itäpäässä on suurehko maakivi.
2) edellisestä 17 m länsiluoteeseen on lähes ehjältä vaikuttava röykkiö, joka on paikan röykkiöistä suurin. Sen koko on 8x7x1,5 m. Sen ympärillä on lähes nelikulmainen isoista kivistä ladottu reunus. Reunakiveys on selvästi näkyvissä etelä- ja länsipuolella. Röykkiön keskellä kasvaa kuusi.
3) Finnvägenin pohjoispuolella, edellisestä 26 metrin päässä, tilan 26:11 maalla on kolmas röykkiö, joka on kooltaan 7x4,5x0,8 m. Sen keskellä on soikea 1,8x1 metrin kokoinen kuoppa.
Milstoplidenin pohjoispäässä, noin 300 metriä näistä röykkiöistä pohjoiseen on suurempi röykkiöalue Milstopliden B 545010026.

Purmo-Mellansnåret (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Purmonjoen lounaispuolella, Hemsnåreen vievän tilus-/metsätien itäpuolella, lähellä tietä on mäenkumpareen luoteispäässä lähekkäin kolme röykkiötä. Niistä kaksi on läpimitaltaan noin 4-5 metriä; kolmas on noin 7-8 metriä. Röykkiöistä kaksi on mäen rinteessä, kolmas alempana tien (ja viljelysten) lähellä.
Inv. 2021: Aiemmissa tiedoissa mainitulta kohdalta ei löytynyt merkkejä röykkiöistä, mutta hyvin aiempaa kuvausta vastaavat rakenteet löytyivät metsätien länsipuolelta. Eteläisin röykkiö (rakenne 1) on noin 7 m halkaisijaltaan ja sen keskustassa on n. noin 2 m halkaisijaltaan oleva kuoppa. Rakenne 2 on halkaisijaltaan n. 5 m. Pohjoisin röykkiö (rakenne 3) on halkaisijaltaan n. 10 m ja sen keskellä on iso kuoppa, joka näyttää syntyneen eri aikoina tapahtuneen kaivelun seurauksena. Kaikkien rakenteiden pintaa peittää lähinnä sammal, niiden päällä tai reunoilla kasvaa myös jonkin verran nuorta puustoa. Ympäristön puusto on nuorta mäntytaimikkoa.
Kohdekoordinaatit ja sijaintikorkeus on muutettu.

Purmo-Nystu/Edsmolandet (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Purmon lounaisosassa, Purmonjoen eteläpuolella, Vitjärven ja Pattmyranin suoalueen välillä olevan Edsmolandetin etelä-kaakkoispuolella olevalla mäkisaarekkeella. Sen pohjoisrinteessä, kallioisen mäen luoteisreunalla on kolme röykkiötä. Niistä kaksi on noin 6-7 metrin läpimittaista ja keskeltä selvästi kuopalle kaiveltua röykkiötä, korkeudeltaan noin 1 metri. Niiden välissä on kolmas, matalampi, kasvillisuuden peitossa oleva latomus, joka on epämääräisempi. Röykkiöitä ei ole tutkittu.
Inv. 2021: 2021: Kohde oli ennallaan. Keskimmäinen röykkiö on n. 5 m halkaisijaltaan ja n. 40 cm korkea, myös sen keskellä on iso kuoppa.

Mellansnåret (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Inv. 2021: På högsta punkten av det stora Mellansnåret nordost om träskområdet Pattmyran, cirka 40–50 meter väster om skogsvägen. I blockhavet finns två rösen nästan i rad, en större klapperstensgrop och några mindre klapperstensgropar. Anläggning nr 1 längst i söder är ett röse med en diameter på cirka 4 meter och en grop i mitten. Rösets stenar har flyttats i närhistorien. Därifrån 15 meter norrut finns ett röse på ungefär 10 x 3 meter som kan tolkas vara delvis en naturlig strandvall på vilken man byggt ett röse (anläggning 2). Groparna omedelbart till väster kan ha uppstått då man byggt röset. Längre norrut finns en klapperstensgrop som mätt från vallens kanter har en diameter på cirka 3,5 meter (anläggning 5) och några mer odefinierbara klapperstensgropar med en diameter på cirka 1,5 meter.

Tallbacken (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Inv. 2021: På den högsta punkten av den stora Tallbacken som ligger mellan Stormossen och Fingervantmossen. I det smala cirka 300 meter långa blockhavet i riktning norr-söder finns 14 formationer i stort sett i rad. I norr har omgivningen kring blockhavet kalhuggits, i övrigt består omgivningen kring blockhavet av skog. Den nordligaste anläggningen 1 kan definieras som ett röse med en mittgrop, den är rund till formen med en diameter på cirka 8 meter mätt från vallens kanter, i mitten finns en cirka 80 cm djup grop med en diameter på cirka 4 meter. De övriga anläggningarna klassificerades som klapperstensgropar, de är till sin form främst runda eller ovala med en diameter på 2–5 meter och ett djup på 0,5–1,5 meter. En del har en tydlig kantvall. Anläggning 3 har sannolikt grävts upp i närhistorien, vilket framgår av att de stenar som avlägsnats från gropen och som samlats till ett röse på norra sidan delvis saknar
Lidar 5p -korkeusmallissa kohteessa erottuu keskuskuopallisen röykkiön ohella yhteensä ainakin 17 kuoppailmiötä rakkakuopille merkittyjen alakohdepisteiden kohdalla tai läheisyydessä.

Joenperäsauna (Kivirakenteet)
Historiallinen; Fredrik Rönnholmin vuosina 1746-47 laatimaan Ilmajoen pitäjän sekä vähä- ja isokyröläisten riidanalaisen yhteismaan rajakarttaan (KA e29:19/1) on merkitty rajapiste nro. 30, nimeltään "Joenpää sauna". Kartta-asemoinnin perusteella paikka sijaitsee nykyisen Ilmajoen, Isonkyrön ja Laihian rajapisteen kohdalla. Nimen perusteella paikalla lienee ollut jokin erämaiden tai ulkotilusten nautintaan liittyvä metsäsauna.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Jepua-Harakkakallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan kaakkoisosassa, Lapuanjoen itäpuolella, Kihakosken asutuksesta koilliseen.
Kartalla muinaishaudan merkki kivikkoharjanteella. Tarkemmat tiedot puuttuvat.
Inv. 2021: Pieni kivikkoinen mäki, joka rajautuu idässä, etelässä ja pohjoisessa rämeeseen, mäen rinne on idässä suhteellisen jyrkkä. Maaperä on kivikkoista, n. 50-150 metrin etäisyydellä luoteessa ja lännessä on avokallioita. Paikan puusto on harvaa nuorta mäntymetsää. Mäen eteläpäässä on perätysten n. 8 x 3,5 x 0,5 m ja 6 x 2,5 x 0,5 m kokoiset nk. pitkäröykkiöt. Eteläisemmän röykkiön eteläpäädyssä on isokivi, jonka edestä röykkiötä on kaiveltu, myös muualla röykkiössä on paikoin epämääräisiä penkomisen jälkiä. Pitkäröykkiöitä tunnetaan samoilta muinaisrantatasoilta muualtakin Perämeren rannikolta.

Palmlandet (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vallin ympäröimä neliömäinen noin aarin ala äestetyssä rinteessä. Karjatarha? Viljelytilkku?
Inv. 2023: Kohdetta ei tarkastettu maastossa, koska siitä ei ollut tietoa maastotöiden aikana (lisätty rekisteriin maastotöiden valmistelun jälkeen 7.11.2023).
Huomioitavaa: Kohteen laadusta ei ole varmuutta.

Vistbacken 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Skutasin asutuksesta n. 1,5 km lounaaseen, n. 350 m Kovjoesta itään Vistbackenin korkeimman alueen kaakkoisreunalla on n. 15 m pitkä ja enimmillään n. 3 m leveä kaareva kivivalli, keskellä on röykkiömäinen kohta, jossa korkeus on n. 80 cm, päihinsä valli kapenee ja mataloituu. Mäellä kasvaa matalaa tiheää mäntytaimikkoa. Maaperä on erittäin kivikkoista ja metsäaurauksen jäljiltä epätasaista. Myös vallin kivet ovat liikkuneet metsätöissä, vallissa on myös irtonaisia kiviä, joiden pinnasta puuttuu pintakasvillisuus, muuten rakenne on melko kompakti ja sitä peittää sammal ja jäkälät, puusto on ilmeisesti poistettu hakkuiden yhteydessä. Vastaavanlaisia valleja tunnetaan esihistorialliselta ajalta, mutta myös esim. historiallisen ajan viljelyksiin voi liittyä ko. tyyppisiä valleja – mäen maaperä vaikuttaa kuitenkin liian kivikkoiselta viljelyyn. Kohteen eteläpuolella on n. 15-35 metrin etäisyydellä kaksi tervahautaa.

Lappfjärd-Rävåsen 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inv. 2022: Pohjakaavaltaan jokseenkin pyöreä matalan vallin ympäröimä painanne, jonka halkaisija on yksitoista ja syvyys puoli metriä. Kohde sijaitsee hiekkamaalla matalalla pienialaisella kohoumalla. Maapohja on lähes kivetöntä ja puusto nuorta mäntyä. Kahdesta painanteen viereen tehdystä koekuopasta löydettiin kvartsi-iskokset. Painanteesta 50 metriä pohjoiseen kaivetusta kuopasta löytyi kaksi kvartsi-iskosta, mutta sen ympäristöön kaivetuista viidestä muusta kuopasta ei löytynyt yhtään iskosta, joten nämä painanteesta etäämpänä talteenotetut iskokset tulkittiin hajalöydöksi.

Djupsjöbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inv. 2023: Kivikautinen/varhaismetallikautinen asuinpaikka melko soraisella kankaalla. Rinne laskee etelään kohti Djupsjön-nimistä järveä. Alue kasvoi tarkastushetkellä noin 5-10 vuotiasta mäntytaimikkoa. Maapohja oli laikutettu metsänuudistuksen yhteydessä. Asuinpaikan pohjoispuolella sijaitsee tervahauta ja vanhoja maanottoalueita sekä ajoura.
Alueen kolmesta laikutuskuopasta havaittiin muutamia kvartsi-iskoksia sekä mahdollinen kaapimen katkelma (KM45294, diarioitu 18.8.2023). Osa laikutuskuopista on kasvanut umpeen. Löytöalue on kooltaan noin 80 metriä (koillinen-lounas) x 20 metriä (kaakko-luode). Löydöllisten laikutuskuoppien läheisyyteen tehtiin muutamia lapionpistoja, mutta niistä ei havaittu kulttuurikerroksia. Maan kaivaminen oli kivisyyden vuoksi hankalaa. Kairauksia ei voitu tehdä laisinkaan. Löytöalueen koillisin reuna sijaitsee noin 35 metriä voimajohtolinjan keskiosasta lounaaseen.

Rävabacken N (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2023: Mäenharjanteen korkeimmalla kohdalla, noin 115 metriä Kvarnbackan metsätien länsipuolella, sijaitsee noin 20x10 metrin kokoinen luonnonkivikko, josta tavattiin kaksi nk. rakkakuoppaa. Toista selvästi suurempi kuoppa (N 7035431 E 332086) on kooltaan noin 3x4 metriä valli mukaan luettuna. Kuopan syvyys on noin 1,5 metriä ja sitä ympäröivä valli on leveydeltään myös noin 1,5 metriä. Kuopan pohjalla kasvaa kaksi nuorta kuusta. Kuopasta noin 10 metriä pohjoiskoilliseen sijaitsee pienempi kuoppa, jossa ei erottunut vallia. Pienempi kuoppa on pyöreämpi ja halkaisijaltaan noin metrin. Syvyyttä sillä on noin 0,5 metriä. Kivikon ympäristö on harvaa istutusmetsää, jossa kasvaa enimmäkseen nuorta kuusta ja koivua. Avokivikko on kummankin kuopan kohdalla osin sammaloitunutta. Suuremman kuopan viereen on pystytetty Teerijärven kotiseutuyhdistyksen kyltti.

Kvarnbacken W (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2023: Noin 40-60 metriä Kvarnbackenin metsäautotien itäpuolella, harvennetussa mäntymetsässä sijaitsee neljä rakkakuoppaa. Alueen maasto on hyvin avaraa ja kuopat erottuvat selkeästi ympäristöstään. Rakkakivikkojen eteläpuolella hakkuuaukea. Kuoppien 1, 2 ja 4 luona on puiset kyltit, joissa lukee ”FREDAD FÖRNLÄMNING TERJÄRV HEMB.FÖRENING”.
Kuoppa 1 on suurin ja sen koko noin 2 x 1,5 metriä. Kuopan syvyys on noin 1,2 metriä. Kuopan ympärillä erottuu selvät kiviset vallit, joiden leveys on noin 1 metrin. Vallin korkeus on noin 0,3 metriä. Kivet ovat sammaleen peitossa.
Kuopan 2 halkaisija on noin metri. Siinä on metrin levyinen kivestä tehty valli, jonka korkeus on noin 0,2 metriä. Kuopan syvyys on noin 0,4 metriä.
Kuoppa 3 on kooltaan noin 1 x 1,5 metriä ja siinä on noin 0,7 metrin levyinen valli, jonka korkeus on noin 0,2 metriä. Kuopan syvyys on noin 0,4 metriä.
Kuoppa 4 on samanlainen kuin kuoppa 3.

Kvarnbacken E (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2023: Kvarnbackenin korkeimmalla kohdalla, pohjois-eteläsuuntaisella kivikkoisella harjanteella, on yhteensä kuusi rakkakuoppaa. Eteläisimmät kuopat sijaitsevat nuoren mäntyvaltaisen metsän ja hakkuuaukean reunalla ja pohjoisimmat kuopat hakkuuaukealla.
Kuopat 1 ja 2 ovat suurimmat ja näyttävimmät kuopista. Ne sijaitsevat peräkkäin noin 10 x 7 metrin kokoisella rakkakivikkoalueella. Kuoppien halkaisija on noin 3 metriä ja niiden ympärillä on noin 1,2 metriä leveä ja 0,2 metriä korkea kivivalli. Kuoppien syvyys on noin 1,5 metriä. Kivet ovat suurimmaksi osaksi sammaleen peitossa. Rakkakivikon itälaidalla on puinen kyltti, jossa lukee ”FREDAD FÖRNLÄMNING TERJÄRV HEMB.FÖRENING”.

Petalax-Hastis (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2023: Tiheästi kasvavalla metsäkankaalla ojitetun kosteikon luoteispuolella sijaistee kolme kiviröykkiötä. Röykkiöistä yksi on pyöreän muotoinen, halkaisijaltaan noin 3,5 metriä. Kaksi muuta röykkiötä ovat suorakaiteen muotoisia, mitoiltaan noin 1,5 x 2 ja 3 x 2,5 metriä. Korkeudeltaan röykkiöt ovat noin 0,5 metriä. Eteläisemmät röykkiöt ovat voimakkaasti sammaleen peittämiä ja erottuvat heikosti. Pohjoisimmassa röykkiössä kivet ovat näkyvillä, mutta röykkiö on selkeästi vaurioitunut ja kivet ovat levinneet. Maastoa on muokattu ja röykkiöiden läheisyydessä näkyy metsäkoneen kulkujälki. Röykkiöt ovat todennäköisesti varhaismetallikautisia hautaröykkiöitä, mutta niiden tarkemman luonteen ja ajoituksen selvittäminen vaatisi kohdennetun arkeologisen tutkimuksen.

Kokkokangas (1000050293) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikalla on tehty LIDARK-hankkeen maastotutkimusta vuonna 2023. Kokkokankaan pohjoisosassa on LiDAR-visualisoinneista hahmotetut pitkänomaiset, noin 20-40 metriset painanteet, joita oli niiden sijaintikorkeuden (n. 50 m/mpy) perusteella mahdollista pitää kivikauden loppupuolen asumuspainanteina tai sellaisten muodostamina jonoina. Painanteista ei kuitenkaan saatu suoraa evidenssiä niiden esihistoriallisuudesta. Sen sijaan painanteiden länsipuolelle jäävältä linjalta, joka on raivattu Kokkokankaan pohjavedenottoon liittyen, mitattiin paikalleen noin 150 metrin matkalta 20 kvartsi-iskosta ja 9 palanutta kiveä.
Havainnot viittaavat kivikautiseen asuinpaikkaan. Kohteen laajuus ja säilyneisyys on selvitettävä.

Arbutus (Alusten hylyt)
Historiallinen; Pahoin hajonnut/purettu rautarakenteinen alus ja sen osia Kopprgrundet -nimisen matalan saaren länsipuolella. Kahdella erillisellä vedenalaisella alueella suurempia pohjan osia osittain sekavasti läjittyneenä. Pohjassa nähtävillä teräslevyä, muotorautoja sekä erilaisia tunnistettavia laivan osia. Laivan pohjaosien päällä ilmeisesti ahtojäiden liikuttelemaa kevyempää kiviainesta. Lisäksi matalassa vedessä ja rantakivien välissä kuivalla maalla pienempiä teräsosia. Urheilusukelluskerho Kokkolan Merisaukoilta saadun tiedon mukaan syvemmällä on edelleen nähtävillä laivan peräsimen jäänteet.
Hylky on norjalainen höyrylaiva Arbutus, joka oli matkalla etelästä Raaheen kunnes se ajoi karille 21.9.1909 Nygrundissa Olavinsaarten lähellä (nykyinen Koppargrundet). Laivan kapteenin antaman meriselityksen mukaan paikalliset saaristolaiset ryöstelivät irtaimistoa vartyioinnista huolimatta. Haaksirikkoutunut alus huutokaupattiin Kokkolan Ykspihlajan pakkahuoneella 25.11.1909. Hylyn osti Weljekset Friisein konepaja Oy, joka purki alusta vuosina 1910-1913.
Vedenalaisten hylynosien välittömässä läheisyydessä on rantakalliohin kiinnitettynä kolme kappaletta järeitä rautarenkaita. Näitä on mahdollisesti käytetty laivan purkamistöiden yhteydessä.

Höjsalträsk (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Jätinkirkko sijaitsee Vöyrin kaakkoisosassa, Kaurajärvmossen-suon länsipuolella, Höjsalträsketistä noin 200 m etelään, laakean kalliopaljastuman laen itäreunalla harvassa metsässä. Kivilatomus muodostuu noin 6 metriä leveästä ja 0,5 m korkeasta kivivallista, tarhasta, jonka kokonaispituus noin 38 m ja leveys 20 m. Valli on koillis-lounais-suuntainen. Valleilla kasvaa mäntyä ja koivua. Maa keskellä on vähäkivistä hiekkaa, valleissa on paikoin hiukan kaivelujen jälkiä.
Samalla kalliolla jätinkirkosta noin 50 metriä etelään on myös hakkauksia kalliossa (Träskishällor 944010071).
Kallioon hakattujen riimujen löytymisen jälkeen myös jätinkirkkoa pengottiin ja ilmeisesti useita kertoja ja kajoaminen uutisoitiin.
Inv. 2022: Jätinkirkko oli 1966 tarkastukseen perustuvan aiemman kuvauksen mukainen, mutta sen sijaintia ja aluerajausta tarkennettiin. Vuoden 1969 peruskartassa (1333 12 - 2311 03) mäen laen jätinkirkko on merkitty vielä vierinkivikkona "Jättekast".

Gammeldalabacken 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Inv. 2023: Gammeldalabacken -nimisen kallioalueen luoteiskärjessä sijaitsee kaksi röykkiötä. Alueella kasvaa harvaa ja varttunutta männikköä.
Luoteisempi, röykkiö 1 kooltaan noin 8 x 4 metriä ja sillä on korkeutta noin 0,3 metriä. Röykkiön luoteispäässä erottuu halkaisijaltaan noin 1,5 metrin kuoppa.
Kaakkoisempi, röykkiö 2 on kooltaan noin 10 x 6 metriä ja sillä on korkeutta noin 0,3 metriä. Röykkiön päällä kasvaa mäntyjä. Vaikuttaa, että röykkiötä on jonkin verran kaiveltu tai se on sortunut sen keskiosasta.

Gammeldalabacken 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Inv. 2023: Gammeldalabacken-nimisen kallioalueen luoteisosassa sijaitsee peruskartalle merkitty röykkiö. Röykkiön koko on noin 6 x 3 metriä ja sillä on korkeutta noin 0,2 metriä. Röykkiön kaakkoispuolella, noin 5 metrin päässä avokalliolla on myös kiviä harvakseltaan levällään noin 4 metrin kokoisella alueella. Paikalla on voinut sijaita toinenkin röykkiö, joka ei kuitenkaan ole enää selvästi erotettavissa maastossa. Röykkiön päällä, sen itäreunalla kasvaa pieni kuusi. Alueella kasvaa pääsääntöisesti varttunutta ja harvennettua männikköä.
Röykkiöstä noin 100 metriä luoteeseen sijaitsee kohde Gammeldalabacken 1 ja noin 80 metriä etelään Gammeldalabacken 3.

Karoonpalli 4 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Inv. 2023: Sähkölinjakäytävän ja metsäalueen reunalla sijaitsee pyöreänmallinen röykkiö, joka on halkaisijaltaan 3,5 metriä. Röykkiö koostuu päänkokoisista kivistä, jotka ovat osin sammaloituneita, mutta erottuvat vielä selkeästi. Röykkiön muoto näyttää vahingoittuneen luultavasti sähkölinjan rakentamisen yhteydessä, ja kohteen päältä on levinnyt kiviä reunoille. Röykkiön länsilaidalle on pidetty nuotiota. Sijaintinsa ja ulkomuotonsa perusteella röykkiö on todennäköisesti varhaismetallikautinen hautaröykkiö. Noin 110 metriä röykkiön etelä-kaakkoispuolella sijaitsee tunnettu kohde Karoonpalli, joka muodostuu kymmenistä varhaismetallikautisista hautaröykkiöistä. Kohteiden välillä sähkölinjalla ei kuitenkaan ole näkyvissä röykkiöitä. Noin 300 metriä röykkiön koillispuolella sijaitsee keittokuoppakohde Karoonpalli 2.

Jätteberget 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2013. Kallioalueen korkeimmalla kohdalla sijaitsee pitkänomainen röykkiö. Röykkiö muodostuu 25-40cm läpimittaisista kivistä. Röykkiö on 10,5 m pitkä ja 3,5m leveä ja korkeimmillaan noin 45cm. Röykkiö on pohjois-etelä–suuntainen. Ympärillä oleva maasto on kivikkoista avokallioaluetta, joka on paksulti rahkasammalen ja jäkälän peittämä. Puusto on matala-kasvuista männikköä ja aluskasvillisuus puolukka-variksenmarja-kanerva.

Suckholmshällan (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2013. Kyseessä on avokalliolla sijaitseva ladotuista kivistä tehty suorakaiteen muotoinen rakennelma. Latomuksen koko on noin 3 m x 2 m. Rakenteen korkeus on noin 0,8 m. Lato-muksen valli on melko kapea ja jyrkkä ja sen keskellä on avokallio näkyvissä. Valli muodostaa ikään kuin tyhjän huonemaisen tilan. Rakenteen keskellä kasvaa mänty. Latomuksesta noin 10 m luoteeseen sijaitsee metsästysmaja. Rakenne tuo mieleen lähinnä pyyntisuojan. Kohteen ulkoisten tunnusmerkkien perusteella sen ikää ei voida päätellä. Rakenteen melko hyvä kunto voisi viitata lähinnä historialliselle ajalle osuvaan ajoitukseen. Kohde vastaa olemukseltaan kohdetta Suckholmhällan 2 ja ne todennäköisesti liittyvät samaan kokonaisuuteen tai toimintaan.
Huomioitavaa: Varttunut mänty kalliopohjalla ei ehkä ole kasvanut rakenteen sisään, vaan se on tehty puun ympäri. Mahdollinen nuorehko ampumasuoja.

Suckholmshällan 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2013. Avokalliolla sijaitseva ladottu kivirakenne. Rakenteen koko on noin 2 x 2 m ja korkeus 0,8 m. Rakenne tuo mieleen lähinnä pyyntisuojan. Kohteen ulkoisten tunnusmerkkien perusteella sen ikää ei voida päätellä. Kohde saattaa olla esihistoriallinen, tosin sen melko hyvä kunto voisi viitata ennemminkin sen nuoreen ikään. Kohde vastaa olemukseltaan kohdetta Suckholmhällan ja ne todennäköisesti liittyvät samaan kokonaisuuteen tai toimintaan.

Svindalsberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2013. Kyseessä on pieni röykkiö joka sijaitsee avokalliolla kallion reunalla. Röykkiö koostuu 20-40cm kivistä. Kohde on melkein kokonaan jäkälien ja sammalen peitossa. Röykkiön koko on: 2,5m x 2m. Korkeimmillaan n. 30-40cm. Kohde sijaitsee kallioalueen itälaidalla kalliomuodostuman reunalla ja arvioitu ihmisen tekemäksi sijainnin perusteella.

Storsanden, Vöyri ja Isokyrö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2022: Kohde on Vöyrin ja Isonkyrön vanhalla pitäjänrajalla ja nykyisellä kunnanrajalla sijaitseva rajamerkki, jonka kohdalla itäkoillisesta tuleva raja kääntyy länsiluoteeseeseen. Rajapiste on merkitty Isonkyrön vuoden 1758 pitäjänkarttaan (Brander 1758) numerolla 8. Karttaan ei liity selitettä, jossa numeroitujen kohteiden nimet on esitetty, joten rajapisteestä siihen aikaan käytetty nimi ei ole tiedossa. Vöyrin vuoden 1845 pitäjänkarttaan (lehti 1333 08+05 Vöyri) rajapisteen viereen on kirjoitettu rajapisteen nimi, jonka alku on ilmeisesti ”Su…”. Nimi on Isonkyrön puolella rajalinjaa, joten osa sanasta ja pisteen numero ovat leikkautuneet pois pitäjänkarttaa koottaessa. Koska kohteelle ei käytettävissä olevista lähteistä ole löytynyt vanhaa nimeä, on nimeksi tässä valittu lähin peruskartalla oleva paikannimi eli kohteen luoteispuolella olevan mäen nimi Storsanden. Vöyri muodostettiin itsenäiseksi kirkkopitäjäksi 1500-luvun alussa ja erottautui jo 1500-luvun alkupuolella muusta Kyröstä erilliseksi hallinnolliseksi kokonaisuudeksi (nimismies- ja käräjäkunnaksi) myös maallisen hallinnon kannalta. (Luukko 1987, 186–187, 384) Vöyrin ja Kyrön välisen rajan muuttumisesta tällä kohdalla sen jälkeen ei ole tietoa, joten paikalla on todennäköisesti ollut rajapiste ainakin 1500-luvulta asti, ja kohdetta on syytä pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.
Paikalla havaittiin viisi rajojen merkintään liittyvää jäännöstä a-e, katso alakohteet. Ilmoitetut koordinaatit perustuvat GPS-mittauksiin. Ne eivät välttämättä ole aivan tarkkoja (arvioitu tarkkuus luokkaa 5 m), mutta kartalle tulostettuna antavat kuitenkin oikeansuuntaisen kuvan kivilatomusten sijainnista suhteessa toisiinsa ja rajapisteeseen.

Välimäki, Vöyri ja Isokyrö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2022: Kohde on Vöyrin ja Isonkyrön vanhalla pitäjänrajalla ja nykyisellä kunnanrajalla sijaitseva rajamerkki, jonka kohdalla idästä tuleva raja kääntyy länsilounaaseen. Rajapiste on merkitty Isonkyrön vuoden 1758 pitäjänkarttaan (Brander 1758) numerolla 9 (kartta kohteen 21 kuvauksessa). Karttaan ei liity selitettä, jossa numeroitujen kohteiden nimet on esitetty, joten rajapisteestä siihen aikaan käytetty nimi ei ole tiedossa. Vöyrin vuoden 1845 pitäjänkarttaan (lehti 1333 08+05 Vöyri) rajapiste on merkitty numerolla 16. Sen viereen on kirjoitettu rajapisteen nimi, jonka alku on ilmeisesti ”Flaka…”. Nimi on Isonkyrön puolella rajalinjaa, joten osa sanasta on leikkautunut pois pitäjänkarttaa koottaessa. Koska kohteelle ei käytettävissä olevista lähteistä ole löytynyt vanhaa nimeä, on nimeksi tässä valittu lähin peruskartalla oleva paikannimi eli kohteen kaakkoispuolella olevan mäen nimi Välimäki. Vöyri muodostettiin itsenäiseksi kirkkopitäjäksi 1500-luvun alussa ja erottautui jo 1500-luvun alkupuolella muusta Kyröstä erilliseksi hallinnolliseksi kokonaisuudeksi (nimismies- ja käräjäkunnaksi) myös maallisen hallinnon kannalta. (Luukko 1987, 186–187, 384) Vöyrin ja Kyrön välisen rajan muuttumisesta tällä kohdalla sen jälkeen ei ole tietoa, joten paikalla on todennäköisesti ollut rajapiste ainakin 1500-luvulta asti, ja kohdetta on syytä pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä. Paikalla on idästä länteen mitaten noin 3 m pitkä ja 2 m leveä kivilatomus, joka pohjoisen puolelta on noin 60 cm korkea ja notkelmaan laskevassa rinteessä eteläreunalla lähes metrin korkuinen. Latomus on tasalakinen ja sen reunat ovat jyrkät. Latomus on kokonaan sammalturpeen peitossa. Latomuksen laella näyttää olleen viisi pystykiveä, joista neljä on edelleen paikoillaan. Latomuksen itäpäässä ja keskellä olevat pystykivet osoittavat itään lähtevän rajan suunnan. Keskellä ja länsipäässä olevat pystykivet osoittavat vastaavasti rajapyykistä länsilounaaseen lähtevän linjan suunnan. Rajamerkin pohjoisreunalla keskikiven kohdalla on neljäs pystykivi. Viiden, ilmeisesti alun perin keskikiven kohdalla eteläreunalla ollut pystykivi näyttää olevan kaatuneena latomuksen eteläreunan alla. Se on lähes kokonaan sammalturpeen peitossa. Vain länsipää pistää esiin turpeesta. Pystykivissä ei havaittu mitään merkintöjä. Kivet ovat kuitenkin suurelta osin jäkälän peitossa, eikä jäkälää poistettu, joten sen alla saattaa olla hakkauksia, joita ei havaittu.

Rumikaträsket (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Inv. 2020: Paikalla on kolme selvästi ihmisen tekemää kiviröykkiötä. Kaikki ovat kalliopohjalla suon laidassa, noin 25–27 m mpy korkeudella. Röykkiöt 1 ja 2 ovat vieretysten etelään viettävässä kalliorinteessä. Ne ovat maastossa varsin selvästi erottuvia. Röykkiö 3 on edellisistä luoteeseen noin 45 m päässä samalla kalliolla, sen laakealla ja likimain korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on matala ja suhteellisen heikosti erottuva kasvillisuuden ja luontaisen kivikon seasta. Röykkiöiden lähimaastossa on lähinnä mäntypuuvaltaista sekametsää, varvikkoa ja kalliopaljastumia.

Rainemossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv.2023: Kohde sijaitsee Rainemossen kaakkoispuolella, Norrbackin tilalta lounaaseen johtavasta metsäautotiestä noin 100-150 metriä etelään. Alueelta havaittiin kolme röykkiötä. Eteläisin, röykkiö 1, on näistä suurin ja näyttävin. Sen halkaisija on noin 5 metriä ja sillä on korkeutta noin 0,4 metriä. Röykkiön kivet ovat sammaleen peitossa. Röykkiön keskellä on halkaisijaltaan 1,5 metriä oleva matala kuoppa. Röykkiöstä noin 80 metriä pohjoiseen kohti metsäautotietä havaittiin kaksi röykkiötä, joista toinen, röykkiö 2 on halkaisijaltaan noin 3 metriä ja noin 0,25 metriä korkea. Röykkiö 3 on pienin ja sen halkaisija on noin 1,5 metriä ja korkeutta noin 0,2 metriä. Röykkiö 1 sijaitsee kivikkoisella luode-kaakkosuuntaisen harjanteen kaakkoispäässä. Röykkiöt 2 ja 3 sijaitsevat maastosta ympäristöään korkeampana erottuvan alueen (noin 15 x 8 m) kohdalla. Röykkiöt ovat mahdollisesti hautaröykkiöitä.
Kohteesta noin 320 metriä etelälounaaseen sijaitsee pronssikautinen hautaröykkiökohde Pörtom-Storstenrösbacken.

Suoniemi (1000052526) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Rajakivi sijaitsee Laihian ja Isokyrön rajalla. Paikalla on pystykivi, jonka korkeus on noin 60 cm (leveys on noin 30 x 20 cm). Kivessä ei havaittu hakkauksia tai muita merkintöjä.
Kivi on pystytetty röykkiöön, jonka koko on noin 1,6 m x 1,2 m ja siinä on noin kaksi kerrosta kiviä. Röykkiö sijaitsee kalliolla, jonka päällä on luontaista kivikkoa. Vanhojen karttojen perusteella rajalinja ajoittuu ainakin 1700-luvulle ja saattaa olla tätä vanhempikin.

Nedervetil-Nyåkersbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kruunupyyhyn kuuluvan Alavetelin/Nedervetil Överbyn kylässä, Loulus-Storträsketin länsi-luoteispuolella olevalla mäellä nimeltä Nyåkesrbacken on röykkiö. Paikka on Loulusvägenin maantien pohjoispuolella, hiekka-soraharjun laella, noin 100-200 metriä itäpuolella olevasta peltoaukeasta. Röykkiö sijaitsee paikalla olevan laajahkon sorakuopan reunalla. Se on kooltaan 5,2 x 5,5 m ja sen keskellä on vajoama.
Vuoden 1979 kartoituksen yhteydessä tehdyssä maastotarkastuksesa röykkiö oli kuopan reunalla. Vuoden 1987 päällepainatusperuskartalle ei röykkiötä ole merkitty.
Alueelle haettu maa-aineslupaa 1999/7.
2010 todettu, että röykkiö (4x4m) on paikallaan.

Mörknässkogen 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Inv. 2024: Pronssikautinen hautaröykkiö sijaitsee metsittyvän hakkuu-alueen reunalla matalalla kumpareella, jossa kallio on enimmäkseen ohuen moreenikerroksen ja satunnaisten kivien peitossa. Noin 8 metrin läpimittainen röykkiö kohoaa lähes metrin (50-80 cm) ympäröivän kalliopinnan yläpuolelle ja sen kiviaineksin läpimitta on tyypillisesti noin 30 cm, kivikerroksia on noin kolme. Röykkiön eteläosan kiveys on sammalturpeen peitossa, mutta sen pohjoisosa on paljas ja jonkin verran epätasainen.Röykkiössä ei ole selviä kaivelukuoppia, mutta sen koillisreunaa sivuaa metsäkoneen ajoura. Röykkiön kunto on kokonaisuutena arvioiden hyvä.
Muuta: Läheiset röykkiötä muistuttavat maastomallissa erottuvat kumpareet ovat luontaisia. Röykkiö on sijainnut salmen rannalla merenpinnan ollessa alle 30 metrin tasalla.

Våghedet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee hiekkakangasmaastossa noin sadta metriä etelään Finndalenin metsäautotiestä. Paikalla on hiekkadyyniin kaivetun noin metrin syvyisen korsumaiseksi kuvatun kuoppa-asumuksen jäännös, jonka päädyssä on kiviuunin jäänteet. Asumuksen eteläpuolella on hiilimiilu, joka sijaitsee kapean notkon takana seuraavalla dyynillä. Maasto on pinnaltaan tasaista kivetöntä hiekkamaata, jota ei ole muokattu. Havaitut kohteet ovat hyvin säilyneitä. Alueella kasvaa harvaa nuorehkoa mäntymetsää.
Muuta: Miilu vastaa lähiseudun suuria miiluja, joissa on valmistettu hiiltä todennäköisesti Kimon ja Oravaisten ruukkien tarpeisiin 1700-luvun alusta 1800-luvun jälkipuoliskolle asti. Lähekkäin sijaitseva asumusjäännös ja miilu muodostavat kokonaisuuden.

Sarvikangas 1 (1000053219) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja on löytänyt hiekkapellosta mm. kvartsimateriaalia, palaneita kiviä ja saviastianpalan (Ilppari ILM32153). Löytäjän arvion mukaan kvartsi-iskoksia oli pellon pinnassa vähintään kymmeniä. Talteen kerätyt löydöt on toimitettu Museovirastoon.
Tarkastus 2024:
Länteen loivasti laskevan rinteen päällä olevalla peltotasanteella havaittiin runsaasti kivikautisia löytöjä n. 100 x 40 m laajuisella alueella. Pintamaaperä on hiekkaa. Havaitut löydöt olivat kvartsi-iskoksia, kvartsiydin, kolme kvartsikaavinta, yksi saviastianpala ja kahdessa eri kohdassa palaneita kiviä. Palanutta luuta ei havaittu. Pellonmuokkauksessa kyntökerrokseen levinneet löydöt osoittavat, että paikalla on ollut kivikautinen asuinpaikka. Löydöt rajautuvat 45 ja 47,5 m korkeuskäyrien väliin. Kaksi iskosta havaittiin pellon reunasta n. 50 m itään 47,5 m käyrän yläpuolelta, metsän keskellä olevalta tuoreelta hiekanottopaikalta, jonka reunoissa ei kuitenkaan havaittu jälkiä kulttuurikerroksesta (ks. löytöpaikka Sarvikangas 2). Kohteen Sarvikangas 2 löydöt edustavat mahdollisesti vanhempaa asutusvaihetta. Asuinpaikka Sarvikangas 1 saattaa jossain määrin ulottua metsän puolelle, mutta asuinpaikan ydinosassa kulttuurikerros lienee suurimmaksi osaksi tuhoutunut pellonraivauksessa ja pitkään kestäneessä maanmuokkauksessa. Rannansiirtymiskronologian perusteella asuinpaikan ikä on noin 4500 vuotta. Asuinpaikka on ollut luoteeseen avautuvan merenlahden rannassa. Kohteesta n. 270 m pohjoisluoteeseen, Petsamontien pohjoispuolella, havaittiin muutama kvartsi-iskos pienellä alalla äskettäin avohakatulla metsäpalstalla (ks. kohde Sarvikangas 3). Kohteiden Sarvikangas 1 ja 3 välissä olevalla peltomaalla ja tuoreella hakkuuaukealla ei havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaa viittaavaa, joten kohde Sarvikangas 3 on selvästi erillinen kivikautinen kohde. Se on myös hieman matalammalla, 45 m käyrän alapuolella, ja sen perusteella mahdollisesti hieman nuorempi kuin Sarvikangas 1. Kohteen Sarvikangas 1 koillispuolella olevan suuren hiekkakuopan länsireunalta ei tarkastuksessa löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Vörsåholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on neliömäinen ladelma ja rajan kulkua osoittava pystykivi nk. viisarikivi, joka rakenne viittaa yleensä 1600-lukua nuorempaan rajapyykkiin. Rajan kulku tavattiin merkitä paikkoihin, joissa raja kääntyi. Vuoden 1845 pitäjänkartassa (133309 Vöyri) rajamerkki on kylien Miemoisby ja Koskeby välillä. Kylien omistukset ovat pyykistä itään sekä länteen ja ne on merkitty pitäjänkarttaan kirjaimilla R ja M. Nykyisten tilojen 9:51 ja 9:52 välinen raja on siirtynyt hieman itä-länsi-suunnassa eli vanha pyykki ei sitä osoita, mutta on tilan 9:52 puolella kohdassa, jossa rajan kulkusuunta muuttuu hieman kuten aiemminkin. Pitäjänkartan laatimisen aikaan Miemoisbyn ja Koskebyn pohjoispuolella oleva maa kuului Rökiön kylään (Y). Rajamerkillä ristesi kolmen kylän omistukset. Vanha rajamerkki on hyödynnetty siitä pohjoiseen muodostettujen uusien tilojen 14:51 ja 14:52 pyykkinä, mutta sen paikka on aiemman maankäytön sanelema.

Pukkila (152010014) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen pohjoisrannalla Pukkilansaaren kohdalla Pernulantien
varrella, Pukkilan vanhan päärakennuksen alla sekä piha- ja puutarhamaalla. Kohde löytyi vuonna 1920 rakennustöiden yhteydessä ja samana vuonna paikalla tehtiin kaivauksia kahteen eri otteeseen. Ilmeisesti kalmistosta on talon ympäristössä osia jäljellä edelleen.
Polttokalmisto on löytöjen perusteella ollut käytössä 500-luvun alusta 800-luvun alkuun. Löytöjen joukossa myös 400-luvun lopun bysanttilainen kultasolidus (keisari Leo I). Kalmistosta on tutkittu ns. soturihautoja, joiden joukossa venepolttohautaus. Paikalla on ehkä alun perin ollut kansainvaellusaikainen hautaröykkiö.
1900-luvun alkupuolen kaivaukset ovat kohdistuneet pääosin alueelle, joka on nykyisen Pukkilan vanhan päärakennuksen alla. Irtolöytöjä on kuitenkin tullut myös päärakennuksen ympäristöstä. Sakari Pälsi kaivoi myös noin 20 metrin etäisyydellä päärakennuksen pohjoispuolella, mistä löytyi palanutta hiilipitoista maata. On mahdollista, että talon ympäristössä ja jopa talon alla olisi kalmistosta osia jäljellä.
Ehdotus suoja-alueeksi: Pukkilan päärakennuksen lähiympäristö 5-20 metrin etäisyydellä päärakennuksesta.

Kvarnbacken (1000007604) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vähänkyröön johtavan tien varrella, Kråklundissa, 26. kaupunginosassa, korttelissa 61. Kaavassa alue on merkitty lähivirkistysalueeksi. Kvarnbackenin vanha nimi on ollut Stårkotabacken (Kotapakka).
Kotapakantieltä on ylös mäelle raivattu kivenlohkareiden reunustama kärrytie. Kärrytie haarautuu ja jatkuu lähivirkistysalueella Kotapakan yli etelään laajan halkaisijaltaan pyöreän kivistä kylmämuuratun myllynperustuksen (Malanderin myllynpohja, 1800-luvulta) ohi. Kärrytien itäpuolella on mm. kaivo 1700-luvulta ja muita kivestä kylmämuurattuja ja ladottuja asutusjäänteitä, mm. suuri kiviaita ja navetan perustus 1600-luvulta (?). Kotapakan eteläreunassa on kiviaitaa ja terassien kivireunusta. Kiviaidan on katkaissut Höstvedentien reunaan rakennettu pyörätie.
Alkuperäinen Kvarnbacken on sijainnut nykyisen Korsholman/Mustasaaren kirkon eli entisen Vaasan hovioikeuden kohdalla.

Palmlandet 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Yleisöilmoitus 17.10.2024. Maanpinnasta kohoava suuri kiviröykkiö, joka on keskeltä hieman kuopalla. Läpimitta 14x6 m ja korkeus noin 1 m. Löytäjän kuvauksen ja sijainnin perusteella todennäköisesti hautaröykkiö.

Storängen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2024: Objektet är beläget cirka 500 meter nordöst om Stormossvägen. Kommungränsen mellan Korsnäs och Närpes kommun ligger strax öster om objektet. I en nyligen gallrad tallskog hittades ett lågt och otydligt stenröse eller en stenläggning. Omkring objektet finns många nedslagna stammar. Objektet är markerat som ”forngrav” på grundkartan men är inte tidigare känt som fornlämning. Röset är ovalformat, diametern är cirka 3-4 m, och höjden 0,4 m. Röset är helt täckt av mossa och därmed svårt att identifiera. Under inventeringen avlägnades en 30 x 40 cm stor ruta av mossa och undervegetation bort för att kunna se formen lite tydligare.

Stormoss (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2024: Stenröset ligger cirka 280 meter norr om Stormossvägen och är markerat på grundkartan. Terrängen består av blandskog där det växer mestadels granar och björkar. Norr om objektet finns utdikade myrmarker. Röset är rundformat (diam. 12 m, höjd 1 m). I mitten finns en rund grop (diam. 0,5 m) som antagligen är grävd. Röset är täckt av mossa. Det verkar som att ett antal stenar har rasat ner till den norra och sydvästra sluttningen. Mitten av röset är trädlöst men det växer gamla granar i kanterna. Områdets teoretiska höjdläge motsvarar tidig järnålder och till sin form liknar lämningen förhistoriska gravrösen. I närområdet finns dock ängsmarker och bosättning som är markerade också i den gamla sockenkartan från år 1845. Det är alltså möjligt att objektet kunde vara historiskt.

Jöusen-Torrkullslätten (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kruunupyyn Jöusenissa, maantien 747 eteläpuolella, Kruunupyynjoesta vajaat 2 km länteen. Kysymyksessä on pienehkö mäki, jonka koillispuolella on Forsklubbarna, kaakossa Kainuskärret-suo. Mäki on metsäinen ja osaksi kalliopohjainen. Mäellä on viisi erillistä röykkiörykelmää, joissa on yhteensä 16 röykkiötä. Enimmät ovat pyöreitä, soikeita ja noin 3-6 m läpimittaisia. Osa on pienempiä, mutta joukossa on muutama suurempikin. Lisäksi on yksi pitkänomainen, jonka pituus on noin 7 m. Muutamat röykkiöistä on ison kiven vieressä. Röykkiöitä ei tutkittu.

Storberget (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Inv. 2024: Tomtning-jäännökset (2kpl) sijaitsevat kohouman laella. Suurempi rakenne on noin 9 metriä halkaisijaltaan oleva kivistä ladottu kehävalli. Asumus on rakennettu kalliolohkareiden juureen pieneen kivirakkaan. Vallin leveys on noin 2 metriä, sisäosan syvyys noin 60 senttimetriä ja oviaukko suuntautuu luoteeseen. Pienempi tomtning on rakennettu kivirakkaan siirtolohkareen kylkeen siten, että kiven pystysuora seinä muodostaan yhden tilapäisasumuksen sisäseinistä. Asumuksen halkaisija on noin 6 metriä ja sisäosan syvyys noin 40 senttimetriä. Oviaukon paikkaa ei voinut selkeästi määrittää. Pienemmän asumuksen vierestä dokumentoitiin yksi noin 50 senttimetriä syvä ja halkaisijaltaan noin 2 metrin kokoinen rakkakuoppa. Tomtning-jäännöksistä noin 100 metriä etelään alempana rinteessä sijaitsee kapea, noin 100 metriä pitkä pohjoiseteläsuuntainen kivirakka. Tästä luonnonkivikosta dokumentoitiin yhteensä 16 kappaletta rakkakuoppia. Säilytyskuoppien halkaisija vaihteli 5 metristä 1,5 metriin ja syvyys 1 metristä 20 senttimetriin.

Myssjesbergskärret (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Inv. 2024: Långträsk-järven kaakkoispuolella Myssjesbergskärret ja Hissamos nimisten suoalueiden välisen pienen kalliopaljastuman eteläisen terassin reunalla sijaitsee kaksi röykkiötä. Maasto kohteen ympäristössä, etenkin kalliopaljastuman alapuolella, on erittäin voimakkaasti polveilevaa kivikkoa ja lohkareikkoa. Alueen puusto on nuorta tiheää sekametsää ja koivuvitikkoa. Aluskasvillisuus on pääosin jäkälää ja paksua sammalikkoa. Suurempi röykkiöstä on huomattavan kokoinen ja näyttävä rakenne, jonka halkaisija on noin 10 metriä ja korkeus ainakin metri. Röykkiön tarkkoja mittoja on hankala määrittää paksun sammalpeitteen takia. Röykkiön laella on keskuspainanne, jonka halkaisija on noin 1 metri. Suuresta röykkiöstä 30 metriä pohjoiseen kallioterassin reunalla on toinen korkea pyöreä röykkiö, jonka läpimitta on noin 6 metriä ja korkeus 60 senttiä. Röykkiössä ei ole keskuspainannetta ja sen päällä kasvaa sammalta jäkälää ja katajaa.

Hissamoss (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2024: Hissamoss nimisen suoalueen kaakkoispuolella pienen pohjoiseen työntyvän kallioterassin kärjessä sijaitseva matala pyöreä kivilatomus. Puusto kohteen ympäristössä on nuorta mäntymetsää ja aluskasvillisuus sammalta ja jäkälää. Latomuksen halkaisija on noin 3 metriä ja korkeutta sillä on noin 20 senttimetriä. Latomus on koottu 1–2 kerrokseen tasakokoisista, noin 20–30 senttimetrisistä kivistä. Latomus on osin peittynyt sammalella.
Muuta: Korkeussijainti mahdollistaa rautakautisuuden ja mahdollisesti hauta.

Högelkärrshällorna (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2024: Långträsk-järven kaakkoispuolella Hissamoss nimisten suoalueen eteläpuolella kohoavalla Högelkärrshällorna-nimisellä kallioalueella sijaitseva rakkakuoppa-alue. Alueen puusto on mäntyvoittoista kasvatusmetsää ja osin avohakattua ja laikutettua hakkuuaukiota. Aluskasvillisuus on sammalta, varpukasvustoa ja jäkälää. Kohde koostuu kolmesta toisistaan erillisestä pienialaisesta kivirakasta. Rakat sijoittuvat kalliopaljastumien välisille alueille kohouman korkeimmalla laella. Pääkohteeksi merkitty kivirakka sijaitsee kohouman laella olevan kalliopaljastuman itäpuolella ja siitä dokumentoitiin 3 rakkakuoppaa. Heti saman kalliopaljastuman länsipuolella hakkuuaukiolla sijaitsee toinen pieni rakka (alakohde A), josta dokumentoitiin ainakin 3 rakkakuoppaa. Tämä alue on kuitenkin laikutuksessa osin tuhoutunut, joten alkuperäisiä kuoppia on voinut olla enemmänkin. Kallioharjanteen eteläkärjestä kalliopaljastumien välistä dokumentoitiin vielä yksi kivirakka (alakohde B), josta dokumentoitiin yhteensä 7 rakkakuoppaa. Kuopat ovat muodoltaan laakeita suppiloita ja niiden halkaisija vaihtelee 2–4 metrin välillä ja syvyys 20–50 senttimetrin välillä.

Norrskärsgloppet (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Merenkurkussa Norrskärsgloppetilla Raippaluodosta länteen Vaasan väylän alueella Vaasan majakasta noin 800 metriä itäkoilliseen noin 23 metrin syvyydessä.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 30 metriä. Hylky on levinnyt pohjalle siten, että rakennekokonaisuuden leveys on noin 16 metriä. Hylyn päällä on noin 19 metriä vapaata vettä.
Hylky on havaittu 2022 merenpohjan monikeilainluotauksessa eikä hylkyä ole visuaalisesti tarkastettu. Hylyn päällä on mahdollisesti kaatuneita mastoja.

Uusipruuki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vuonna 1844 Orisbergin ruukin omistaja Lars Magnus Björkenheim sai luvan perustaa uuden kankivasaran Myllykoskeen, kolme virstaa Orisbergistä pohjoiseen. Uuden laitoksen nimeksi hyväksyttiin Orisbergin alavasara eli ns. Alinen ruukki. Nykyäänkin tunnetuksi käyttönimeksi on vakiintunut Uusipruuki, joka esiintyy myös vuoden 1903 pitäjänkartalla muodossa Uusiruukki.
Tarkastus 2025:
Paikalla käytiin maanomistajan ehdotuksesta 3.4.2025. Orismalanjoen molemmin puolin noin 200 x 200 m kokoisella alueella on jäännöksiä Orisbergin rautaruukin ns. uudesta pruukista: rakennusten perustuksia, maakellareita, patorakenteita, joen pohjassa oleva hirsistä tehty pohjapato ja rautakuonakasoja. Kohde on erittäin hyvin säilynyt, maanomistajan vaalima kokonaisuus.
TIETOJEN TÄYDENNYS KESKEN 2026.

Munsala Högbackrumlet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee kivisellä mäellä Uudenkaarlepyyn Munsalassa, valtatie 8 itäpuolella, Storsvedistä noin 2,4 km kaakkoon, Myranin viljelysaukean pohjoisreunalla olevasta Storsvedin talosta pohjoiseen. Kiviaita on 0,5 m korkea ja 0,5 m leveä sekä satoja metrejä pitkä. Aita on verrattain suora. Se lienee isojakoasetuksen toimeenpanoon 1856 - 1809 liittyvä raja-aita. Kyse voi olla myös Korsholman (Mustasaaren) ja Pedersören(Pietarsaaren) pitäjien rajasta. Nykyisin paikalla on kylänraja.

Myllykallio 2 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kolme noin 5 cm läpimittaista maljamaista kuoppaa kalliopinnalla. Paikka on nurmen peittämä, mutta kuoppien kohdalla sitä on poistettu noin 40x40 cm alalta. Yksi kuopista on muita selkeämpi ja syvempi. Kuoppien reunaa on lohkeillut murusina, mikä viittaa siihen, että ne olisivat alkuaan eroosion synnyttämiä. Ainakin yhden kuopan reunassa on myös hiomalla parannellulta vaikuttavaa pintaa. (Päätelmät on tehty eri vuosina otetuista valokuvista, ei maastossa). 1751 kartan perusteella Myllykalliolla on sijainnut useita tuulimyllyjä (Liite 3.4 raportissa KRISTIINANKAUPUNKI – KRISTINESTAD, Kaupunkiarkeologinen inventointi, T. Mökkönen, Museovirasto RHO 2001). Yksi myllyistä on sijainnut näiden kuoppien vierellä. Kuopat liittyvät todennäköisesti uhrikuoppina sato-onnen tavoitteluun.

Björnstensberget 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten ja Munsalan/Uusikaarlepyyn rajalta noin 1 km länteen, Jättebergetin ja Furbergetin metsä- ja kalliomaastossa, Björnstensbergetillä, noin 80 m kaakkoon Björnstenen-siirtolohkareesta. Metsäautotien ojaleikkauksista hiekkamaasta on saatu löytöjä harvakseltaan noin 70 m matkalta molemmilta puolilta tietä sekä Björnstenille vievän polun alun läheltä. Tien eteläpuolelta koepistosta kvartsia ja hiukan palanutta luuta. Kulttuurikerrosta ei ole näkyvissä. Alueella on paikoin avokallioita, joista päätellen asuinpaikka ei liene kovin laaja. Metsäautotien rakentamisessa tuhoutunut osa.
Lähimmät pronssikauden tyypin hautaröykkiöt ovat noin 120 m päässä länsiluoteeseen Björnstensbergetillä (kohde Oravainen 8, 559 01 0008)
Inv. 2013: Asuinpaikkahavainnot ovat vajaan 30 vuoden takaa, jona aikana puusto ja metsänpohja on kasvanut umpeen. Pintahavaintojen perusteella kohteen laajuuden tai säilyneisyyden luotettava määrittely ei ole mahdollista. Kohteen rajaaminen ja arvon määrittely vaatii maaperään kajoavia tarkempia tutkimuksia kuten koekaivausta. On kuitenkin todennäköistä, että kohde on ainakin osin tuhoutunut aiemman maankäytön seurauksena.

Röstebacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tarkastus 2025: Vuosina 1880–1881 kiersivät ylioppilaat A. Riippa ja L.H. Sandelin kartoittamassa muinaisjäännöskohteita Pietarsaaren kihlakunnassa. Sandelin sai tehtäväkseen kerätä tietoa ruotsinkielisten pitäjien muinaisjäännöksistä, mm. Kruunupyyssä. Sandelin kuvailee kohdetta seuraavasti:
”På Röstibacka, en stenig backe, finnes verst söderut från Kivijärvi ett 18 f. l., 8 f.
br och 1 f, h. jätteröse. Tvärs igenom detsamma sträcker sig en stor jordfast sten.
Det består för öfrigt af medelmåttiga stenar, är obetydligt igräfdt och insjunket nära
midten”
Röstebacken on kivikkoinen mäki Kivijärvellä Åsbackantiestä noin kilometrin etelään. Mäen laella kasvaa kuusivaltaista vanhaa sekametsää. Mainittu röykkiö on edelleen hyvin säilynyt ja sijaitsee Röstebackenin korkeimmalla kohdalla kivikkoisen mäenkumpareen kaakkoisreunassa. Röykkiö on muodoltaan soikea, läpimitaltaan noin 6,5 x 5,5 m ja korkeudeltaan noin 30–40 cm. Röykkiön keskuskuoppa on läpimitaltaan noin 2x2 metriä. Keskuskuopan eteläreunassa on maakivi, korkeus noin metrin ja leveys enimmillään 80 cm. Röykkiö on enimmäkseen paksun sammalkerroksen peittämä.

Massusvägen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tuulimyllyn paikka. Jäljellä kiviperusta. Karperö-Singsbyn 2019 osayleiskaavan sm-kohde nro 1. Ei tarkempaa kuvausta.

Iso-Mötiäinen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tuulivoimainventoinnissa havaittu keskeltä pengottu röykkiö ja muita röykkiöitä, jotka sijaitsevat tilojen 893-410-3-37 ja 3-87 rajamaastossa. Pengottu röykkiö on varustettu Museoviraston kyltillä ehkä 20 vuotta sitten eli aikana jolloin virastolla oli toimipiste Vaasassa. Kohteen tiedot tarkentuvat inventoinnin valmistuessa.
Inv. 2025: Kohde sijaitsee noin 1,5 km Uudenkaarlepyyn (Jepua) ja Kauhavan (Alahärmä) rajasta pohjoiseen pienellä nimeämättömällä kivikkoisella ja lohkareisella kangassaarekkeella Skitujussmossarna-suoalueen eteläosassa. Kohteessa sijaitsee suurikokokoinen pronssikautinen hautaröykkiö. Röykkiön on muodoltaan soikea ja sen mitat ovat 11x9 m ja korkeutta sillä on noin 120 cm. Röykkiö koostuu kahdesta osasta. Varsinainen pääröykkiö on ollut alun perin pyöreä rakenne, mutta sen pohjoisreunalle on tehty myöhemmin toinen, pienempi ”satelliittihautaus”. Varsinainen pääröykkiö on joskus kaivettu pohjia myöten auki. Röykkiön keskellä on noin 2 m halkaisijaltaan oleva ja lähes 2 m syvä keskuspainanne. Sivuhautaus vaikuttaa koskemattomalta. Siinä on vain matala keskuspainanne. Röykkiö on ladottu suurehkoista (n. 30–40 cm) kivistä kangaskumpareen jyrkemmälle itäreunalle luontaiseen kivikkoon. Röykkiön takana mäen laella levittäytyy laaja lohkareikko. Röykkiö sijaitsee kiinteistörajalla. Alueen puusto on röykkiön länsipuolella nuorta mäntyvoittoista metsää ja itäpuolella vanhaa avohakkuuta. Itse röykkiön ympärillä kasvaa nuoria kuusia. Aluskasvillisuus sammalta, ja puolukkaa sekä jonkin verran jäkälää. Röykkiön ympäristöstä ei havaittu viitteitä muista esihistoriallisista rakenteista, mutta röykkiön eteläpuolella sijaitsee vanha pienehkö luonnonkivinen rajapyykki. Röykkiö on merkitty alumiinisella ruotsinkielisellä muinaisjäännöskyltillä, mutta kohde ei ole silti ollut muinaisjäännösrekisterissä.

Ryggön (Raaka-aineen hankintapaikat)
Esihistoriallinen; Inv. 2024: Kohde löytyi Ryggönin pohjoiskärjessä sijaitsevalta hakkuuaukealta. Noin kolmenkymmenen metrin läpimittaiselta alueelta havaittiin vähintään viisi lohkaretta tai kalliopaljastumaa, joissa olevissa kvartsijuonteissa oli nähtävissä merkkejä louhinnasta. Louhitut kivet olivat korkeudeltaan enintään metrin maanpinnasta. Kiviaines oli osittain lohkottua, ja kvartsijuonteet olivat katkonaisia tai paikoitellen kokonaan pois nyrhittyjä. Paikallinen kvartsi vaikutti tasaiselta ja hyvälaatuiselta, mikä tukee oletusta sen louhinnasta raaka-aineeksi. Kivet vaikuttivat rapautuneilta, mutta niiden viereen kaivetuista koekuopista ei voitu havaita irronnutta kvartsia. Koekuopat ja kairanpistot eivät paikantaneet kulttuurikerrosta tai löytöjä. Louhintajälkiä kivissä oli tarpeeksi systemaattisen näköisinä, ettei niitä (kaikkia) voi olettaa metsäkoneiden aikaansaamiksi. Ihmistoiminta kohteella on voinut rajoittua ainoastaan louhimiseen, mikä voi selittää muiden kiinteiden muinaisjäännösten sekä irtolöytöjen puuttumisen. Korkeussijainnin perusteella kohde on ilmeisesti pronssikautinen. Kvartsijuonteesta löytyi jälkiä myös Brännträskönin alueelta, noin 600 metriä lounaaseen päin, mutta näissä kvartsiesiintymissä ei ollut havaittavissa louhinnan jälkiä.

Björkholmsback (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2024: På berget finns ett blockfält med vallar och gropar. Blockfältet finns uppe på en backe ovanför den östra sluttningen. Stenarna är jämnstora naturstenar med en diameter på cirka 10–20 cm. Även terrängen i omgivningen av objektet är stenig. Blockmarken är cirka 15–20 meter bred i nord–sydlig riktning och cirka 20–30 meter bred i öst–västlig riktning. I blockmarken finns tre tydliga gropar som är täckta av mossa. Objektet fanns inte i fornlämningsregistret. Objektet har markerats på kartan med texten ”Forngrav - Muin. hauta”. Baserat på terrängobservationerna kan objektet inte med säkerhet anses vara en grav, utan det är fråga om konstruktioner som röjts i terrängen av människan. Det kan också vara fråga om till exempel förvaringsgropar. Med tanke på höjden har objektet sannolikt stigit ur havet vid tiden för tideräkningens början.

Kockas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Hirvlaxissa lasketun Sävlaxin eteläpuolella metsäisellä ja rakentamattomalla alueella. Paikalla on merkitty vuoden 1756 isojakokartalle sotilastorppa nykyisen lasketun ja talousmetsää kasvavan Sävlaxin eteläpuolelle. Isojakokartalla Sävlax on Lakorsfierden-niminen. Kohteen itäpuolella on virrannut Sävlaxin ja siitä n. 700 m etelään sijainneen Hirvlaxin, myös laskettu vesistö, yhdistänyt puro tai pieni joki, joka on nykyisin suoristettu ja ruopattu oja. Lidar-korkeusmallissa paikalla erottuu n. 50 x 30 metrin kokoinen suorakaiteen muotoinen kuvio, entinen pelto, ja peltokuvion lounaislaidalla n. 5 halkaisijaltaan oleva suorakulmainen kuvio, joka vaikutti rakennuksen pohjalta. Alueelle on merkitty lidar-kuviota pienempi pelto vuosien 1952 ja 1960 peruskartoille. Maastossa havaittiin torpan perustus, kaksi kellaria ja yksi peltoröykkiö. Maaperä on alueella kivikkoista ja maanpinta epätasaista metsänkäsittelyn jäljiltä. Alueella kasvaa erilajista nuorta puustoa. Torpan paikalla puusto on harvempaa. Rakenteet on havaittu metsätöissä, ja ne ovat ehjiä. Paikka on mahdollisesti autioitunut jo ennen 1800-luvun puoltaväliä, sillä torppaa ei ole merkitty 1840-luvun pitäjänkartalle, siihen kuulunut pelto kylläkin. Lakors on esitetty pitäjänkartalla soistumana, eli vesistön laskeminen aloitettiin ilmeisimmin viimeistään jo 1800-luvulla. Torpan paikalle on merkitty kaksi pientä pois käytöstä jäänyttä peltoalaa vielä vuoden 1970 peruskartalle ja lähialueelle nykyistä laajemmin peltoja.

Ilvesharju (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Inv. 2023-24: Skrikon asutuksesta n. 1 km itään Ilvesharjun luoteisreunalla. Alue on tasaista kivikkoista kangasta. Itäpuolella maasto muuttuu kivikkoisemmaksi, paikoin on myös rakkaa. Metsäkoneella ajamisen seurauksena maapinta on siellä epätasaista ja paikoin kuopanteista. Länteen loivasti laskevalla kankaalla kasvaa kuusi- ja mäntymetsää. Röykkiön läpimitta on noin 8 m ja korkeus 60 cm ja se koostuu keskimäärin n. 30 cm:n kokoisista kivistä. Keskellä on kuoppa, jonka läpimitta on n. 3 m ja syvyys n. 60 cm, kuopan pohja yltää jotakuinkin luontaisen maanpinnan tasolle. Kivien pintaa peittää jäkälät ja sammal, kuopassa kasvaa runsaammin puolukanvarpua, keskustassa myös muutama nuori koivu ja nuori mänty. Röykkiön rakenne ja sijainti sopivat esihistorialliselle röykkiölle. Inventoinnin aikana röykkiön pinnalla oli hieman lunta, mutta se ei rajoittanut havaintojen saamista. Röykkiö on merkitty Maanmittauslaitoksen maastokartalle tervahaudaksi. Tervahauta paikannettiin röykkiöstä n. 50 m luoteeseen, kts. Kohmokärret 2 (1000068254). Tervahautoihin liittyy usein röykkiöinä erottuvia kiukaiden jäännöksiä ja harvemmin muita tervanvalmistuksessa syntyneitä röykkiöitä, jotka ovat eri tyyppisiä kuin esihistorialliset röykkiöt.

Dansarmossen 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2025: Dansarmossenin tervahaudasta (1000064371) noin 50 m eteläkaakkoon harjanteen kapeassa kohdassa todettiin kartion muotoinen hieman soikea vallillinen vanha kuoppajäännös. Kuopan halkaisija on noin 3 m ja syvyyttä sillä on noin 1 m. Kuopan maannoksessa on selkeä huuhtouma. Kuoppa on todennäköisesti tervahautaa huomattavasti vanhempi ihmisen tekemä maarakenne.

Sideby-Stenringsbacken (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee 2 km Hedenin kylästä luoteeseen, kapean harjun kaakkoispäässä Hedmossenin luoteispuolella. Soratie Skaftungiin haarautuu aivan ensimmäisen röykkiön edestä. Maasto on moreenipohjaista mäntykangasta. Kohde on merkitty peruskarttaan muinaisjäännösmerkein sekä tekstillä ”Stenringarna Kiviringit”
Kohteessa on alun perin ollut viisi röykkiötä, joista yksi on tuhoutunut. Kyseinen röykkiö on ilmeisesti Tallgrenin tutkima ja uudelleen kasaamattoman röykkiön jäänteet ovat hävinneet tietöissä. Röykkiöt ovat rivissä n. 100m matkalla harjanteen laella. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan n. 8m ja korkeudeltaan n. 1,3m. Röykkiön 2 halkaisija on n. 13m, korkeus n. 2m, röykkiön 3 halkaisija on n. 5m, korkeus n. 1m, röykkiön 4 halkaisija on n. 12m, korkeus n. 2m. Röykkiöt ovat kranssimaisia.
Inv. 2023: Kohteessa on neljä hyvin säilynyttä, näyttävää kiviröykkiötä. Teiden risteyksen eteläpuolella, aivan tien itälaidalla, todettiin kehämäinen kivistä koostuva rakenne, halkaisijaltaan noin 4 m (alakohde 5.) Sen keskellä on halkaisijaltaan runsaan metrin, syvyydeltään noin 40 cm pyöreähkö kuopanne. Kohta on osin peittynyt ilmeisesti tietä raivatessa siirretystä moreenimaasta ja on siten jossain määrin vaikeasti hahmotettavissa. Rakenne osuu jotakuinkin täsmälleen Tallgrenin yleiskartan (1912) röykkiön I kohdalle. Kyseessä on siis suurella todennäköisyydellä Tallgrenin kaivaman röykkiön jäännökset. Koska vuonna 1912 röykkiöitä ei aina tutkittu kokonaan, on kyseinen rakenne lisätty muinaisjäännösrajauksen sisään. Tallgren (1912) mainitsee, että noin 300 m röykkiöstä V (alakohde 4) pohjoiseen, tien länsipuolella, sijaitsee röykkiö VI. Tällä etäisyydellä ei ole röykkiötä – alue tarkastettiin 2023. On ilmeistä, että Tallgren on tarkoittanut röykkiötä Sideby Stenringsbacken N (750010008), joka sijaitsee noin 500 m etäisyydellä.

Tjöck-Brändåsen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kristiinankaupungin ja Närpiön rajasta 550 metriä kaakkoon, Brändåsmossenin itäpuolella olevalla harjanteella. Maasto on havupuuvaltaista sekametsää, maaperä on moreenia.
Mirja Miettisen mukaan Brändåsenin itäkärjessä, metsässä itärinteellä n 55 m korkeuskäyrän yläpuolella on 12 laakeaa asumuspainanteen tapaista muodostumaa n 350 m matkalla. Koekuopista kvartsia. Inventoinnissa 2006 painanteita havaittiin kyseisellä alueella, osa painanteista oli kuitenkin tervahautoja. On mahdollista, että kivikautisia asuinpainanteita on muokattu uudelleen tervahaudoiksi. Alue jäi tarkemmin tutkimatta ja kartoittamatta rankan sateen vuoksi, vain kuudesta painanteesta otettiin gps lukema.
Vuoden 2013 inventoinnissa mitattiin 27 painanteen koordinaatit. Nämä ovat osittain samoja, kuin vuoden 2006 inventoinnissa ja vuonna 1984 kartoitetut (harrastaja-arkeologi Rurik Nylund), mutta osa on uusia. Alakohteissa on lueteltu ja kuvattu vuonna 2013 mitatut painanteet ja esitetty arvio siitä, mitä aiemmin dokumentoituja painanteita ne vastaavat. Numerointi vastaa ensimmäisen kuuden osalta muinaisjäännösrekisterin alakohteita.

Itäpuoli, linnoitteet (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde Itäpuoli on Suomen sisällissodan aikainen taistelupaikka jossa venäläisten rakentamia tykkiasemia ja juoksuhautoja. Kristiinankaupungissa käytiin 31. tammikuuta 1918 Suomen sisällissodan taistelu, joka oli osa valkoisten muutama päivä aikaisemmin aloittamaa operaatiota Pohjanmaan venäläisten varuskuntien valtaamiseksi. Venäläisten sotilaiden lisäksi suojeluskuntalaisilla oli vastassaan myös Kristiinankaupungin punakaarti. Taistelun aikana punakaartilaiset ja venäläiset perääntyivät Pohjoislahden itäpuolelle, asettuen tullikamarin ja rautatieaseman ympäristön juoksuhautoihin.
Nykyinen rajaus perustuu Lidariin. Aluetta tullaan kartoittamaan 2026.

Nyladuängen 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inv. 2025: Kohde sijaitsee noin 2 km lounaaseen Lillbystä, Nyladuängenin pohjoispuolella Storbackenin itäosassa Märlbackantien varressa. Tien eteläpuolelta vierestä löydettiin kvartsi-iskoksia rikkoutuneilta maanpinnoilta. Maaperä on hiekkaa. Asuinpaikka on osittain tuhoutunut, se on teiden risteysalueella ja osin maa-aineksenoton tuhoama. Kvartsi-iskoksia ja ytimiä löytyi melko runsaasti kuoritulta maanpinnalta tien eteläpuolelta. Alueelle tehtiin koepistoja, mutta niistä ei tullut löytöjä. Maaperässä ei ole selvää likamaakerrosta. Maastossa hahmottuu pieni terassi, jonka päällä asuinpaikka näyttäisi olleen. Muinaisjäännösalueen rajaus perustuu terassin muotoon ja rajauksesta on suljettu pois tuhoutuneita alueita. Märlbackantien ja nimettömän metsäautotien pohjoispuolella on myös kaksi kuoppaa, jotka voivat liittyä asuinpaikkaan. Kuoppien halkaisija on pari metriä, syvyys puolisen metriä ja niissä on matala valli. Kuoppaan tehdyssä lapionpistossa ei havaittu hiiltä tai nokea, joten ne eivät ole miilukuoppia, mutta huuhtoutumiskerros oli paksu, joten maannos on vanha. Asuinpaikka ajoittuu kivikauden loppupuolelle, sijaintikorkeutensa perusteella se on ollut asuttu noin 2600 eaa. Aluerajaus tehty löytöjen, kuopparakenteiden ja topografian perusteella. Kohteen tarkka laajuus ja säilyneisyys selviää vain koekaivauksella.

Hjortermossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2015: På stranden av Hjortermossen finns några av människohänder ihop plockade stenhopar. Några av stenhoparna är 3 x 3 m parvis med ett mellanrum på ca 1 m mellan varandra. På samma ställe vid utdikningen av mossen har också påträffats en dekorerad träbit som vid närmare undersökning daterades till början av 1600 talet (Hjortronmossen, objekt-id 1844). Rester av stockar som möjligen varit del av en landstigningsanordning påträffades också vid samma dikesgrävning. Vid storskiftet på 1700-talet skiftades platsen till Brask hemman och klassificeras i kartbeskrivningen som obrukad åker. På skifteskartan från 1815 går vägen till odlingen över sjön (idag mosse) varför förmodligen någon typ av båt varit i användning till odlingsröjningen. Katso lisätietolehti.

Penssoninsaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Havintien kaakkoispuolella, lähellä Laihian ja Ilmajoen kuntarajaa. Paikalla on havupuuvaltaista, soiden rikkomaa kasvatusmetsää, jonka korkeammalla, tasaisella harjanteella on kaksi hyvinsäilynyttä tervahautaa. Aluskasvillisuutena on oravanmarjaa ja varpuja. Pohjoisempi haudoista on tasalakinen ja vaikuttaa avaamattomalta. Hautojen valleissa ja ympäristössä on runsaasti kuoppia. Tiedot haudoista on liitetty rekisterin alakohteet-välilehdelle. Kohde löytyi ilmalaserkeilausaineiston (LiDAR) analyysin avulla.

Tapelbacken 2 (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Inv. 2025: Kohde sijaitsee noin 3 km Jepuan kylältä pohjoiseen noin 250 m Pohjanmaan radan itäpuolella Tapelbacken-nimisen mäen rinteellä. Kohteessa sijaitsee pieni matala metsä-äestyksen rikkoma latomus. Kyseessä on todennäköisesti rautakautinen hautaus. Latomus on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on noin 3 m ja korkeus noin 25 cm. Latomus on ladottu noin 15–30 cm kokoisista kivistä. Röykkiö sijaitsee Lähellä Tabelbackenin lakea sen länsirinteellä. Alue on jonkin aikaa sitten avohakattu ja alue on äestetty. Kaksi äestysuraa menee latomuksen läpi. Alueella ei tällä hetkellä ole puustoa, mutta sillä kasvaa pieniä kuusen taimia ja koivunvesaa. Aluskasvillisuus on sammalta ja puolukkaa.

Runkåsmossen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inv. 2025: Kohde sijaitsee noin 2 km Uudenkaarlepyyn (Jepua) ja Kauhavan (Alahärmä) rajalta pohjoiseen Jokihaudan kylään vievän maantien itäpuolella Brännvattnet-nimisen lammen eteläpuolella. Kohteessa sijaitsee pienialainen kivikautinen asuinpaikka, josta tunnistettiin ainakin kolme koillis-lounais-suuntaista pitkänomaista osittain maahan kaivettua asuinpainannetta. Kohde sijaitsee avohakatulla hiekkapohjaisella matalalla kangasharjanteella, joka on hakkuutöiden jälkeen äestetty. Alueen kasvusto koostuu nuorista männyn ja koivun taimista ja aluskasvillisuutena on pääosin puolukkaa ja kanervaa. Kohteen asuinpainanteet ovat äestyksestä huolimatta selvästi havaittavissa niin 5p-Lidar aineistosta kuin myös silmämääräisesti paikan päällä. Äestysurista todettiin etenkin asuinpainanteiden kohdalla kvartsi-iskoksia ja palaneen kiven kappaleita. Asuinpainanteen 1 mitat ovat 12x8 m ja sillä on matalat selkeät vallit. Oviaukkoja ei ollut selkeästi erotettavissa. Asuinpainanteen äestysurista löydettiin kvartsi-iskoksia ja palanutta kiveä. Asuinpainanteen 2 mitat ovat 14x8 m ja sillä on matalat vallit. Muodoltaan painanne on aavistuksen epämääräinen. Äestysurista löydettiin kvartsi-iskoksia. Asuinpainanteen 3 mitat ovat 14x7 m ja sillä on matalat vallit. Painanne on kolmesta todetusta painanteesta eniten vaurioitunut äestyksessä. Painanteen kaakkoissivulta oli kuitenkin havaittavissa mahdollinen oviaukon paikka. Äestysurista löydettiin kvartsi-iskoksia. Alakohde 4 on palaneen kiven löytöpaikka. Asuinpaikka sijaitsee 51 m korkeudella mpy ja rannansiirtymän perusteella se ajoittuu keskiselle kivikaudelle noin 3000 EAA. Osin maahan kaivetut pitkänomaiset asuinpainanteet ovat tyypillisiä kyseisen aikakauden asumusjäänteitä Pohjanlahden rannikkoalueella.

Lillkauha 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Inv. 2025: Kohde sijaitsee aivan Uudenkaarlepyyn (Jepua) ja Pedersören kunnanrajan tuntumassa Jokihaudan kylään menevän maantien itäpuolella Lillkauha-järven luoteisrannalla. Kohteessa sijaitsee pienialainen kivikautinen asuinpaikka. Kohde sijaitsee avohakatulla hiekkapohjaisella matalalla kangasharjanteella, joka on hakkuutöiden jälkeen äestetty. Alueen kasvusto koostuu aluskasvillisuudesta, joka on pääosin puolukkaa ja heinäkasveja. Asuinpaikka on tyypiltään asuinpaikkakenttä. Siinä ei ole nähtävissä mitään maanpäällisiä rakenteita. Havainnot tehtiin äestysurista löytyneen esineistön perusteella. Äestysurista löydettiin kvartsi-iskoksia, palanutta kiveä ja palanutta luuta. Kohde rajautuu Lillkauhajärven rantapenkereen ja harjanteen pohjoisosassa alkavan kivikon väliselle alueelle. Löytöjen suurin keskittymä sijaitsee heti kivikon eteläpuolella. Toinen pienempi keskittymä havaittiin rantapenkereellä hakkuuaukion eteläkulmalla. Asuinpaikka sijaitsee 46 m korkeudella mpy ja rannansiirtymän perusteella se ajoittuu aikaisintaan keskisen ja myöhäisen kivikauden taitteeseen noin 2800–2500 EAA. Koska kyseessä on kuitenkin järvenranta-asuinpaikka, voi kohde olla asuttu myös huomattavasti myöhemmin, aina pronssikaudelle noin 500 EAA saakka.

Smalkangan (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2025: Kohde sijaitsee Jepuan kylältä noin 3 km itään Purmontien eteläpuolella laajan Kangan-nimisen hiekkaharjanteen pohjoispäässä. Kohteessa sijaitsee yksittäinen kuoppajäännös. Kuoppa on pyöreä ja sen pohjan muoto on kartio. Kuopan halkaisija on noin 3 m ja syvyys noin 80 cm. Kuopalla on valli ja selkeä huuhtoumakerros. Kuoppa sijaitsee hiekkakankaalla. Alueen puusto on tiheää männyntaimikkoa, jossa kasvaa myös jonkin verran kuusta ja koivua. Aluskasvillisuus on sammalta puolukkaa ja mustikkaa.

Tolvmanbacken (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2025: Kohde sijaitsee Jepuan kylältä noin 3 km koilliseen Purmontien pohjoispuolella Tolvmanbacken-nimisen kallioisen kankaan pohjois-päässä. Kohteessa sijaitsee kaksi kuoppajäännöstä noin 5 metrin päässä toisistaan. Pääkohde on kooltaan ja muodoltaan tyypillinen pyyntikuoppajäännös. Sen halkaisija on noin 3 m ja syvyys noin 50 cm. Pohja on muodoltaan pitkänomainen kartio. Kuopalla on matala valli ja selkeä huuhtouma. Viereinen kuoppa (alakohde) on kooltaan pienempi ja muodoltaan hieman epämääräisempi. Sen halkaisija on noin 2 m ja syvyys noin 40 cm. Pohjan muoto on jyrkkäseinäinen kartio. Kuopalla on vallit ja selkeä huuhtoumakerros. Kuoppien vieressä samassa linjassa todettiin vielä kolmaskin kuoppa, mutta se osoittautui moderniksi. Alueen maaperä on peruskallion päälle muodostunutta hyvin hienoa hiekkadyyniä. Hiekan seassa on siellä täällä siirtolohkareita. Kallio on todella lähellä pintaa ja näkyy ympäristössä monin paikoin avokalliona. Alueen puusto on varttunutta harvennettua männyntaimikkoa. Aluskasvillisuus on sammalta puolukkaa, kanervaa ja jäkälää.

Stormossadiket (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2025: Kohde sijaitsee noin 3 km Uudenkaarlepyyn (Jepua) ja Pedersören rajalta länteen Jokihaudan kylän kohdalla. Stora Kaitsar -nimisen kangasharjanteen eteläosassa. Kohteessa sijaitsee yksittäinen vanha kuoppajäännös. Kuopan halkaisija on noin 3 m ja syvyys noin 60 cm. Pohja on muodoltaan kartio. Kuopalla on matala valli ja selkeä huuhtouma. Kohde sijaitsee tasaisella maalla kivikkoisella hiekkakankaalla. Alueen puusto on kasvuikäistä harvennettua mäntymetsää, jossa kasvaa siellä täällä nuoria kuusia. Aluskasvillisuus on sammalta puolukkaa ja heinäkasveja.

Väktar (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Korsnäsin kirkolta Taklaxiin vievän maantien pohjoispuolella tilojen RN:o 7:24 ja 7:26 välistä rajaa kulkien noin 90 metriä tiestä. Metsäsaarekkeessa on laaja ja matala kiviröykkiö, jonka läpimitta on noin 15 m. Röykkiön pinnalla on pellosta tuotua kiveä ja se on todennäköisesti kokonaan viljelyksistä raivattua kiveä.
Peruskartalla muinaisjäännösmerkki.

Henobacken 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Hinjärven itäpuolella, Henobackenilla, Taklax-Träskböle -tien itäpuolella, noin 75 m tieltä, pellon kulmauksessa. Röykkiö on pyöreä, läpimitaltaan noin 6 m. Iältään se on tarkemmin määrittämätön, mutta sijaitsee viereisten, pellosta poimituista kivistä muodostuneiden pitkien vallien vieressä ja on ilmeisesti viljelysröykkiö. Viljelysten eteläreunalla on noin 10 m leveä ja 50 m pitkä kivivalli ja sen itäpäässä on toinen valtava etelään jatkuva noin 20 m pitkä kivivalli.
Kaikki mainitut ovat historiallisen ajan viljelymuistoja.

Kamb (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hinjärven luoteispuolella, rannasta noin 350 m, noin 20 m päässä lähimmistä pelloista. Alueella on neljä kiviröykkiötä, joista kolme suurinta on ilmeisiä peltoröykkiöitä, joihin kivet on tuotu kivireellä. Neljäs röykkiö on pyöreä, mutta sekin ilmeisesti pellosta kerättyjä kiviä.

Solvängen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee vanhan Närpiön tien varressa, välittömästi sen itäpuolella. Maasto on tasaista sekametsää, maaperä on moreenia.
Kyseessä on kivistä ladottu, itä-länsi -suuntainen muuri ja heti sen pohjoispuolella siihen liittyvät kehämäiset kivivallit. Muuri on n. 60 m pitkä ja paikoin 1,5 m korkea, leveys on 1-3 metriä. Muuri madaltuu molempia päitä kohden. Pohjoispuolella on kaksi sisäkkäistä ympyränmuotoista kivivallia, vallien paksuus on noin 1,5 metriä, korkeus vajaa metri. Ulomman vallin halkaisija on noin 20 m, sisemmän n. 12 metriä. Muuri on perimätiedon perusteella rakennettu myöhemmin kuin kivivallit ja valleissa olleita kiviä on käytetty muurin tekoon. Perimätieto mainitsee myös lähellä metsässä sijainneen mestauspaikan.
Myöhemmissä tarkastuksissa huomautettu, että paikka on nimetty peruskartalla vuoden 1967 kartoituksesta alkaen virheellisesti jätinkirkoksi ja tämä virhe elää edelleen. Vastaava väärinkäsitys on viety peruskartalle Maalahdessa (mjtunnus 475010020).
1977 kaivauskertomuksen mukaisesti paikalla on kaksi kivivallin ympäröimää alaa ja kivimuuri. Kyseessä ovat metsälaitumen karjatarhat. Tarhojen eteläsivua kulkeneen karja-aidan päälle on kasattu ilmeisesti myöhemmin alkaneen viljelykäytön seurauksena leveä ja korkea muurinpätkä, jonka länsipää jatkuu tietä kohden edelleen matalana karja-aidan kiveyksenä. Em. kertomuksessa kuvattu ulompi valli kulkee tarhan viertä ja muodostaa sen seinävallin kanssa kapean karjakujan. Laidunnus ja viljelykäytön lakattua alue on rehevöitynyt ja tämän perinnebiotoopin näkyviä rakenteita uhkaa lähinnä tunkeutuvat juuret ja umpeen kasvu. Kertomuksessa esitetty muurin ajoitus jälkeen vuoden 1800 on todennäköinen.

Terjärv-Finnbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Terjärven Skogbyn Sunabackenin taloryhmän länsipuolellla on Långbacken-niminen mäkialue. Sen kaakkoispään läpi kulkee tilustie, jonka varrella on Finnbacken-niminen paikka. Siihen kuuluu hiekkamaalla olevia uudisasutuksen jäänteitä, mm. joitain rakennusten perustuksia, raivattuja, metsittyneitä pieniä viljelyaloja sekä metsässä ainakin neljä kiviröykkiötä, jotka liittyvät mahdollisesti historiallisen ajan asutukseen (huomaa nimi Finnbacken).
1952 peruskartan perusteella viljelyskäyttö ulottuu pitkälle 1900-luvulle. Koska rakennusten perustojen yhteydessä on merkkejä viljelystä, on kyseessä todennäköisesti torppa.

Brinken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Maalahdentien ja ns. rantatien risteyksen pohjoispuolisen pellon itälaidassa. Kohde on pahoin vesakoitunut.
Latomus on matala, halkaisijaltaan kahdeksan metriä, sen laidalla on pellosta kasattuja kiviä ja maa-ainesta.

Storsjön 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Storsjön talojen länsipuolella, metsäisessä niemekkeessä, Över- ja Yttermalaxin kylien rajalla. Paikalla on viisi matalaa ja kasvillisuuden peittämää pientä kivikasaa, joisen läpimitta on 2-4 m. Kivikasat liittyvät mahdollisesti Storsjön aikaisempaan asutukseen. 200 m kivikasoista koilliseen, metsäisen niemekkeen kärjessä on torpan perustukset.

Munsala-Storkalholmen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Monäsin niemen länsirannalla, Stora Kalholm nimisestä paikasta koilliseen, sijaitsee kodanpohja tai kivijalka, jossa on sisäänkäynti etelään. Yhden sivun muodostaa pystysuora kallionreuna. Kodanpohja on huolellisesti rakennettu kulmikkaista kivistä.

Staversby (Kivirakenteet)
Historiallinen; Luonnonkivistä noin metrin korkuiseksi ladottu kiviaita, jonka pituus on noin 150 m. Kiviä on kasattu kymmeniä metrejä suurelta siirtolohkareelta toiselle niiden välit täyttäen. Aita on osin melko hutera ja sitä peittää sammal ja jäkälät. Rakenteessa ei ollut merkkejä siitä, että sitä olisi lähiaikoina korjailtu. Näitä rakennustekniikaltaan yksinkertaisia kiviaitoja löytyy yleensä peltotilkkujen, luonnonniittyjen ja metsälaitumien yhteydestä.

Pjelax Salen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Kristiinankaupungin ja Närpiön rajalta noin 15 km pohjoiseen, valtatie 8:lle Kristiinankaupungista vievän tien itäpuolella, tieojan takana metsässä, loivalla länsirinteellä.
Paikalla on neljä röykkiötä:
1) Suurin röykkiö, 11x8x2-1,4 metriä, pitkänomainen, koillis-lounais-suuntainen. Röykkiön pinnalla on pitkänomainen kuoppa, koillispäätä on hajoitettu ja siellä on vain pohjakivet paikallaan. Röykkiö on sammaloitunut, vesakon peitossa.
2) Seitsemän metrin päässä röykkiöstä 1. Mitat ovat 3,5x2,5x0,6 metriä.
3) Mitat ovat 3x3x9,7 metriä.
4) Mitat ovat 3x2x0,5 mteriä.
Pienemmät röykkiöt sijaitsevat suuren röykkiön ja maantien välissä. Yksi on tuhoutunut osaksi maantien ojaa kaivettaessa. Röykkiöalueen tarkka laajuus ei ole tiedossa.
Kysymyksessä ovat todennäköisemmin viljelykseen ja kotitarveottoon liittyvät röykkiöt ja kivikertymät. Pentti Rislan tarkastus 2011.

Yttermark Bengts (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiviröykkiöt sijaitsevat Västra Yttermarkin kylästä 4,3 km itäkaakkoon, valtatie 8:n itäpuolella, tieltä noin 20 m. Kiviröykkiöt ovat linjassa metsätien ja vanhan niittyalueen välissä, kosteassa lehtomaisessa metsässä. Kysymys on ilmeisesti vanhoista viljelysröykkiöistä, joita on paikalla ainakin 13. Aluetta ei ole kartoitettu eikä sen laajuus ole tarkasti tiedossa.

Västermossen/Åbonde (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Västermossenin länsipuolella, metsämaalla. Johannes Åbonden ilmoituksen mukaan paikalla on kaksi röykkiötä, jotka ovat noin 3x2 metrin kokoisia. Paikka on 1500 m pohjoiskoilliseen Edsbackenilta (545010013).
Kohdetta ei ole ilmeiseti tarkastettu vuoden 1972 inventoinnissa ja sijaintitieto on epävarma. Peruskartalle on kuitenkin merkitty kolme röykkiöitä tilalle 5:78 lähelle Kvelvervägeniä.
10.3.2021. Röykkiöiden olemassaolosta ei ole varmennettua tietoa. Röykkiöt on rekisteröity alun perin varhaismetallikautisina, mutta sijainti tai röykkiöiden kerrottu koko ei erityisesti tue tätä oletusta, vaan yhtä hyvin kyseessä voisi olla nuorempikin toiminta, joten röykkiöt merkittiin ajoittamattomiksi. Lidar-kuvan perusteella peruskartan röykkiömerkinnöistä noin 50 metriä itään näyttäisi saman tilan 5:78 etelärajan tuntumassa olevan halkaisijaltaan noin 10 metrin kokoinen tervahauta, jonka halssi aukeaa itään kohti rajan viertä kulkevaa ojaa.
2023: Ensiharvennuksen suorittaja arvioi, että tilojen 5:78 ja 5:85 rajalla noin 90 m Kvelvervägenistä itään olisi pieni tervahauta. Peruskarttamerkkien kohdalla voisi olla lähinnä myöhempään maankäyttöön liittyvää kivien raivausta.

Gammeläng (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Öster Yttermarkissa, valtatie 8:n itäpuolella, Bredåsenin soranottoalueen ja valtatien välillä. Maasto on metsäistä kosteata kuusikkoa vanhojen metsittyneiden peltotilkkujen vieressä. Paikalla on pieniä matalia röykkiöitä, joiden läpimitta 4-5 metriä. Lukumäärää ei ole laskettu. Peltoa on viljelty noin 70-100 vuotta sitten, vanhat ojat ovat yhä näkyvissä. Yksi röykkiöistä on muita isompi, sen läpimitta on 10 metriä. Se on muodoltaan pyöreä ja sijaitsee matalalla mäenkumpareella. Röykkiötä ei ole kaiveltu keskeltä, kuten useimpia hautaröykkiöitä. Röykkiö on pinnaltaan sammaloitunut, sen korkeus on 60-80 cm.
Kysymyksessä lienevät vanhat viljely- ja raivausröykkiöt.

Pörtom-Villesro (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat entisen Petolahden ja Pirttikylän rajan lähellä, Pirttikylä-Petolahti maantien pohjoispuolella 750 m, Rönnholmissa, Rainebäcken-Ribäckenin tieltä ja Villesron talosta länteen noin 250 m.
a) Peltoalueen eteläreunassa, matalassa metsäsaarekkeessa on vanhojen rakennusten perustoja/latoja, kiviaitoja, sekä selvästi pellosta raivattuja kiviä. Aivan niemekkeen kärjessä on matala röykkiötä muistuttava kivikasa, jossa on päällä peltokiviä.
b) a:n paikalta noin 200 m itään, tilustieltä noin 60 m pohjoiseen, lähellä muuntajaa (kartalla) on kaksi tai kolme röykkiötä, joiden läpimitta 6 m. Röykkiöt sijaitsevat vierekkäin, molemmissa on myös päällä pellosta kerättyjä kiviä. Alueella kasvaa katajaa, näkyvissä on lisäksi kiviaitoja. Kohdan b) röykkiöt näyttävät selkeämmin hautaröykkiöiltä kuin kohdan a).
Inventoinnissa vuonna 2008 alueella a oli nähtävissä todennäköisesti viljelyraunioita ja ladonpohja. Alueen b röykkiöitä ei onnistuttu paikallistamaan.

Sulva Rimal Forth (Kivirakenteet)
Historiallinen; Valtatie 8:n itäpuolella, Rimalan taloista etelään, Rimalan mäen eteläkärjessä, lähellä pellon reunaa on suuri noin 20 m halkaisijaltaan oleva korkea kiviröykkiö, joka on nykyisin kasvillisuuden peitossa. Röykkiö koostuu eri aikoina kasatusta kiviaineksesta ja kivet ovat hyvin eri kokoisia lohkareista pikkukiviin. Paikalla on ollut mylly ja röykkiön sivulla katajikossa oli vuoden 2003 tarkastuksen yhteydessä nähtävissä myllynkivi. Kysymyksessä on siten myllyn pohjakiveys, jonne on lisätty eri aikoina pelloista raivattuja kiviä.

Pääskjärvbacka e (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Valtatie 8:n ja Seinäjoki-Oulu rautatien välissä, Pääskjärven länsipuolella, itärinteen alaosassa, tien molemmin puolin on ainakin 10 matalaa ja pientä röykkiötä. Lisäksi rinteessä on joitakin tasaisia kohtia, jotka ovat voineet olla aikaisemmin viljeltyjä.
Inv. 2021: Alueella oli tehty avohakkuu ja metsänauraus. Jotkut röykkiöt olivat hakkujätteiden peitossa ja huonosti havaittavissa. Noin 120 m pohjoiseen havaittiin ainakin kolme röykkiötä lisää ja vajaa 100 m länteen yksi n. 4 m halkaisijaltaan oleva röykkiö, jonka keskellä n. 1,5 metrin kokoinen kuoppa. Lisäksi heti metsätien länsireunassa on ilmeisesti tuhoutuneita röykkiöitä. Aurausurista havaittiin hiiltä laajalta alueelta, mikä viittaa kaskeamiseen. Kohteen itä- ja koillispuolella oli myöhemmin peltoja, jotka on merkitty vuoden 1972 peruskartalle. Inventoinnissa varmistettiin kohteen rajat ja kaikkia kauempana suunnitellusta voimajohtolinjauksesta etelään olevia röykkiöitä ei mitattu.

Slögs/Nyhagabacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt ja kivikko sijaitsevat Vöyrin Lotlahden viljelysaukean itälaidalla, Lotlaxbäckenin itäpuolella, ahon ja metsän reunassa, louhikkomaastossa. Slögsin tilan asuinrakennuksesta 200 m luoteeseen on louhikossa 25 x 25 m laaja kivikko, luontainen "pirunpelto". Kivikossa on kaivelujen jälkiä ja röykkiöitä muistuttavia kivikasoja. Tegengren arvellut kivikkoa kalmistoksi, Hackman taas luonnonkivikoksi. Kivikon eteläpuolella on pari erillistä pientä kivikasaa, jotka Hackman tutki 1923. Kasat olivat löydöttömiä.

Källbacka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Lotlaxin Storträsketin eteläpuolella, sekametsässä voimalinjan kaakkoispuolella, matalan louhikkorinteen loivalla kaakkoisrinteellä. Röykkiöt ovat Jakob Tegengrenin mainitsemia ja röykkiöitä oli hänen tietojensa mukaan 51 kpl neljän hehtaarin alueella. Hän mainitsee myös kaksi ryssänuunia ja tuomarinympyrän. Näitä ei kuitenkaan löytynyt vuoden 1966 tarkastuksessa. Paikalta löytyi vain 10 pientä ja matalaa kivikasaa, joista kaksi on epävarmaa ladelmaa. Kivikasojen alapuolella maasto on soista, mahdollisesti vanhaa peltoa. Kivikasat voivat olla myös viljelysraunioita. Röykkiöiden läpimitta on 7-1 metrin välillä. Aluetta ei ole tarkasti kartoitettu. Peruskartalla on yksi muinaisjäännösmerkki.

Bertby-Svens (Kivirakenteet)
Historiallinen; Bertbyssä, vt 8:n ja Vöyrin kirkolle vievän tien risteyksen lähellä sijaitsee metsikössä kivivalli tai kiviaita. Aita on Svensin talosta noin 130 m lounaaseen. Se ajoittunee historialliseen aikaan.

Munjama (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Vöyrin länsiosassa, Lågpeltin paikallistien ja Vaasa-Vöyri-tien risteyksestä vajaat 3 km etelään, viljelysaukean länsipuolella metsämaastossa, Skrivarsbäckenin puron varressa olevan Långrödslan-viljelysaukean länsipuolella 100 m pellolta. Rinteessä on kivistä ladottu uuni ja sen lähellä tervahauta. Uuni on suuren maakiven vieressä ja se on kasattu muutamasta kivestä, päällä on laakakivi. Katto ei ole tiivis eikä selvää savuaukkoa ole. Sisäosa on 1 m syvä, 40 cm korkea ja 33 cm leveä, suuaukko on pohjoiseen. Lähellä oleva tervahauta on noin 8 m läpimittainen. Sen eteläpuolella on vanhaa rantakivikkoa.

Esse-Bolimbacken N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Bolimbackenin pohjoisosassa, Mansängenin ja Purmontien välissä, mäen korkeimman osan eteläreunalla sijaitsee läpimitaltaan 4,5 m ja syvyydeltään 0,8 m oleva kodanpohja. Sitä ympäröivä valli on 0,5-0,8 metriä leveä. Sisäänkäynti on koilliseen ja se on 1 m pitkä ja 0,8 m leveä.
Maastotarkastus elokuussa 2007:
Kohde sijaitsee Ähtävältä Purmoon kulkevan tien länsipuolella, ns. Bolimbackenin pohjois-luoteispuolella, pienellä ympäristöstään selvästi kohoavalla luode-kaakkosuuntaisella kumpareella. Maaperä alueella on hyvin hiekkaista.
Tarkastuksessa voitiin havaita, että koko alue oli hyvin laajalta alalta hakattu. Aluetta oli metsänkäsittelyn yhteydessä muokattu ja alueelta oli nostettu kantoja, mutta maastossa havaittiin myös paikoilleen jätettyjä kantoja (männyn kantoja?). Harjanteen eteläpäässä sijaitseva painanne oli kuitenkin säästynyt maanmuokkaukselta ja sen ympäriltä löytyikin punaista kuitunauhaa. Suojaväli oli kuitenkin jätetty erittäin pieneksi (0,5-2 m); painanteen koillisosassa (sisäänkäynti) suojaväli oli noin 0,5 metriä.
Painanne ei vaikuttanut kivikautiselta asumuspainanteelta, ja sen keskellä olevaan pieneen, suorakaiteenmuotiseen syvänteeseen tehdystä kairanäytteestä tulikin mustaa hiiltynyttä maata. Kohde tulkittiin tervahaudaksi, jossa terva on valunnut haudan pohjalla olleeseen astiaan. Todennäköisesti kysymys on ollut pienimuotoisesta kotitarvepoltosta.

Kyan 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vajaan metrin korkuinen ladottu luonnonkiviaita erittäin kivisellä mäellä. Mahdollisesti kahden tilan välinen raja/karja-aita. Aidan pituus noin 120 m ja suunta länsilounaasta itäkoilliseen.

Kyan 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin metrin levyinen ja korkuinen luonnonkiviaita. Aidan pituus on noin 60 m, ja sen eteläpään koordinaatit ovat p=7005241, i=3236801.

Hattnötbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 80 metriä pitkä, paikoitellen lähes kaksi metriä korkea kiviaita, kasattu luonnonkivistä. Mahdollisesti karja-aita. Aidan länsipään koordinaatit ovat p=7005095, i=3234375.

Allinen C (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöryhmä sijaitsee ryhmästä Allinen B noin 400 m eteläkaakkoon ja ryhmästä A noin 600 m itään, Nurmelan talon rakennuksista vajaat 200 m lounaaseen ja taloon johtavan tien eteläpuolisessa metsikössä, mäen luoteisrinteessä. Tarkastus 2005: röykkiöt, joita aikaisemmin pidetty esihistoriallisina hautaröykkiöinä, ovat viljelyröykkiöitä.
Röykkiöryhmät Allinen A - C on aikaisemmin katsottu osaksi samaa muinaisjäännöstä, esim. Esihistorialliset kiinteät muinaisjäännökset Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla. 1998.sekä Kiinteät muinaisjäännökset Pohjanmaalla.

Tössbacken skidcenter (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee tiheäkasvustoisessa kuusimetsässä noin 200 m itään Töösbackenin hiihtokeskuksesta. Röykkiö on kooltaan 5,5 x 1,7 m, muodoltaan lähes venemäinen, pitkänomainen, ja sitä peittää sammal. Sen päät kapenevat voimakkaasti ja se suuntautuu idästä länteen.
Röykkiö sijaitsee 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa kaivetun ojan itäpuolella metsitetyn viljelysmaan reunalla. Pakettipelto oli niittynä vielä 1960-luvulla. Vuoden 1849 pitäjänkartassa paikka oli osa laajempaa niittyä.

Furuskäret (1000006580) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mellan Kronansskatan och ängarna på Miemoisby skifte.
En 29 x 26,5 m stor tjärdal med en 1,7 m bred och 7 m lång utflödesöppning i västnordväst (292 grader). I närheten, på 8,5 meters avstånd, en grop med måtten 10,5 x 7 x 1,5 m.

Ingelsön Boviken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Boviken -nimisessä lahdessa on vesirajan lähellä niityn reunassa kivikasaa ja niityltä metsään nousevan polun varrella tervahauta. Tervahaudan peittävän turpeen alta, haudan keskivaiheilta, löytyi vieläkin sormenpäänkokoisia hiilenkappaleita. Polkua metsään jatkettaessa on polun molemmin puolin hiekanottoa, ilmeisesti lähinnä kotitarpeiksi.

Hautakääly (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laihian eteläosassa, lähellä Jurvan kunnan rajaa, Kivi- ja Levalammen tekojärvestä noin 2 kilometriä luoteeseen. Peruskartalla paikka on merkitty nimellä Hautakääly. Paikalla on torppa 1890-luvun isonjaonjärjestelyn kartassa.
Alueella oli tehty kesällä 2008 kannonnosto. Syyskuussa 2008 tehdyssä tarkastuksessa oli havaintojen teko erittäin vaikeaa, koska nosto oli myllännyt ja rikkonut maaperän erittäin voimaperäisesti. Kohteessa oli havaittavissa eripituisia, kannonnostossa pahoin vaurioituneita kiviaitamaisia ladelmia, joista pisin oli noin 100 metriä pitkä. Se ei kuitenkaan ollut täysin yhtäjaksoinen, vaan siinä oli ilmeisesti ainakin osittain kannonoston aikaansaamia katkoja. Tästä pisimmästä kiviaidasta erkaantui ikään kuin 90 asteen kulmassa lyhyempiä kivijatoja. Ilmeisesti aluetta on aikoinaan raivattu kivistä ja kivet on nostettu raivanteiden väleihin aitamaisiksi rakenteiksi. Täyttä varmuutta kivirakennelmien funktiosta ei ole, mutta oletettavasti kivistä raivatut alueet ovat olleet joko viljelyksessä tai niittyalueina. Kohteen luonteen selvittäminen edellyttäisi tarkempaa historiallisen ajan arkisto- ja karttatutkimusta.
Kiviaitojen lisäksi alueella oli havaittavissa ainakin yksi selvä rakennuksen pohja, jonka pohjoisnurkassa oli selvä keskittymä palanutta kiveä, todennäköinen tulisijan paikka. Myös alueen länsilaidalla havaittiin ilmeinen tulisijan paikka, jossa oli runsaasti palanutta kiveä ja muutamia tiilen palasia. Siellä täällä pisti rikkoontuneessa maaperässä esiin tiiltä, punasavikeramiikkaa ja muutamia rautanauloja. Kaiken kaikkiaan asumisesta kertovaa esineistöä näkyi rikkoontuneessa maaperässä varsin vähän.
Kohde on erittäin mielenkiintoinen, ja ilmeisesti se on ennen kannonnostoa ollut harvinaisen edustava historiallisen ajan torppariasutuksesta kertova muinaisjäännös.

Visas Mossbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kruunupyyn Hopsalassa, valtatie 8:n länsipuolella, Visaksen talon länsipuolella, viljelysten keskellä olevan laajemman Ön-nimisen metsäkuvion itäreunalla, Visaksen talosta noin 150 m länteen on matalalla mäenkumpareella noin 18 x 10 m kokoinen, paikoin aukollisen, paikoin yhtenäisemmän matalan kiviaidan tai -muurin reunustama alue. Sisäpuolelta näyttää kaikki pienemmät kivet raivatun pois, jäljellä on vain muutama suuri siirtolohkare. Vallista ei ole paikallista tietoa. Mahdollisesti rakennelma liittyy ympäröivien viljelysmaiden raivaamiseen?

Munsala Kyrkoby (Taide)
Ajoittamaton; Munsalan kirkonkylässä, kirkosta noin 60 m koilliseen, Uuteenkaarlepyyhyn vievän maantien 727 länsipuolella, kirkon ja koulukeskuksen välillä piha- ja puistoalueella olevassa isossa siirtolohkareessa on kiveen hakattu tai uurrettu kuvio, joka muistuttaa hiukan isoa kalaa tai hyljettä? Hakkaus on varsin tuoreen näköinen.

Esse-Äntvattensbacken, Skrattlass (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohdetta etsittiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta sitä ei löytynyt muinaisjäännösrekisterin koordinaattien osoittamalla paikalta eikä siitä noin 50-70 metriä säteellä. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) kohde on kodanpohja, mutta kyseessä on todennäköisesti pieni tervahauta. Vuoden 2016 inventoinnissa tarkastettiin lukuisia kodanpohjina pidettyjä kohteita, jotka osoittautuivat tervahaudoiksi. Aiempi mj-rekisterin kuvaus:” Kodanpohja sijaitsee Äntvattnet -nimisen pienen järven koillispuolella, luoteis-kaakkois -suuntaisen mäen keskiosassa. Kodanpohjan läpimitta on noin 5 metriä ja sitä ympäröi valli. Sisäänkäynti on koilliseen.”

Esse-Spänbacken C (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohdetta etsittiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta sitä ei löydetty muinaisjäännösrekisterin osoittamien koordinaattien kohdalta eikä noin 50-70 metrin säteellä siitä. Finnäsin (v. 2000) kuvauksen perusteella kyseessä on halkaisijaltaan noin 3 metrinen pieni tervahauta, jota on aiemmin pidetty kodanpohjana, kuten monia pieniä tervahautoja Ähtävällä.

Esse-Spänbacken D (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Muinaisjäännösrekisterin kohdalla oli kivivallin rajaama alue ilmeisesti luonnonmuodostuma, joka ei kuitenkaan muistuttanut muinaisjäännösrekisterin kuvausta, joka perustuu John Finnäsin ilmoitukseen v. 2000. Myöhemmin havaittiin ilmalaserkeilausaineistossa mahdollinen tervahaudan pohja noin 80 metriä tästä pisteestä länsiluoteeseen. Todennäköisesti Finnäsin tarkoittama kodanpohja ts. tervahauta on siellä. Ähtävällä on tulkittu monia pieniä tervahautoja kodanpohjiksi, joten kyseessä lienee samanlainen tulkintavirhe. Finnäsin ilmoittamien tietojen mukana ”Kodanpohjan läpimitta on 5,35 m ja syvyys 1 m. Se on matalan vallin ympäröimä. Ulosmenoaukko on lounaaseen ja se on 3,5 m pitkä ja 1 m leveä. Tämä kodanpohja on hieman pyöreämpi kuin alueen muut kodanpohjat. Sen kulttuurikerros on 15-20 cm paksu ja noensekainen. Kodanpohjasta kaakkoon on joitain kuoppia, joista yhden pohjalla on hiiltä.”

Esse-Söderbacken W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 400 metriä Nådjärventiestä länteen, Gråftlandetin pellolle vievän metsätien varressa. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) Söderbackenin lounaisosassa on kaksi matalaa röykkiötä. Ensimmäinen sijaitsee aivan Gräftlandetin vieressä, toinen siitä 22 metriä itään. Tien vieressä olevan röykkiön läpimitta on 4 m, korkeus 0,45 m. Toisen röykkiön läpimitta on 4 m ja korkeus 0,3 m. Kumpaakaan röykkiötä ei löydetty vuoden 2016 inventoinnissa muinaisjäännösrekisterin ilmoittaman koordinaatin kohdalta eikä koko tien varresta, jota tarkasteltiin koko matka kahden pellon välissä. Tien vieressä oli joitakin kivikasoja, jotka ovat peräisin tien teosta.
Painanne/kodanpohja, josta Finnäs oli ilmoittanut löytyi ja osoittautui pieneksi tervahaudaksi, jonka halkaisija on noin 3 metriä ja syvyys reilu puoli metriä, halssi on itään alarinteeseen.

Sulva Fäbodställsbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasarin suuren sorakuopan pohjoispuolella, tienhaaran lähellä, suorakulmainen noin 2 x 2,5 metrin kokoinen kivirakennelma. Sen lounaiskulmassa on laakea suuri kivi. Rakennelma on mahdollisesti historiallisen ajan rakennuksen perustus. Se on paksun turvekerroksen peittämä; turpeen alla ei ole huuhtoutumiskerrosta.

Grannasberget (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Grannasberget on jyrkkärinteinen, laelta pääosaksi avokalliota oleva mäki Vöyrin keskustan itäpuolella. Mitään jäänteitä rakennetuista vallituksista ei ole. Vuoden 1681 kartalla Tunisin länsipuolisen peltoaukean nimi on Linnapelto, Linapelt ja sen pohjoispuolella on kartalla nimi Linnamäki, joka tarkoittaa nykyistä Grannasbergetiä. Mäki on sopiva pakopaikaksi ja piirteiltään muistuttaa eteläsuomalaisia linnavuoria. Korkeimmalla kohdalla kalliossa on kaksi rapautumisen tuloksena syntynyttä soikeaa kuoppaa.
Lähellä vuoren länsiosan antennitornia on havaittu kalliopiirros. Kuvio koostuu suorakulmaisesta neliöstä, jonka läpi on hakattu risti. Suorakulman mitat ovat noin 10 x 10 cm. Kysymys voi olla suhteellisen myöhäisestä maanmittarin merkistä, mutta koska piirroksen pinta oli syöpynyt niin paljon, että se pinnan koostumukseltaan sulautui ympäröivään kallioon, voisi tämä viitata myös varsin korkeaan ikään. Peter Holmbladin tiedonanto sähköpostitse 11.11.2008.

Västra Norrskär 6 (Taide)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Västra Nörrskärin korkeimmalla kohdalla, majakkarakennuksen edustalla, kalliopinnalla.
Paikalla on kolme erillistä kalliokaiverrusta; ajoitukseltaan ne ovat kuitenkin varsin nuoria. Kaiverrukset ovat seuraavat:
H LINDSTRÖM 19 2/IX 12
J STOLPE LOTS ÅR 1900
P WENDELN (hyvin epäselvä, kirjoitettu kaunokirjaimin)

Kasakhällorna (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Palvisin kylän lounaispuolella, Kasakhällorna –nimisellä laajalla kallioalueella, joka sijaitsee valtatie 8:n eteläpuolella. Matkaa valtatielle on vajaa kilometri. Alue on jylhää, harvahkoa mäntyä ja jäkälää kasvavaa kallioaluetta.
Kalliolla on kaksi ns. kivipöytää noin 10 metrin etäisyydellä toisistaan. Toisessa kivipöydässä on reilun parin metrin pituinen kivipaasi nostettu kolmen ”jalan” päälle; jalat on tehty muutamasta päällekkäin asetellusta kivestä. Toisessa ”kivipöydässä” nostaminen on ikään kuin jäänyt kesken, mutta sen alla on muutamia pienempiä kiviä. Näiden kahden lisäksi alueella saattaa olla samanlaisia rakennelmia useampiakin.
Kivipöytien funktio ei tarkastuksessa selvinnyt. Ne voivat olla rakennustarpeiksi varattuja kiviä, jotka on aikoinaan nostettu/kangettu kivijalkojen varaan odottamaan esimerkiksi talvikuljetusta reellä. Toisaalta tällaisia kivipöytiä tunnetaan myös pronssikautisten hautaröykkiöiden läheisyydestä. Kohteen löytäjä kutsuu niitä lapinpöydiksi ja katsoo, että ne voisivat liittyä saamelaiskulttuuriin ja jonkinlaiseen kultilliseen tarkoitukseen. Toisaalta kallioalueella on useammassa kohdassa siellä täällä selviä porausjälkiä, mikä kertoo siitä, että alueella on ollut jonkinlaista kallionlouhintaa varsin myöhäiselläkin ajalla.
Kivipöydistä noin 200 metriä luoteeseen on jyrkähkössä kalliorinteessä ”luola”, joka tarkastuksessa kuitenkin todettiin ihmisen tekemäksi. Luolan muodostamissa kivissä oli näkyvissä selviä porausjälkiä, ja näin ollen ”luola” on ainakin osittain syntynyt kalliota räjäytettäessä ihmisen toimesta.

Tiilitehtaanmäki 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tiilitehtaanmäen eteläosassa. Maapohja koostuu paksusta multakerroksesta kivikkoisen kallion päällä.
Kellarin koko on noin 6 m x 6 m. Syvyys on noin 1,5 m. Kellarin paksut vallit koostuvat kylmämuuratusta kivestä ja maasta. Vallin päällä kasvaa vanha koivu. Kellarin luoteispuolella noin 3 metrin päässä on 2 x 1 metrin kokoinen 0,5 m syvä kaivanto. Tiilitehtaanmäellä on sijainnut tiiliruukki sekä maatila/huvila. Alueella suoritetuista koepistoista ja kairauksista ei kuitenkaan tavattu tiiltä tai muuta ihmistoimintaan viittaavaa. Arkistolähteiden ja pintapoimintalöytöjen perusteella ruukki ja huvila ovat luultavimmin olleet toiminnassa jo 1700-luvulla.
Lisäksi Tiilitehtaanmäen alueella on kapeita ja osittain epämääräisiä kiviaitoja ja röykkiöitä. Aidat muodostavat suorakulmaisia laitumia tai sijaitsevat peltojen ja polkujen varsilla. Mäen eteläpuolella, joen rannassa on kalliossa kiinni paksu rautarengas (kiinnitysrengas). Mäen pohjoiskärjessä, joen rannassa on noin 50 metriä pitkä kivimuuri, joka todennäköisesti on joenrannan pengerrakennelmaa.

Pohjoislahti 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee vanhalla osittain umpeenkasvavalla laidunalueella. Pohjoisosassa on
heinäkasvillisuutta ja lehtipuita, eteläosassa kuusia ja sammalta. Maapohja on moreenia.
Kristiinankaupungin vanhojen laidunalueiden massiivista kiviaitaa. Aidan leveys on suurimmillaan noin 3 metriä ja korkeus yli 1 metriä, mutta aidan koko ja kunto vaihtelevat. Aitarakenteen yhteispituus on yli kilometrin. Kiviaita sijaitsee osittain yksityismaan puolella.
Hieno käyntikohde!

Nikkarinloukko 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Madesjoen pohjoisrannalla, loivasti etelälounaaseen viettävällä metsäisellä rinteellä, vanhoja rakennusten kivijalkoja, peltolohkoja, raivattuja alueita ja valtava röykkiö.
Kohde sijaitsee Nikkarin kaakkoisosassa, Madesjoen pohjoisrannalla, Tuominiementien pohjoispuolella, loivasti etelälounaaseen viettävässä rinteessä. Paikalla olevalla metsälohkolla kasvaa vanhaa, havupuuvaltaista metsää, jonka aluskasvillisuutena on sammalta ja varpukasveja. Osia alueesta on raivattu kivistä tasanteiksi, joilla vallitsee lehtomainen kasvillisuus.
Tuominiementien pohjoisreunalla olevalla rinteellä on useiden rakennusten kivijakoja, kiviaitaa, peltolohkoja ja raivattuja alueita. Rakennuksen jäännöksiltä n. 60 m itään on valtava röykkiö, jonka ympäristö on täysin kivistä raivattua tasannetta. Alue on kuulunut 1750-luvun kartan mukaan Lyyskilän Liukun tiluksiin ja sinne on perustettu Linnin torppa. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Maunulaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Ajoittamaton; Madesjoen pohjoisrannalla, kapealla harjanteella ja sen rinteellä, neljä kuoppaa, kolme latomusta ja röykkiö.
Kohde sijaitsee Nikkarin kaakkoisosassa, Madesjoen pohjoisrannalla, Tuominiementien pohjoispuolella, kapealla harjanteella ja sen loivasti lounaaseen laskeutuvalla rinteellä. Paikalla olevalla metsälohkolla kasvaa vanhaa, havupuuvaltaista metsää, jonka pohjakasvillisuutena on sammalta ja varpukasveja. Osia alueesta on raivattu kivistä tasanteiksi, joilla vallitsee lehtomainen kasvillisuus.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä kuusi röykkiötä tai latomusta. Inventoinnissa 2009 harjanteen laella ja etelä- ja lounaisrinteellä havaittiin latomuksia, röykkiö ja kuoppia. Alue on kuulunut 1750-luvun kartan mukaan Lyyskilän Liukun tiluksiin ja sinne on perustettu Linnin torppa. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Maunulaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Ajoittamaton; Nikkarin koillisosassa, tilustien päässä, harjanteella latomuksia.
Kohde sijaitsee Nikkarin kaakkoisosassa, Madesjoen pohjoisrannalla, Tuominiementien pohjoispuolella, lähes umpeenkasvaneen tien päässä. Paikalla olevalla metsälohkolla kasvaa melko nuorta istutusmetsää, jonka aluskasvillisuutena on heinää. Alue on äestetty melko voimakkaasti ennen taimikon istuttamista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 19 röykkiötä tai latomusta. Inventoinnissa 2009 harjanteen laella ja reunoilla havaittiin muutamia latomuksia, joista suuri osa on selvästi äestyksessä tuhoutunut. Alue on kuulunut 1750-luvun kartan mukaan Lyyskilän Liukun tiluksiin ja sinne on perustettu Linnin torppa. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Torstilaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Jaaksi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rautakalliontien ja Helaalannevan välisellä alueella, kivikkoisessa rinteessä ja harjanteilla, röykkiöitä.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella, , Viikilänperkoo-nimisen alueen länsipuolella. Paikalla on loivasti lounaaseen, kohti Helaalannevan pohjoisrantaa laskeutuva rinne, jossa on muutamia korkeampia harjanteita ja soistumia. Alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista istutusmetsää. Metsänpohja on kivistä, paikoin voimakkaasti äestettyä ja vaikeakulkuista. Aluskasvillisuutena on sammalta, heinää ja varpuja.
Alueella olevilla harjanteilla ja niiden rinteillä on muutamia röykkiöitä. Kyseessä saattavat olla samat röykkiöt, jotka Schvindt 1899 mainitsee olevan Jaaksien sarassa, ison linjan kohdalla (kiistanalainen Maalahden ja Laihian linja?), lähellä Jäkälänevaa. Kohde on melko epämääräinen ja hajanainen. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän Potkan, Panun ja Jaaksin tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Ratikylään. Tiedot inventoinnissa 2009 dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Hautainmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kahden suoalueen välisellä kannaksella, hiekkaisen harjanteen rinteessä, kaksi hyvin säilynyttä tervahautaa.
Kohde sijaitsee Laihian kaakkoisosassa, Ilmajoen ja Kurikan rajalla, Havinnevan ja Kuuttonevan välisellä kannaksella. Alueella on paikoin kallioisia saarekkeita, joille johtaa vanhoja, lähes umpeenkasvaneita metsäautoteitä. Alueen metsäpalstoilla kasvaa eri kasvatusvaiheessa olevaa havupuuvaltaista metsää. Usein paikoin soistuvan maaston aluskasvillisuutena on sammalta, varpuja ja jäkälää.
Hautainmaa-nimisen saarekkeen eteläpuolella olevalla kumpareella on kaksi tervahautaa. Tervahaudat on kaivettu harjanteen eteläosassa olevaan hiekkaiseen rinteeseen ja ne ovat melko hyvin säilyneitä. Tiedot haudoista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Ajoittamaton; Tuominiemen pihapiiristä ja lähiympäristöstä on 1899 ja 1952 inventoinneissa kartoitettu yhteensä 15 röykkiötä. Jäännöksistä suurin osa on ilmeisesti tuhoutunut maankäytön ja rakentamisen takia. Alue on kuulunut 1750-luvun kartan mukaan Lyyskilän tiluksiin, jonne on perustettu useita torppia. Tilukset on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Maunulaan. Kohteen rajaus perustuu näkyviin rakenteisiin.

Hopanluhta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Laihian lounaisosassa, lähellä Kurikan rajaa, hyvin säilynyt tervahauta metsämaastossa.
Kohde sijaitsee Laihian lounaisosassa, lähellä Kurikan rajaa, Vuodontieltä pohjoiseen, kuivatetun Tölmänjärven etelärannalla. Paikalla on muuten tasaisessa maastossa muutamia matalia mäenkumpareita, joissa on vanhan asutuksen jäännöksiä. Alueella kasvaa vanhaa, erinomaisesti hoidettua, havupuuvaltaista metsää. Aluskasvillisuutena on sammalta ja varpukasveja, raivatuilla aluilla vallitsee lehtomainen kasvillisuus.
Paikalla olevalla loivasti länteen viettävällä rinteellä on hyvin säilynyt tervahauta, joka on halkaisijaltaan 10-12 m ja syvyydeltään n. 130 cm. Haudan länsireunalla oleva ränni on pituudeltaan n. 8 m ja siinä on säilynyt puurakenteita.

Klapantontti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laihian eteläosassa, Halkivahan länsipuolella Palometsän alueella.
Tervahauta on tarkastettu vuoden 2009 inventoinnissa. Rakenne sijaitsee varttuneessa sekametsässä. Tarkemmat tiedot puuttuvat.
Vallin ympäröimä kuoppa erottuu selvästi Lidar-kuvassa, ränni epäselvempi ja mahdollisesti koilliseen. Valli mukaan luettuna rakenteen halkaisja on 15 m.

Högkärsfladan (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Högkärsfladanin ja Västergårdsfladanin väliin jäävän suoalueen keskellä sijaitsevalla pienellä metsäisellä kumpareella. Paikalla on n. 1,4 x 1,5 m kokoinen osittain sammalen peittämä rajakiveys. Rajamerkin luoteisosassa on lähellä nurkkaa pystykivi, johon on kaiverrettu numero 31. Kyseessä on todennäköisesti sama kohde, joka on ilmoitettu Raippaluodon osayleiskaavamuutoksessa hytinpohjaksi (kohde 171). Kohteen sijaintitiedot täsmäävät tähän melko hyvin. Inventoinnissa aluetta haravoitiin tarkasti, eikä paikalla havaittu mitään merkkejä majanpohjasta tai muista rakenteista.
Rajamerkki sijaitsee Norra Helsingbyn ja Södra Vallgrundin nykyisellä rajalla. Kiveys lienee melko nuori, joten kyseessä ei ole kiinteä muinaisjäännös.

Benvik (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kaskisten kaupungin pohjoispuolella, Benvikin lahden pohjukassa.
Paikalla on kivistä rakennettu, noin 80-100 metriä pitkä kalapato, jonka kauppaneuvos P. J. Bladh teetti 1700-1800 -lukujen vaihteessa (Bladh asettui Benvikin kartanoon vuonna 1784) lammen kevätkalastusta varten. Lammessa on tiettävästi ollut useampia patoja, mutta nykyisin niistä on ainoastaan kaksi enää näkyvissä (muut lienevät maa-aineksen peitossa tai tuhoutuneet). Näistä ulompi on säilynyt paremmin. Ks. lisätiedot.

Bådavägen (Hautapaikat)
Moderni; Paikka sijaitsee Uudenkaarlepyynjoen länsipuolella, Bådavägenin itäpuolella. Paikalle on vuonna 1918 haudattu 7-8 teloitettua venäläissotilasta/-vankia, todennäköisesti karkureita. Vainajien jäännökset on siirretty vuonna 1970 Uudenkaarlepyyn hautausmaalle, jonne on myös pystytetty muistomerkki, kreikkalaiskatolinen risti.
Kesällä 2010 paikalla tehtiin hakkuut ja alueelta nostettiin kannot; tarkoituksena oli raivata alue pelloksi. Maanmuokkauksen yhteydessä esiin tuli sotilasvaatteiden riekaleita, mm. sotilaspuvun kaulus, musta silkkinauha, jossa venäläistä kirjoitusta sekä 4 uniformun nappia. Nauha on kuulunut venäläisen merisotilaan myssyyn. Napeista kahdessa on kaksoiskotka, jonka kynsissä on ankkurit, kaksi muuta nappia ovat yksinkertaisia messinkinappeja.
Vuoden 1918 hautapaikat eivät toistaiseksi ole kiinteitä muinaisjäännöksiä, mutta niitä koskee hautarauha eli niitä ei saa kaivella ilman lupaa.

Kackursjön W (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Tiukan eteläpuolella sijaitsevan Kackursö -nimisen lammen länsipuolella, lammesta 170 metriä, voimajohtolinjan eteläreunalla, metsätieuran varressa. Paikalla on pieni hiilihaudan pohja. Pyöreä kuoppa, jossa vallit. Kuopan halkaisija on 3 metriä. Sisällä paksu nokimaakerros.

Leikkaan Annikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on kaksi talonpohjaa, joista toinen on ilmeinen asumuksen pohja ja toinen mahdollinen karjasuoja. Rakenteiden välistä kulkee metsätie, jolla saattaa olla ikää varsin paljonkin. Rakennusten kivijalat ovat paksun sammalpeitteen alla, ja metsätoimijoiden arvion mukaan rakenteiden päällä kasvava puusto on vähintään 120-vuotiasta. Oletetun asumuksen länsikulmassa on kiukaan paikka.

Myllykoski (1000017139) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Isonkyrön keskustasta noin 4,9 km länsiluoteeseen Ritaalasta Palhojaisten kylään johtavan Myllykosken sillan itäpuolella Ritaalankoskessa, joen etelärannan ja joen keskellä sijaitsevan saaren välissä. Myllykosken kohdalla on kolme isompaa saarta, isoja siirtolohkareita ja joen keskikohdalla on myös pieni kallio. Isoimpaan saareen on rakennettu laavu.
Padon jäänteitä on havaittavissa noin 10 metrin matkalla 5 metrin leveydellä. Padon
jäänteet ovat peräisin 1800-1900-luvulla paikalla toimineesta myllystä. Padon kohdalla esiintyy vaihtelevan kokoista kiveystä, isoimmat kivet ovat noin 1,5 m halkaisijoiltaan. Joitakin kiviä on liikuteltu lähihistoriassa. Padon pohjoispää on kokonaan hajonnut. Kosken kohdalla olleet muut padot ovat tuhoutuneet eikä myöskään 1700-luvulla tai paikalla myöhemmin sijainneista myllyistä löytynyt kiinteitä rakenteita. Joen etelärannalla oli joitakin irtonaisia kiilakiviä, jotka todennäköisesti ovat peräisin paikalla 1900-luvulla toimineesta myllystä.
Historiallinen tausta: Ritaalankoskessa (eli Palhojaisten tai Korvolankoskessa) on ollut myllytoimintaa 1900-luvun puolelle saakka, jolloin paikalla oli vielä toiminnassa neljä myllyä. Historiallisten karttojen perusteella Ritaalankoskessa on kuitenkin ollut ainakin yksi mylly toiminnassa jo 1700-luvulla.
Ehdotus suoja-alueeksi: 2 metriä padon reunoista.

Myllynranta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itärannalla Perttiläntien varrella joessa sijaitsevan pienen saaren ja jokirannan välissä.
Paikalla on lohkokivistä rakennettu ränni. Rakenteen perusteella se on peräisin 1900-luvulta. 1700-luvun mylly on sijainnut jonkin verran tästä etelään. Rännin kohdalla matalalla jokitörmällä sijaitsee rantasauna.
Historiallinen tausta: Vuodelta 1744 olevan maakirjakartan perusteella paikalla oli jo tuolloin toiminnassa mylly.
Ehdotus suoja-alueeksi: 2 metriä rakenteen reunoista.

Tuurala (1000017144) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tuuralan Kylätien varrella, välittömästi tien länsipuolella vastapäätä Tuuralan koulua.
Lohkokivestä kylmämuurattu hyväkuntoinen oviaukolla varustettu kehämuuri, jonka halkaisija on vajaat 10 metriä ja korkeus noin metri. Mahdollinen karjasuoja. Alue on nykyäänkin lammashaka.
Ehdotus suoja-alueeksi: 5 metriä rakenteen reunoista.

Wilpas (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Raippaluodosta länteen, Norrskäristä kaakkoon, Östra Norrskäristä etelään.
Pahoin hajonnut hylky, jonka osat ovat levinneet pieninä palasina laajalle alueelle. Höyrypannu on näkyvin hylyn osa.
Wilpas oli helsinkiläisen Wihuri-varustamon höyrylaiva, joka ajoi karille ja haaksirikkoutui 25.12.1939 paetessaan sukellusvenettä. Laivan jäätyä karille miehistö pelastautui laivaveneillä. Höyrylaiva Wilpas oli rakennettu 1909 Port Glasgowssa teräksestä, entinen nimi oli Orkney Coast. Pituus oli noin 66 metriä ja leveys noin 10 metriä. Upotessaan alus oli matkalla Malmöstä Vaasaan lastinaan vehnää. Päällikkönä oli turkulainen Ossi Barck. Vaasalainen sukellusseura Delfin ry löysi hylyn 1969. Hylky on harrastajasukeltajien yleisesti tuntema. Aivan ss Wilpaksen hylyn vieressä alle sadan metrin päässä on toinen hylky, Buitron-niminen alus, joka on peräisin 1800-luvulta. Näiden kahden hylyn jäänteet ovat osittain sekoittuneet toisiinsa, ei erotettavissa toisistaan.

Hilkka (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kaskisten Sälgrundin länsipuolella, pienen Lillsvarten-nimisen saaren itäpuolella.
Paikalla on koneella varustetun puurunkoisen purjealuksen hylky, joka on pahoin hajonnut. Löytöpaikalla on irrallisia rakenneosia, kuten pienempiä kyljenosia ja lautoja.
Vaasan merimuseon tiedon mukaan kyseessä on 1937 haaksirikkoutunut suomalainen kuunari Hilkka (suullinen tieto Unto Lintalalta). Carola Ålander-Sjöstrandin v. 2000 kokoaman haaksirikkoluettelon mukaan Hilkka oli matkalla Degerbystä Kaskisiin, kun se vahingossa purjehti liikaa pohjoiseen, joutui karille ja ankkurit laskettiin. Sälgrundin luotsit pelastivat aluksen miehistön. Pian myrskyksi yltynyt tuuli vaikeutti tilannetta ja ankkurikettingit pettivät. Alus alkoi ajelehtia Lillsvartenia kohti, juuttui karille, hajosi ja upposi. Haaksirikko tapahtui 20.11.1937.
Hylky on harrastajasukeltajien hyvin tuntema.

Shakespeare (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Norrskärin saariryhmän vesialueella Västra Norrskärin länsipuolella 8 - 10 metrin syvyydessä.
Kyseessä on rautarunkoisen purjelaivan hylky laajalle levinneenä sekavana kokonaisuutena. Oletetusta keulasta lähtevät ankkuriketjut, jotka päättyvät kahteen suureen ankkuriin. Mastojen ja muun takilan osia on havaittavissa, samoin peräsin.
Kolmimastoinen parkki Shakespeare oli rakennettu 1876 Liverpoolissa Englannissa. Laivan pituus oli 58 metriä, leveys 9,63 metriä ja syväys 5,78 metriä. Vuonna 1928 alus ostettiin Suomeen hankolaiselle varustajalle. Kun alus oli matkalla puutavaralastissa Piteåsta Lontooseen, se ajoi karille sakeassa sumussa Norrskärin luona lokakuussa 1930. Miehistö pelastui. Päällikkönä oli Andreas Donner. Haaksirikosta annettiin meriselitys Vaasassa.
Hylky on paikallisten sukeltajien tuntema.

Lågpelt (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla oleva kiviaitaus on ilmeisesti karjatarha avohakatussa mäenrinteessä. Pohjois- ja länsireunaa kohden rinne nousee ja maapohja tiivistyy. Itäreuna on ollut soista. Kosteikosta alkava pohjoissivun itäpää on huolellisesti ladottua leveää kiviaitaa, joka länteen mennessä vaihtuu kivi kiven päälle nostetuksi karja-aidoille tyypilliseksi kapeaksi aidaksi. Itäsivu on romahtanut ja sen maapohja on soinen. Eteläsivu on epämääräinen, mutta kivistä kasattu. Itä- ja eteläsivun kulmaan on nosteltu ojituksessa uusia kiviä. Länsisivulla kiviaidassa on portti, jonka muodostavat kaksi kiintokiveä.
Tarkastuksessa 2004 mukana olleen Erik Svensin mukaan isovihan aikana karja piilotettiin metsään. Vain 200 metrin päässä on kiviuuni, joka voi liittyä aitaukseen (PMA 9811. Karttalehti: 1333 06 C MULLO Sijainti: x=7004 390, y=1559 268, z=23). Kyseessä on todennäköisesti karja-aitaus, joka mäenrinteen ja suon täydentämänä on pitänyt karjan aloillaan ja näkymättömissä kylältä päin saavuttaessa.

Bredhällan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Luodon vesistöalueen lounaisosassa n. 1,5 km Pietarsaaren rajasta pohjoiseen.
Bredhällan on n. 300 m pitkä kallioluoto, jonka kaakkois-etelä rantakaista on kivikkoista. Kohde sijaitsee luodon pohjoisrannalla n. 30 m saaren kärjessä olevasta linjamerkistä kaakkoon.
Matalassa kalliosyvennyksessä on n. 3,5 x 2,5 m laaja ja enimmillään n. 0,5 m korkea röykkiö, joka koostuu rapautuneista ja halkeilleista keskimäärin n. 15-20 cm halkaisijoiltaan olevista kivistä. Kivien pinnassa kasvaa ruskeaa jäkälää. Paikalla on ollut majakka, johon röykkiö ilmeisesti liittyy. Kyseessä on alle
sata vuotta vanha rakenne.

Kalvholmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Eugmon saaren etelärannalla n. 1,5 km Gertrudsin sillasta itään, Kalvholmenin
länsirannalla matalan rinteen reunalla. Maasto on kivikkoista, puusto on varttunutta kuusimetsää. tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, halssi suuntautuu lounaaseen. Hyvin säilynyt kohde lähiympäristöineen.

Härkäsaari (399010091) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Laihian Jokiperällä, Ilmajoen rajalta n. 300 m, laajojen suoalueiden ympäröimällä saarekkeella. Härkäsaaren eteläreunalla on pitkänomainen kivilatomus, jota on tutkittu koekaivauksin vuonna 1988. Tutkimusten perusteella kivirakenteen rakentaminen vaikutti keskenjääneeltä ja se tulkittiin lähinnä historiallisen ajan asutukseen ja pitäjän takamaiden pienen viljelyalueen raivaukseen liittyväksi rakennelmaksi.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2011. Saarekkeen eteläreunalta, mineraalimaalta tavattiin suorakulmainen, matala kivilatomus, jonka keskiosaa oli voimakkaasti kaiveltu. Kiviä oli kasattu latomuksen päälle. Latomuksesta n. 70 m koilliseen oli noi metrin halkaisijaltaan oleva ja 40-50 cm syvä kuoppa. Molemmat jäännökset liittynevät historialliseen toimintaan suosaarekkeella.

Teerivuori 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Teerivuorentien ja Untamonloukon välisessä metsämaastossa, nuoressa havupuuvaltaisessa taimikossa selkeä tervahauta. Halkaisija noin 12 m ja syvyys noin 150 cm. Pohjalla kuoppa, jossa erottuu lahoavia puurakenteita. Ränni haudan lounaisreunalla ja ympärillä noin 2 m leveät selkeät vallit. Kohde löytyi ilmalaserkeilausanalyysin (LiDAR) avulla.

Ervinginmäki/Loukasmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Kopiston vuoden 1953 inventoinnissa havaitsemia röykkiöitä ei havaittu. Kopisto itsekin toteaa raportissaan "Koko Ervingin mäki on kivikkoista, ja on hyvin vaikeata todeta mitään selviä roukkioita, ne ovat niin pahasti hävitettyjä."
Alueella on kuitenkin kaksi kiviaitaa, jotka on syytä pitää suojelukohteina. Eteläisempi aidoista on Tuomiston tilan rakennusten länsipuolella. Aita kulkee rinteen reunaa itä-länsi -suuntaisesti, parikymmentä metriä pellosta ja 2-3- metriä sitä ylempänä. Aita on kasattu louhikkoiseen maastoon, se on noin 100 metriä pitkä ja yleensä vain parin kiven korkuinen ja levyinen, mutta käytetyt kivet ovat suurehkoja, halkaisijaltaan 50-100 cm. Aitaa on kasattu yleensä isojen siirtolohkareiden väliin täyttämään niiden väliset aukot.
Noin 150 metriä koilliseen on toinen aita, joka on tehty vielä massiivisemmista kivistä kuin edellinen, noudattaen samaa periaatetta. Aita kulkee Muurimäen ja sen lounaispuolella olevalla kumpareella, niiden länsiosassa rinteessä, noin 240 metrin matkan. Sen katkovat vain kaksi peltotietä, joiden kohdalta lohkareet on siirretty sivuun.
Molempien aitojen kohdalla niiden yläpuolinen maasto on kivikkoista ja lohkareista eikä siellä näy raivattuja alueita. Aidat ovat myös ylhäällä rinteessä, joten niiden kivet eivät ole peräisin alempana olevien peltojen raivauksesta. Ikä on myös tuntematon, Tuomiston tilan isännän mukaan niiden tekijästä, tekoajasta tai käyttötarkoituksesta ei ollut tietoa hänen isälläänkään, mikä viittaa siihen, että ne ovat peräisin aikaisintaan 1800-luvulta ja ne voivat olla huomattavasti vanhempiakin rakenteita. Käyttötarkoituksen suhteen tulee ensimmäisenä mieleen karja-aita, joka on rakennettu rinteen yläosaan eristämään tasaisempi yläalue hakamaaksi. Todennäköisesti kyse on historiallisen ajan kohteesta.
Kohde on rajattu näkyvien rakenteiden perusteella.
Aiempi kohdekuvaus ks. seuranta.

Äbbskäret 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning sijaitsee tasaisessa, varpuja ja lehtipuita kasvavassa, melko tasaisessa
maastossa. Kohteen eteläpuolella maasto laskee kohti entistä merenlahtea.
Siirtolohkareen lounaiskylkeen on rakennettu puolikaaren muotoinen tomtning-jäännös. Kylmämuuratussa seinämässä on kulkuaukko lounaaseen. Siirtolohkare muodostaa lippamaisen katoksen, joka kattaa osittain pohja-alan. Rakenteen ulkomitta on kaakkois-luoteissuunnassa 4.4 m. Sisämitat ovat 2.7 m x 2.4 m. Kulkuaukon leveys on 0.3 m. Muurin paksuus on 0.5-1.1 m.

Äbbskäret 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning sijaitsee vanhan rantakivikon pohjoisreunassa. Kohteessa kasvaa mustikkaa ja katajaa ja sen ympärillä kanervaa, variksenmarjaa ja pihlajia.
Puolikaaren muotoinen tomtningjäännös on rakennettu 2.5 m korkean siirtolohkareen länsikylkeen. Seinämät on kylmämuurattu pyöristyneistä kivistä. Rekenteessa ei ole selvää kulkuaukkoa.
Rakenteen ulkomitta on etelä-pohjoissuunnassa 4.3 m. Sisämitat ovat 2.6 m x 2.1 m. Muurin korkeus 0.4-0.8 m ja paksuus 0.8-0.9 m. Tomtning-jäännöksen eteläpuolella on heti seinän takana pieni kivimuuri, joka yhdessä siirtolohkareen kanssa rajaa pienen alueen. Tästä muutama metri etelään on louhikkoisessa jyrkänteessä ura, joka muistuttaa hieman veneenvetopaikkaa.
Sijaitsee Merenkurkun maailmanperintöalueella.

Äbbskäret (Kivirakenteet)
Moderni; Muistomerkki sijaitsee varpukasveja ja sammalia kasvavalla kuivalla tasaisella alueella. Se on Valassaarilla maaliskuussa 1809 kaatuneiden venäläisten sotilaiden
hautamuistomerkki. Puolipallon muotoinen kivikummeli, jonka huipulla pystypaasi.
Seppo Laurellin teoksessa "Suomen majakat" (Merenkulkulaitos, 1999)
muistomerkistä kerrotaan seuraavaa: "Sodan lopulla maaliskuussa 1809 venäläinen
kenraali Barclay de Tolly marssitti 3700-päisen sotajoukon yli jäätyneen
Merenkurkun valtaamaan Uumajaa. Jääkenttien ylitystä vaikeuttivat railot ja ahtojääröykkiöt. Joukot pääsivät vastoinkäymisistä
huolimatta perille ja pitivät Uumajaa hallussaan viikon päivät. Sekä meno- että
paluumatkalla ne viettivät yön Valassaarilla paljon taivaan alla. Saarille jäi
nelisensataa vainajaa. Vielä toistasataa vuotta myöhemmin saaren risukoista ja
pensaista löytyi de Tollyn hautaamattomien sotilaiden luita. Vihdoin 1930-luvun puolivälissä luut kerättiin joukkohautaan ja sen merkiksi koottiin talkoilla nykyinen
kivikummeli.

Äbbskäret 17 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella lähellä rantaa.
Siirtolohkareen kupeeseen on rakennettu pienikokoinen suojarakenne, joka aukeaa
etelään. Siirtolohkare muodostaa rakenteen pohjoisseinän ja siihen liittyy kaksi erillistä kylmämuuria. Kylmämuurit koostuvat kivistä ja lohkareista. Ulkomitta on etelä-länsi-suunnassa 3.4 m. Seinien paksuus 0.9-1.2 m ja korkeus 0.9 m. Suuaukon leveys 0.5 m.

Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella lahdenpoukamaan viettävällä rinteellä.
Jäännös on rakennettu täyttämällä neljän siirtolohkareen välit pyöristyneillä ja särmikkäillä kivillä. Kulkuaukko on länteen. Sisämitat ovat noin 2 m x 2.5 m. Muurin korkeus on 0.7 m ja siirtolohkareen suurin korkeus
päällä olevine kivineen 1.1 m.

Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella lahdenpoukamaan viettävällä rinteellä.
Louhikkoisen rantaterassin rinteeseen on raivattu kuoppa. Kuopan 1.4 m:n
korkuisena koillisseinämänä on siirtolohkare, jonka alareunassa erottuu lämpölaajenemisvaurioita.
Sisämitat ovat 1.8 m x 1.2 m.

Äbbskäret 5-6 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännökset sijaitsee kivikkoisella varpunummella lahdenpoukamaan viettävällä rinteellä.
Kohteessa on louhikkoisen rantaterassin rinteeseen kaivettu kuoppa,
jota ympäröi puolikaaren muotoinen kylmämuurattu seinämä pyöristyneistä tasakokoisista kivistä. Pohja on louhikkoinen, katajan peittämä ja rantaan päin kalteva. Kulkuaukko on etelään. Sisämitat 2.2 m x 1.9 m. Muurin korkeus 0.7-1.0 m. Lounaisreunassa on siirtolohkare, johon rajautuu toinen tomtning-jäännös Äbbskäret 6. Se on kaivettu louhikkoisen rantaterassin rinteeseen. Kulkuaukko avautuu etelään. Pohjoisreunassa on siirtolohkare, johon rajautuu tomtning-jäännös Äbbskäret 5. Länsiseinässä on lieden tapainen rakenne. Sisämitat 1.6 m x 1.5 m. Muurin korkeus 1.1 m. Pohja louhikkoinen ja rannan suuntaan kalteva.

Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella lahdenpoukamaan viettävällä rinteellä.
Kohteessa on louhikkoisen rantaterassin rinteeseen raivattu kuoppa, jonka etelä-, itä- ja pohjoisseinämät muodostuvat siirtolohkareista ja länsiseinämä toistensa päälle nostetuista kivistä. Pohja on louhikkoinen ja etelään kalteva. Rakenteessa ei ole varsinaista kulkuaukkoa. Sisämitat ovat 1.5 m x 1.1 m.

Historiallinen; Tomtning-jäännös on kivikkoisella varpunummella lahdenpoukamaan viettävällä rinteellä.
Jäännös on kolmen siirtolohkareen viereen rantaterassiin raivattu kuoppa,
joka muodostaa puolikaaren muotoisen suojan. Siirtolohkareet sijaitsevat pohjois-, koillis- ja itäseinillä. Länsiseinä muodostuu kivivallista, eteläseinämä on epämääräinen. Sisämitat ovat 3.2 m x 2.8 m. Pohja on melko tasainen ja hieman rantaan kalteva. Rakenteen sisällä kasvaa pihlaja.

Mänty-Kaitaja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kunnan luoteisosassa, Mullolan kyläryhmästä runsas 1 km itään, Kaitajanojan/Mullosbäckenin pohjoispuolella. Aiempien tietojen mukaan "metsäsaarekkeessa, pohjois-eteläsuuntaisen pitkän viljelyaukean länsireunalla on kolme kiviröykkiötä. Röykkiöiden koot ovat 11 x 7 m, 12 x 7 m ja 11 x 7,5 m. Ei tutkittu."
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Röykkiöiden todettiin olevan todennäköisesti raivausröykkiöitä, joiden kivet ovat peräisin viereisiltä pelloilta. Tähän viittaa myös röykkiöiden melko alhainen sijainti, 12 metriä merenpinnan yläpuolella. Röykkiöt ovat melko epämääräisiä kooltaan ja sijaitsevat noin 70 metrin matkalla pellon laidalla tai sen tuntumassa.

Långgrynnan 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Veneenvetopaikka sijaitsee kivikkoisella ja heinikkoisella saarella.
Kysymyksessä on viisi veneen maihinvetouraa. Mitat itäisimmästä läntisimpään - pituus yläosasta nykyiseen rantaan ja leveys: 1) 8,5 m ja 1,3 m 2) 8,3 m ja 1,6 m 3) 9 m ja 2,8 m 4) 9,5 m ja 2,1 m 5) 8 m ja 2,3 m.
Kohde kuuluu Merenkurkun maailmanperintöalueeseen.

Långgrynnan 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Verkkotarhat sijaitsevat kivikkoisella ja heinikkoisella pienellä saarella.
Paikalla on kaksi vierekkäistä itä-länsi-suuntaista kivikasariviä, molemmissa 5 kivikasaa. Kivikasojen halkaisijat ovat 0.9-1.8 m. Pohjoisemman rivin pituus on 16.0 m ja eteläisemmän 15.9 m. Rivien etäisyys toisistaan röykkiöiden ulkoreunasta mitattuna on 8.8 m. Maassa erottuu jäännöksiä röykkiöiden avulla tuetuista pystypaaluista.

Långgrynnan 3 Danjels bast (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan raunio sijaitsee kivikkoisella ja heinittyneellä pienellä saarella. Siinä on jykevät, pyöristyneet, osaksi lohkotut perustuskivet.
Rakennus on ollut hirsistä salvottu, piiluttujen hirsien paksuus on 12 cm.
Liesi on saunan koillisnurkassa: kaksi suorakulmaiseksi lohkottua graniittilohkaretta, jotka on kiinnitetty toisiinsa taotulla sideraudalla. Pohja on täytetty luonnonkivillä. Hormi on ollut rakennettu tiilistä, joita vielä jonkin verran jäljellä.
Kohde kuuluu Merenkurkun maailmanperintöalueeseen.

Långgrynnan 4 Päråosch bast (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalasauna on sijainnut kivikkoisella pienellä saarella.
Maastossa ei näkyviä rakenteita kalasaunasta. Määritetty Marita Westergårdin tietojen perusteella.
Kalasauna Päråosch bast (Westergård 102) siirrettiin saarelle vuonna 1920, mutta oli jo tuolloin huonossa kunnossa (Westergård 2009: 60).
Koska paikka on hyvin matala, kalasaunan jäännökset ovat saattaneet jäädä ahtojäiden hajottamiksi.
Kohde kuuluu Merenkurkun maailmanperintöalueeseen.

Prostbådan 3 (Taide)
Moderni; Kohde sijaitsee kivikkoisessa niemenkärjessä.
Kysymyksessä on kenttälabyrintti, jossa on kulkuaukko kaakossa. Pohjakaava näyttäisi olevan muunnelma ns. Itämeren tyypin labyrintista, jossa käytävä kulkee keskustaan ja takaisin ulos. Kivet ovat lähes pelkästään pyöristyneitä, tasakokoisia. Käytävän leveys on noin 20 cm, vaihtelee kuitenkin välillä 15-40 cm. Eniten vierekkäisiä käytäviä on labyrintin luoteispuolella, jossa niitä on 12. Labyrintin luoteisosassa sen sisäpuolella on myös iso siirtolohkare, jonka ympäri 4 käytävää tekee mutkan. Labyrintin ulkomitat ovat itä-länsi-suunnassa 16,1 m ja etelä-pohjois-suunnassa 15,8 m.
Kohteen rakentamisvuosi on joko 1902 tai 1903 ja rakentajan nimi on tiedossa arkistolähteiden mukaan.

Prostbådan 5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasauna on sijainnut kivikkoisessa niemenkärjessä.
Maastossa ei näkyviä rakenteita kalasaunasta. Paikalla on maakumpu, jossa on tiilenpalasia. Kyseessä on todennäköisesti kalasaunan tulisija.
Kalasauna on merkitty vuosien 1845 ja 1850 isojakokarttoihin.

Prostbådan 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Verkkotarha sijaitsee kivikkoisessa niemenkärjessä.
Paikalla on kaksi itä-länsi-suuntaista riviä kivikasoja. Molemmissa on ollut ilmeisesti 5 kasaa, mutta eteläisemmän rivin itäosa on hajonnut. Pohjoisemman rivin pituus 20,3 m ja eteläisemmän 9,6 m. Rivien etäisyys
toisistaan kasojen ulkoreunasta mitattuna on 9,4 m. Kasojen halkaisijat 1,0-1,3 m.
Kysymyksessä on verkkotarha, nuotan kuivaukseen tarkoitettu hjälla.

Prostbådan 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Louhikkoisessaa kanervikossa rannan tuntumassa on kaksi yhdensuuntaista itä-länsi-suuntaista riviä kivikasoja, molemmissa 3 röykkiötä. Kivikasojen
halkaisijat ovat noin 1,5 m. Pohjoisemman rivin pituus 8,7m ja eteläisemmän 9,0
m. Rivien etäisyys toisistaan röykkiöiden ulkoreunasta mitattuna 7,7 m. Vieressä on
samankaltainen rakennelma, jonka Björkö fornminnesförening on rakentanut ennen
vuotta 1994.
Kysymyksessä on verkkotarha, hjälla.
Sijaitsee Merenkurkun maailmanperintökohteella.

Prostbådan 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Veneenvetopaikka sijaitsee louhikkoista saaren rannassa.
Kysymyksessä on 3-4 tasaiseksi raivattua uraa kohtisuorasti rannasta ylös. Niiden välissä on lohkareiset vallit, enimmäkseen pyöristyneitä lohkareita. Urat ovat suunnilleen tasaisin välimatkoin.

Ajoittamaton; Veneenvetopaikka sijaitsee lohkareisella rantaterassilla.
Kysymyksessä o rantaterassiin kaivettu lounais-koillis-suuntainen tasoitettu ala, jonka pituus on 5 m ja leveys 1 m. Ympärillä paljon pieniä kiviä, jotka ehkä urasta poistettuja.

Prostbådan 7 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan jäännökset sijaitsevat saaren rannassa.
Kivijalan kivet ovat pyöristyneitä ja tasakokoisia. Kivijalan ulkomitat ovat länsiseinä 4,1 m, eteläseinä 7,3 m, itäseinä 4,5 m ja pohjoisseinä 7,3 m. Tulisija ollut rakennuksen pohjoisseinää vasten, keskellä seinää, suuaukko
itään. Tämän perusteella saunassa on mahdollisesti ollut kaksi huonetta. Pohjoisseinän puolella liedessä on ollut tiilinen muuri. Suoraan kalasaunasta alas rantaan erottuu tasoitettu kivinen rantaterassi noin 1 m nykyisen vedenpinnan yläpuolella. Saunasta etelään 5 m on kiilaamalla lohkaistu graniittilohkare, jossa tasainen yläpinta. Se on mahdollisesti tähystyspaikka merelle.

Jussgrund 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Verkkotarha (gist) sijaitsee louhikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on itä-länsi-suuntainen 31 m pitkä kuuden kivikasan rivi. Lisäksi alueella on yksi kivikasa, joka ei ole linjassa muiden kanssa. Kivikasat sijaitsevat suunnilleen tasavälein. Kivikasojen halkaisijat ovat noin 1-1,5 m.

Jussgrund 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tähystyspaikka sijaitsee louhikkoisella varpunummella, lähellä rantaa.
Kysymyksessä on laakea, yläpinnaltaan tasainen lohkare. Lohkare on
tuettu eri kokoisilla kivillä siten, että sen yläpinta on vaakasuorassa. Kivi on kuitenkin tällä hetkellä epävakaa ja keinuu pienen kiven varassa. Yläpinnalla on matala uurre. Kaiverruksen alkuosa on todennäköisesti nimi "Julström", jonka jälkeen vuosiluku 1888. Tekstin alapuolelle on kaiverrettu ruusuke.

Jussgrund 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasauna sijaitsee kivikkoisella varpunummella rannan tuntumassa.
Kysymyksessä on jykevä pääilmansuuntien mukainen kivijalka louhikkoisella rantaterassilla. Kivijalka on kuorimuuri, jossa ulkokuorten väli on
täytetty pienemmillä kivillä. Muurin paksuus on 1,2 m. Kivijalan korkeus 0,5 m. Kivijalan keskellä on kuoppa. Kuopan syvyys on 0.9 m ja sen pohjalla on irtolohkareita ja punatiilenpaloja.
Tulisija, josta on näkyvissä yksi lohkottu peruskivi, sijaitsee rakennuksen koillis-nurkassa. Lieden sisäpuolella näkyy katajan peitossa kasa luonnonkiviä. Saunan itäpuolella 10 m:n päässä on kiviröykkiö.

Messviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasassa Vaskiluodon eteläpuolella Öjenin pohjoisosan itäreunassa olevassa Messviken -lahdessa pienen saaren itäpuolella matalassa vedessä.
Paikalla on suorakaiteinen ihmisen tekemä luode-kaakko-suunnassa oleva rakennelma, joka on alunperin havaittu lentokoneesta käsin. Rakennelma näkyy ilmakuvissa. Rakennelman päämitat ovat 13 x 4,7 metriä. Rakenteessa on sekä pyöröhirsiä että 25 x 25 cm:n vahvuisia veistettyjä hirsiä. Rakennelman luoteen puoleinen pääty, joka on noin 40 cm:n syvyisessä vedessä, on paremmassa kunnossa kuin kaakkoispääty, joka on 1,5 metrin syvyisessä vedessä. Hirret muodostavat kehikon, jonka sisällä on 30 - 50 cm halkaisijaltaan olevia luonnonkiviä. Kehikkoa on vahvistettu 2,4 metrin välein olevilla poikkihirsillä. Kiviä on vierinyt myös hirsikehikon ulkopuolelle. Kehikossa on päällekkäin kolme hirsikertaa. Kaakkoispäädyn ympärille on levinnyt hirsiä noin 7 metrin päähän rakennelmasta.
Kohteen ajoituksesta ja käyttötarkoituksesta ei ole varmaa tietoa. Rakennelma voi olla laiturinperustus. Pohjanmaan museon saaman muistitiedon mukaan rakennelma on ollut paikalla ainakin 1960-luvulta lähtien. Messviken -lahden ympäristössä on ollut kesäasutusta 1800-luvun loppupuolelta lähtien. Hirsirakennelman läheisellä saarella on kesämökki, jota ei ole aktiivisesti käytetty ilmeisesti ainakaan 1990-luvun puolivälin jälkeen. Rakennelman sisältä tiedetään otetun kiviä mökkirannan koristeeksi. Vuosien 1856, 1808 ja 1762 karttojen perusteella tiedetään, että varsinaista satamaa kohteen sijaintipaikalla ei ole ollut. Vaasalaisen kotiseutututkijan oletus on, että Vaskiluodon satamassa on jossain vaiheessa ollut rakenteilla laituri, jonka on ollut tarkoitus kevään tullessa jäiden sulamisen yhteydessä painua paikalleen pohjaan, mutta irronnut jäälautta onkin kuljettanut rakennelman toisaalle.

Jussgrund 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee louhikkoisella varpunummella, lähellä rantaa.
Kysymyksessä on kolme eri korkeuksilla olevaa terassia, jotka on raivattu ja louhikkoon siten, että on muodostunut pienistä kivistä koostuva tasoitettu pinta. Keskimmäinen terassi on turpeen peittämä ja sen länsipäässä on
pyöristynyt laakakivi, jonka vieressä maassa on tiilenpaloja. Kysymyksessä saattaa ollarakennuksen jäännös. Alin terassi on hieman rantaan kalteva. Rakenne voisi olla rantaan rakennettu laituriterassi, joka on helpottanut lastausta ja purkamista veneestä.
Maankohoamisen johdosta terassi on rakennettu uudelleen kolmeen kertaan.

Jussgrund 5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan paikka on sijainnut kivisellä varpunummella rannan tuntumassa.
Maastossa ei enää vuonna 2012 todettu näkyviä jäännöksiä kalasaunasta. Paikka on määritetty likimääräisesti Westergårdin ja Britwinin (2009, kohde 96) aineiston perusteella.
Paikka kuuluu Merenkurkun maailmanperintöalueeseen.

Jussgrund 6 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasauna on sijainnut kivisellä varpunummella rannan tuntumassa.
Maastossa ei enää vuonna 2012 ollut näkyviä jäännöksiä kalasaunasta. Paikka on määritetty likimääräisesti Westergårdin ja Britwinin (2009) aineiston perusteella.
Paikka kuuluu Merenkurkun maailmanperintöalueeseen.

Nordenstören 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasauna on sijainnut kivikkoisella varpunummella, lähellä rantaa.
Maastossa ei enää vuonna 2012 näkyviä jäännöksiä kalasaunasta. Paikka on määritetty likimääräisesti Westergårdin ja Britwinin (2009) aineiston perusteella.
Westergårdin ja Britwinin (2009, kohde 91) mukaan kalasaunan perustukset olisivat vielä näkyvissä Norderstörenin pohjoisrannalla. Suullisen perimätiedon mukaan
Erik Olofssonilla oli kalasauna tällä paikalla. Paikka on johdettu sillä perusteella,
että vuonna 1990 löydettiin rantavyöhykkeessä oleva kivi, jonka pinnassa oli mm.
vuosiluku 1855 ja nimikirjaimet E.O., mahdollisesti Erik Olofssonin. Kiveä ei löydetty,
vaikka rantavyöhykkeessä etsiskeltiin.

Norderstören 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Linjamerkki sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Siirtolohkareen päälle rakennettu kivikasa, joka koostuu enimmäkseen pyöristyneistä kivistä ja lohkareista. Läpimitta länsi-itäsuunnassa 3.0 m ja pohjois-eteläsuunnassa 3.0 m. Korkeus on ainakin 1.4 m. Keskellä on pystyssä oleva betoniin valettu ratakisko, joka on katkaistu polttoleikkaamalla.
Ratakiskon varassa on ollut jokin linjamerkki, luultavasti linjataulu.
Kysymyksessä voisi olla alempi linjataulu, joka on ohjannut aluksia lännestä päin Norderstörs sundiin.

Norderstören 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tulisija sijaitsee kivikkoisella varpunummella, lähellä rantaa.
Kysymyksessä on kolmen siirtolohkareen muodostama onkalo, jonka seinämien pinnoissa erottuu lämpölaajenemisvaurioita. Uunin suuaukko avautuu etelään rantaan kohti. Tulipesän pohja 0,7 m x 0,8 m, korkeus on 0.8 m. Pohjoisseinämän rakoja on tiivistetty pienillä kivillä.
Lohkareet ovat niin suuria ettei uunia mahdollisesti ole rakennettu siirtämällä
lohkareita, vaan on käytetty hyväksi luonnollista sattumalta syntynyttä onkaloa tai
kaivettu tyhjäksi juomumoreenin rinteessä oleva lohkareiden välissä oleva tila.

Norderstören 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivisellä varpunummella, lähellä rantaa.
Siirtolohkareen viereen on tehty jykevärakenteinen tomtning-jäännös rantaan kallistuvassa rinteessä. Itäseinä muodostuu paksusta kuorimuurista, muut seinät ovat yksinkertaisempia kylmämuureja. Kivet ovat enimmäkseen pyöristyneitä ja lohkareita. Siirtolohkareen kyljessä rakennuksen pohjoisseinämässä olevassa onkalossa on lämpölaajenemisvaurioita. Rakenteen ulkomitat ovat itä-länsi-suunnassa 5,9 m ja etelä-pohjois-suunnassa 4,8 m.
Sijaitsee Merenkurkun maailmanperintöalueeslla.

Norderstören 5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning sijaitsee kivikkoisella varpunummella, lähellä rantaa.
Kolmen siirtolohkareen väliin on rakennettu tomtning-jäännös. Itäseinä muodostuu 0,9 m korkeasta yksittäisestä siirtolohkareesta. Kulkuaukko on eteläpuolella. Sisämitat ovat etelä-pohjoissuunnassa 1,7 m ja itä-länsisuunnassa 1,0-1,2 m. Lattiataso on osaksi kivien peitossa. Siirtolohkareiden välissä olevia aukkoja on täytetty pienehköillä kivillä.

Norderstören 6 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee kivisellä varpunummella, lähellä rantaa.
Siirtolohkareen päälle on rakennettu kivikasa. Sen mitat ovat itä-länsisuunnassa 2,8 m ja etelä-pohjoissuunnassa 1,3 m. Korkeus on 0,4 m. Röykkiön kivet ovat enimmäkseen pyöristyneitä kiviä.

Norderstören 7 (Asuinpaikat)
Moderni; Tomtning-jäännös sijaitsee kivisellä varpunummella, lähellä rantaa.
Kahden siirtolohkareen väliin on rakennettu tomtning-jäännös. Pohjoisseinän muodostaa 2 m korkea siirtolohkare, jonka alaosassa erottuu lämpölaajenemisvaurioita. Vaurioita on myös pienemmissä kivissä. Itä- ja länsi-seinämät muodostuvat melkein pelkästään pyöristyneistä
kivistä ja lohkareista. Lisäksi länsiseinässä on kaksi isompaa maalohkaretta.
Toinen iso siirtolohkare on etelän puolella, mutta muuten eteläseinä on auki. Ilmeisesti itäseinä on romahtanut. Keskellä on paljon kiviä.

Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on pyöreä, selvästi erottuva rakenne. Ulkomitat ovat pohjois-etelä-suunnassa 6,3 m ja itä-länsisuunnassa 6,1m. Korkeus on 0,4 m. Tehty melkein
pelkästään pyöristyneitä kiviä ja lohkareita. Kaakon puolella on mahdollisesti
noin 0,3 m:n kulkuaukko. Tasainen lattiataso.

Norderstören 9 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Linjamerkki sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on kartiomainen kivikummeli, joka koostuu suurikokoisista pyöristyneistä lohkareista. Halkaisija on 4,6 m. Korkeus on 1,7 m. Keskellä jäännökset betoniin valetusta pystysuorasta ratakiskosta, joka on katkaistu polttoleikkaamalla.
Rakenne on tulkittu ylemmän linjataulun jalustaksi, joka kuuluu yhteen alemman linjataulun kanssa (Norderstören 2, muinaisjäännösrekisterissä numerolla 1000022613).

Norderstören 10 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiviuuni sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Laakean siirtolohkareen päälle on rakennettu tulisija pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä ja lohkareista. Uunin pituus 2,1m ja leveys 1,5 m. Lohkareen päällä
olevan kivikerroksen korkeus on 0,6 m. Suuaukko on kaakkoon. Tulipesän syvyys 0,9 m ja leveys 0,4-0,5 m. Lämpölaajenemisvaurioita on tulipesän seinämissä. Tulisijassa on myös nokisia kiviä. Kaakon puolella on pudonneita palaneita lohkareita, jotka mahdollisesti ovat muodostaneet tulisijan katteen.

Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella rannan läheisyydessä.
Kysymyksessä on pyöristyneistä kivistä ja lohkareista kasattu pyöreä tomtning-jäännös, jonka ulkohalkaisija on 3,5 m. Kylmämuurin korkeus on 1,2 m. Pohjoisseinässä on kulkuaukko.

Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on soikea tomtning-jäännös louhikossa. Pituus on 4,2 m. Leveys on 2,8 m, korkeus on 0,7 m. Lohkareet ovat enimmäkseen pyöristyneitä. Luoteisseinässä on 0,6 m leveä kulkuaukko. Pohja on kivikkoinen ja epätasainen.

Historiallinen; Kalasaunan jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on suorakulmainen L-kirjaimen muotoinen kylmämuuri louhikossa. Eteläseinän pituus 2,5 m. Itäseinä on 3,8 m. Eteläseinän rannan puolella on huuhtoutunutta rantakivikkoa. Rakennuksen kivet ovat melko pyöristyneitä. Paikka on määritetty Westergårdin ja Britwinin (2009) kartan perusteella.
Heidän mukaansa kalasaunasta olisi näkyvissä perusta ja tiiliä vuonna 2009.

Björnhällan 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on kaksiosainen tomtning-jäännös lohkareisella rantaterassilla. Se on kasattu enimmäkseen pyöristyneistä tasakokoisista lohkareista. Kaakkoisseinä koostuu suurten siirtolohkareiden päälle nostetuista
yksittäisistä lohkareista. Kahta osastoa erottaa kaakkois-luoteis-suuntainen väliseinä.
Koko sisäpuoli on katajien peitossa ja rakenteet ovat vaikeasti erotettavissa. Luoteinen osasto riittävän iso nukkumiseen, kaakon puolella oleva osasto pienempi, mahdollisesti varasto.

Tuorelaskatan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Verkkotarhan jäännökset sijaitsevat louhikkoisella niemellä, nummella, lähellä rantaa.
Kysymyksessä on itä-länsi -suuntainen 25,2 m pitkä kolmen kiviröykkiön rivi. Röykkiöt ovat suunnilleen tasavälein. Röykkiöiden halkaisijat itäpäästä alkaen 2.5 m, 1.3 m ja 3.5 m. Läntisimmässä röykkiössä keskellä on säilynyt puisen pystypaalun jäännökset.

Tuorelaskatan 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasauna sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on rakennuksen kivijalka nummella läntisen niemen juuressa. Hyvin säilynyt kivijalka, josta erottuu tupa ja kamari. Kivijalka koostuu valikoiduista luonnonkivistä, jotka on aseteltu siten, että tasainen sivu on ulospäin. Tupa on länsiuolella.
Westergårdin ja Britwinin (2009: 52) mukaan Strahlmas Jacob rakensi saunan Torsgrundiin (Tåoschgrånn) muutettuaan puolisonsa Sigridin kanssa Björköbyhyn vuonna 1788. He olivat peräisin Tegistä Västerbottenista. Kalasauna on merkitty isojako
karttaan vuodelta 1850, mutta ennen 1800-luvun loppua rakennus oli hävinnyt.

Törmeokroken 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maarysän kivilaituri sijaitsee maatuneen entisen lahdenpoukaman rannassa, joka kasvaa pitkää heinikkoa.
Kysymyksessä on kuroutuneen lahdenpoukaman reunassa oleva kivilaituri. Se pituus 9,5 m, leveys 1,5 m. Se on kasattu pyöristyneitsä ja särmikkäitsä lohkareista.

Törmeokrokan 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maarysän paikka sijaitsee kuroutuneen merenlahden rannassa, pitkässä heinikossa, rantalepikkossa.
Kysymyksessä on luonnonkivistä ladottu kivilaituri, jonka pituus on 4,6 m, leveys on epämääräinen.

Törmeokroken 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maarysän paikka sijaitsee kuroutuneen lahden pohjukassa, pitkän heinikön ja lepikon rajalla. Kysymyksessä on luonnon kivistä ladottu laituri. Sen pituus on 7,4 m ja leveys 2 m.

Tuorelaskatan 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rakkakuoppa sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
On arveltu että kyseessä olisi Valassaarten majakan ensimmäisessä rakennusprojektissa kaivettu majakan perustuskuoppa, jonka kerrotaan olleen 20 metrin syvyinen. Koska kalliota ei löydetty vielä tältäkään syvyydeltä, työt keskeytettiin ja majakka päätettiin rakentaa nykyiselle paikalleen Storskäriin. Kuoppa on kuitenkin niin pieni, että on vaikea uskoa sen olleen alun perin 20 m syvä, ellei sen seinämiä ollut tuettu pystysuoriksi jollakin tavoin.
Suppilomaisen kuopan halkaisija on 11 x 10 m ja syvyys 3 m. Kuopan itäpäähän on rakennettu maakellari. Kellarin seinät koostuvat suorista, särmikkäistä ja varsin suurista lohkareista.
27.11.2016 saadun yleisöpalautteen mukaan 20 m syvästä perustuskuopasta otettiin kahvivettä sekä Biologiselle asemalle että merivartioasemalle ennen 1980-lukua. Syvä kuoppa täytettiin kun merivartioasemaa uusittiin 1984 eli rakkakuoppa ei olisi perustuskuoppa.
Merivartioasema on sittemmin purettu. Kivirakkaan tehty kuoppa on todennäköisesti alkuaankin varastokuoppa (skafferigrop).

Historiallinen; Kalasauna on sijainnut kivikkoisella varpunummella.
Kalasaunan mahdollisia jäännöksiä ei havaittu, vaikka paikka vaikuttaa
sopivalta. Kyseessä on ainoa täysin tasainen paikka sadan metrin säteellä.
Paikka määritetty Westergårdin ja Britwinin (2009) kartan perusteella.
Kalasaunan paikka näkyy Cajanuksen kartassa 1754, mutta ei enää isojakokartoissa 1845 ja 1850.

Äbbskäret 12 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivimuuri sijaitsee kivikkoilla varpunummella.
Kysymyksessä on loivan puolikaaren muotoinen kivimuuri rantaterassin päällä. Muurin pituus on 6,3 m ja korkeus 0,7 m.
Kohde on tulkittu venäläisten sotilaiden vuonna 1809 rakentamaksi tuulensuojaksi (ryssmur).

Äbbskäret 13 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivimuuri sijaitsee kivikkoislla varpunummella.
Kysymyksessä on loivan puolikaaren muotoinen kivimuuri rantaterassin päällä. Itäpään muodostaa siirtolohkare. Muurin pituus on 2,4 m ja korkeus 0,6 m.
Kohde on tulkittu venäläisten sotilaiden vuonna 1809 rakentamaksi tuulensuojaksi (ns. ryssmur).

Äbbskäret 14 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivimuuri sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on Kkhden siirtolohkareen päälle rakennettu kylmämuurattu kivimuuri rantaterassin päällä. Muurin pituus on 2,3 m ja korkeus 0,6 m.
Rakenne on tulkittu venäläisten sotilaiden vuonna 1809 rakentamaksi tuulensuojaksi (ryssmur).

Käringsund 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maarysäpaikka sijaitsee madaltuneen lahdenpoukaman rannassa.
Rantaan on rakennettu kivinen laituri. Laiturin ulkokärjen muodostaa suurehko maalohkare. Pituus on 7 m ja leveys 1,9 m.
Kohde sijaitsee Merenkurkun maailmanperintöalueella.

Käringsund 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maarysäpaikka sijaitsee rantavyöhykkeellä, rantalepikon reunassa.
Kysymyksessä on rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa kiveys. Kiveyksen pituus on 6 m.
Kohde sijaitsee Merenkurkun maailmanperintöalueella.

Käringskatan 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Siirtolohkareen päälle on rakennettu kivikummeli. Eteläpuolen sivu on säännöllinen muodostuen suurista lohkareista, mahdollisesti alkuperäinen. Muut reunat ovat purkautuneet. Mitat 6,4 x 4,8 m ja korkeus eteläreunan siirtolohkareen
pinnasta mitattuna on 0,7 m.
Kysymyksessä on mahdollisesti venäläisten rakentama rajamerkki.

Käringskatan 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Louhikkoon siirtolohkareiden päälle on rakennettu kivikummeli. Mitat ovat 23 x
2 m. Kivet ovat tasakokoisia, enimmäkseen pyöristyneitä lohkareita.
Kysymyksessä on mahdollisesti venäläisten rakentama rajamerkki.
Se sijaitsee Merenkurkun maailmanperintöalueella.

Käringskatan 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee kivikkoisella varpunummella.
Louhikkoon on rakennettu tasakokoisista kivistä röykkiö, jonka mitat ovat 6,2 x 6,5 m ja korkeus on 1,2 m. Keskeltä se on epätasainen ja kuoppainen.
Kysymyksessä on mahdollisesti venäläisten rakentama rajamerkki.

Käringskatan 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan jäännökset sijaitsevat kivikkoisella varpunummella.
Kysymyksessä on suorakaiteen muotoinen kivijalka, joka on näkyvissä ainoastaan eteläsivulta. Näkyvissä olevat kivet ovat enimmäkseen särmikkäitä. Sisäpuolella eteläseinän lähellä on laakea gneissilohkare, jonka yläpinnalla voimakkaita lämpölaajenemisvaurioita. Lohkareen vieressä maanpinnalla on tiilenpaloja.
Kohde sijaitsee Merenkurkun maailmanperintöalueella.

Historiallinen; Kiviröykkiö sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla, Käringsundin vanhalla lounaisrannalla. Ympäristö on kivikkoista varpunummea.
Louhikkoon ja osaksi siirtolohkareen päälle on rakennettu tasakokoisista pyöristyneistä lohkareista kivikummeli. Ei vaikuta sortuneelta. Keskellä on kuoppa, vieressä makaa puupaalun jäännös. Halkaisija on 1,8 m ja korkeus 1 m.
Kysymyksessä voisi olla merimerkki tai verkkotarhaan kuulunut kivikasa?

Käringskatan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla, Käringsundin vanhalla lounaisrannalla. Ympäristö on kivikkoista varpunummea.
Louhikkoon kahden siirtolohkareen viereen on rakennettu U:n muotoinen kylmämuuri. Kulkuaukko on pohjoisen puolella. Länsiseinän muodostavat kahden siirtolohkareen seinämät. Sisämitat 1,6 m ja 2,4 m. Itäseinän korkeus sisäpuolelta
mitattuna 1 m.

Historiallinen; Kuoppa sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla, Käringsundin vanhalla lounaisrannalla. Ympäristö on kivikkoista varpunummea.
Louhikkoiseen rantaterassiin on kaivettu kuoppa tai tasanne, jonka seinämän muodostavat kolme suurta lohkaretta ja joukko pienempiä lohkareita. Kaivetun tasanteen pituus 3,1 m. Kysymyksessä voisi olla varastokuoppa.

Historiallinen; Kiveys sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla, Käringsundin vanhalla lounaisrannalla, varpunummella.
Se on tulkittu louhikkoon järeistä kivistä rakennetuksi kompassikiveykseksi. Keskellä on kivikeko. Kompassikiveys on lähes koskematon. Mitat 5,1 m ja 4,6 m. Korkeus on 3,81 m.

Käringskatan 9 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiviuuni siajitsee louhikkoisella rantaterassilla, Käringsundin vanhalla lounaisrannalla. Ympäristö on kivikkoista varpunummea.
Louhikkoon siirtolohkareiden viereen on rakennettu kiviuuni jykevistä pyöristyneitsä kivenlohkareista. Rakenteen muodostavat siirtolohkareen ja kahden jykevän maakiven seinämät. Suuaukko on kaakkoon. Onkalon katekivi ja sen päällä olleet irtokivet ovat romahtaneet. Onkalon sisällä lämpölaajenemisvaurioita. Syvyys 0,7 m, leveys 0,5 m ja korkeus lienee ollut noin 0,4 m.
Kiviuunin on tulkittu liittyvän pikemmin tomtning-jäännöksiin ja kalastukseen kuin
venäläisten joukkojen yöpymiseen Storskärissä maaliskuussa 1809, sillä venäläisistä tiedetään, että heillä ei ollut tulentekovälineitä mukanaan (Karlsson 1996b: 55).

Käringskatan 10 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla, Käringsundin vanhalla lounaisrannalla. Ympäristö on kivikkoista varpunummea.
Louhikkoon on kylmämuuraamalla rakennettu pyöreä, paksuseinäinen suojarakenne. Kulkuaukko on lounaaseen. Kulkuaukon länsipuolella on pystyssä paasi. Ulkomitat ovat 5,6 m ja 5,1 m. Korkeus sisäpuolelta mitattuna 0,6-0,8 m.

Käringskatan 11 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla, Käringsundin vanhalla lounaisrannalla. Ympärstö on kivikkoista varpunummea.
Louhikkoon on kylmämuuraamalla rakennettu jykeväseinäinen, sisäpuolelta nelisivuinen suojarakenne. Kulkuaukko on koillispuolella kohti rantaa. Ulkomitat ovat 4,2 m x 4,5. Lounaiskulman siirtolohkareessa on lämpölaajenemisvaurioita.

Historiallinen; Rakennuksen jäännös, mahdollisen kalasaunan sijaitsee kivikkoisella varpunummella lähellä lahdenpoukamaa.
Suuren siirtolohkareen viereen on rakennettu tasakokoisista ja pyöristyneistä lohkareista suorakulmion muotoinen kivijalka. Kaakkoisseinässä kivijalassa on aukko. Länsikulmassa olevan siirtolohkareen vieressä on kivitäytettä. Vieressä olevan siirtolohkareen päälle on ladottu kiviä päällekkäin torniksi. Maasto viettää hieman koilliseen kohti Käringsundia.

Historiallinen; Kivimuuri sijaitsee kivikkoisella varpunummella lähellä lahdenpoukamaa.
Puolikaaren muotoinen kivimuuri sijaitsee louhikkoisessa maastossa. Muuri on rakennettu kolmen valmiiksi paikalla olleen siirtolohkareen väliin. Lohkareet ovat pyöristyneitä ja tasakokoisia. Pohja on hieman epätasainen. Puolikaari avautuu koilliseen lahden suuntaan. Puolikaaren päiden välinen etäisyys on 6,8 m ja muurin paksuus 0,5-1 m.
Kivimuurista noin 10 m kaakkoon on siirtolohkareen viereen rakennettu kaksi yhdensuuntaista kivimuurin pätkää.
Kyseessä on todennäköisesti venäläisten sotilaiden maaliskuussa 1809 rakentama
tilapäinen tuulensuoja, ns. ryssänmuuri, ryssmur.

Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella Käringsundin etelärannalla.
Kysymyksessä on pyöreä kivirakenne louhikkoisella alustalla. Kylmämuuratut seinämät ovat pyöristyneistä lohkareista. Itä- ja lounaisreunoissa on suuret lohkareet, jotka lienevät olleet paikalla valmiiksi. Kulkuaukko on pohjoisessa. Mitat 3,6 x 2.6 m. Muurin korkeus on 0,7m ja paksuus 0,5 m. Sisätilan pituus 2,4 m ja leveys 1,6 m.

Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella Käringsundin etelärannalla.
Kysymyksessä on pyöreä louhikkoon kaivettu kuoppa, jonka seinämät muodostaa luonnonlouhikko. Pohja on lohkareinen ja epätasainen, koilliseen päin kalteva. Kulkuaukko on mahdollisesti koilliseen. Sisämitat ovat noin 3,1 x 2 m.

Historiallinen; Kivimuuri sijaitsee kivikkoilla varpunummella Käringsundin etelärannalla.
Kysymyksessä on puolikaaren muotoinen kivirakenne louhikkoisessa maastossa. Kahden siirtolohkareen väliin on rakennettu kaareva kylmämuuraus pyöristyneistä kivistä. Rakenne on avoin koilliseen. Muurin pituus on 4,1m ja paksuus 0,7-1,2 m.
Kyseessä on todennäköisesti venäläisten sotilaiden maaliskuussa 1809 rakentama tilapäinen tuulensuoja, ns. ryssänmuuri, ryssmur.

Käringsund 3 (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Silta sijaitsee koivuvaltaisessa kosteikossa muutaman sadan metrin päässä rannasta Valassaarten majakkatien varrella.
Entisen Storskärin ja Äbbskäretin erottavan salmen yli on vuonna 1886 rakennettu kivisilta ja kivipenger, jotka kuuluvat Valassaarten majakkatiehen. Pystysuorat reunat on rakennettu lohkokivistä ja tien keskiosa täytetty pyöristyneillä ja särmikkäillä lohkareilla.
Pintaa ei ole laatoitettu, vaan se on epätasaista luonnonkiveä. Pituus on 59 m ja leveys 3 m. Penkereen pohjoispäässä on silta, jonka kansi on rakennettu kahdeksasta pitkittäin asetetusta kivilaa’asta. Sillan alla on ollut 0.5 m korkea aukko, jonka läpi vesi virtasi vielä sillan rakentamisaikana. Nyt silta on kuivalla maalla.

Bysund 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivilaituri sijaitsee matalan ruovikkoisen lahden rantaniityllä.
Rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa 7 m pitkä kiveys. Näkyvät rakenteet.
Laituri on tulkittu maarysäpaikan kivilaituriksi.
Sijaitsee Merenkurkun mailmanperintöalueella.

Historiallinen; Kalasauna on sijainnut matalalla katajikkoisella, kivikkoisella varpunummella lehtipuumetsän reunassa.
Kalasaunajäännöksiä ei löydetty vuoden 2012 inventoinnissa. Paikalla on runsaasti kasvillisuutta. Sijainti määritetty Westergårdin ja Britwinin (2009) kartan perusteella.
Westergårdin ja Britwinin (2009) mukaan Låoses bast sijaitsi lähellä
Stinos bastia, mutta lännempänä. 1910-luvun lopussa se oli jo huonokuntoinen
ja asumiskelvoton.

Historiallinen; Kalasauna on sijannut tuuhessa katajikossa rannan lähellä.
Kalasaunaa ei löydetty inventoinnissa. Paikalla on runsaasti kasvillisuutta. Sijainti
on määritetty Westergårdin ja Britwinin (2009) kartan perusteella.
Westergårdin ja Britwinin (2009: 51) mukaan Mar Jannä rakensi
kalasaunan 1800-luvun lopulla. Maja oli puoliksi maahan kaivettu. Majaa käytettiin
mateen kalastuksessa 1900-luvun alkupuolella.

Bysund 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maarysäpaikka sijaitsee matalan merenlahden etelärannalla.
Rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa rantavyöhykkeeseen ladottu kiveys.

Bysund 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maarysäpaikka sijaitsee matalan merenlahden etelärannalla.
Kysymyksessä on rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa ladottu kiveys.

Historiallinen; Maarysäpaikka sijaitsee matalan merenlahden etelärannalla.
Kysymyksessä on rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa kiveys.
Sijaitsee Merenklurkun maailmanperintöalueella.

Historiallinen; Marysäpaikka sijaitsee matalan merenlahden etelärannalla.
Kysymyksessä on rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa 7 m pitkä kiveys.

Historiallinen; Maarysäpaikka sijatsee matalan merenlahden etelärannalla.
Kysymyksessö on rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa 5 m pitkä kiveys.

Kysymyksessä on rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa 6 m pitkä kiveys.

Kysymyksessä on rantavedessä oleva siirtolohkare, johon johtaa 7 m pitkä kiveys.
Sijaitsee Merenkurun maailmanperintöalueella.

Kummelskäret (1000022772) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan paikka louhikkoisessa maastossa, tiheässä katajikossa lähellä lahdenpoukamaa. Maanpinta on huonosti näkyvissä katajan takia.
Kalasaunaa ei löydetty vuoden 2012 inventoinnissa. Sijainti on määritetty Westergårdin ja Britwinin (2009) kartan perusteella. Kalasauna on näkyvissä vuoden 1850 isojakokartassa.

Kummelskäret 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tunnusmajakan paikka sijaitsee Kummelskäretissä, saarten korkeimmalla kohdalla (7.5 m). Laudoitettu puinen pooki rakennettiin 1823 tai 1824 paikalle, jossa oli aikaisemmin suuri kivikummeli. Tullilaitos purki pookin vuonna
1922, mikä herätti Valassaarten kalastajien vastalauseita, sillä he käyttivät pookia kalastusmatalikkojen paikanmääritykseen (Britwin 1996: 93).
Paikalla on suuri kiviröykkiö maatuneen saaren korkeimmalla kohdalla. Se on kasattu pyöristyneitsä kivistä ja lohkareista. Muoto on suunnilleen pyöreä. Röykkiössä on 8-10 pientä kuoppaa. Röykkiön keskellä on pystytangon jäännökset. Röykkiön halkaisija pintaa pitkin mitattuna on 16 m. Röykkiön korkeus on noin 3 m. Kivien jäkäläpinnat näyttävät hyvin säilyneiltä.

Kummelskäret 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee louhikkoisen de Geer -moreenirinteellä metsän laidassa, matalassa katajikossa.
Kysymyksessä on rantaterassin rinteeseen louhikkoon kaivettu kuoppa. Rakenteen länsi- ja pohjoisseinäminä toimivat siirtolohkareet. Itäseinämälle on koottu lohkareita, jotka näyttävät valuneen rakenteen sisäpuolelle. Pohja on lohkareinen ja osaksi mahdollisesti kallion pintaa.
Pohjois- ja länsiseinämien siirtolohkareissa erottuu voimakkaita lämpölaajenemisvaurioita ja myös itäseinämästä on lohjennut iso lohkare. Rakenne on avoin eteläpuolelta. Sisämitat ovat noin 3 m x 1,6 m.

Kummelskäret 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiviuuni sijaitsee louhikkoisella de Geer -moreenirinteellä.
Siirtolohkareen kylkeen on rakennettu kiviuuni. Kysymyksessä on korkea kekomainen rakenne, joka on tehty laakeista etupäässä pyöristyneistä kivistä. Uunin suuaukko on kaakkoon. Tulipesän länsiseinässä on lämpölaajenemisvaurioita
ja nokea. Pesän katteena toimii laaka, jonka päälle on kasattu
pienempiä kiviä. Tulipesän katteen päällä on päältä avoin kivikehä, joka on voinut
toimia haudutuspaikkana. Rakenteen korkeus 1 m, ulkomitta on 1,2 m. Hyvin
säilynyt ja arvokas kohde.

Kummelskäret 5 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee kivikkoisella varpunummella lähellä rantaa.
Louhikkoon on kaivettu kuoppa, jonka luoteisseinämänä on siirtolohkare. Kuoppa on melko pyöreä, sisähalkaisija on 2 m. Siirtolohkareessa on vähäisiä lämpölaajenemisvaurioita. Kuopan pohja on lohkareinen.

Kummelskäret 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Verkkotarha sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla.
Kysymyksessä on kolme kivikasaa rivissä rantaterassin päällä. Rivin pituus on 8,8 m ja suunta itä-länsi. Kasojen halkaisija on noin 1,2 m.

Garpörsvattnet 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vedenkorkeusmerkki siajitsee matalan merenlahden pohjoisrannan tuntumassa.
Kysymyksessä on siirtolohkare, jossa on piirtokirjoitusta ja merkkejä. Lohkare on rantavedessä, jonka syvyys lohkareen kaakkoispuolella on 1 m. Etäisyys rantaan on muutamia metrejä. Pystysuoralle kaakkoispinnalle on kaiverrettu tasavartinen ristimäinen kuvio, jossa on kolme vaakasuoraa janaa sekä kirjaimia ja numeroita. Ylinnä merkkien ryhmässä on selvästi luettava vuosiluku ”1900”. Sen alapuolella on hakattu merkki ”7” ja mahdollisesti j:llä alkava sana tai lyhenne sekä selvästi luettavat merkit ”KL6FM”.
Luotsilaitos hakkautti 19.6.1900 kaikkiaan 92 rannikkopaikkakunnalle referenssi318
merkit maankohoamisen seuraamiseksi (Niukkanen 2009: 112).

Kummelskäret 7 (Asuinpaikat)
Moderni; Rakennuksen jäännös sijaitsee louhikkoisessa niemessä, lahdenpoukaman rannalla.
Kysymyksessä on suorakulmainen kivijalka, joka koostuu särmikkäistä
lohkareista. Lohkareiden tasaiset pinnat on asetettu ulospäin. Kivijalan sisäpuoli on täytetty kivijalan tasalle asti lohkareilla. Mitat näkyvissä olevien seinien
osalta, länsiseinä 5,4 m, pohjoisseinä 3,7 m ja itäseinä 7,2 m.
Kivijalka sijaitsee hyvin lähellä merenpinnan tasoa, joten sillä ei voi olla paljoa ikää.
Sijaitsee Merenkurkun maailmanperintölueella.

Bastoskatan 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasauna on sijannut kivikkoisen harjanteen laella.
Cajanuksen karttaan vuodelta 1754 on merkitty kalasauna Bastuflaganiin. Westergårdin ja Britwinin (2009: 50) mukaan Bastoskatanissa eli Magasinskatanissa on edelleen jäljellä
jäännöksiä tästä kalasaunasta. Kalasaunaa ei kuitenkaan löydetty vuoiden 2012 inventoinnissa. Louhikossa on kaivamisen merkkejä.

Östergårds 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan jäännös sijaitsee louhikkoisella niemellä.
Östergårds bastu sijaitsi kivikkoisessa maastossa näköalapaikalla.
Siitä on jäljellä suorakulmainen kivijalka, jossa on särmikkäitä ja pyöristyneitä kiviä.
Kivien tasainen pinta on käännetty ulospäin. Sisäpuolella on irtonaisia kiviä. Porstua erottuu selvästi. Porraskivi on lohkottu. Tulisija on huoneen luoteiskulmassa.
Östergosch baston oli Galtin lohkon (Galt skiftet) yhteisesti omistama kalasauna, joka siirrettiin Malskärsörenista 1890-luvun loppupuolella tälle paikalle. Kalasaunaa käytettiin keväisin verkko- ja rysäkalastuksessa ja syksyisin verkkokalastuksessa.

Östergårds 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kalasaunan Östergosch baston veneenvetopaikka sijaitsee kivikkoisessa matalassa lahdessa, 40 m pohjoiseen kalasaunasta.
Kysymyksesä on rantavyöhykkeessä kaksi rantaa vasten kohtisuoraa kivistä ladottua palletta, joiden väliin jää tasaista maata. Molempien leveys 2 m. Pituudet ovat 6 m ja 8 m.

Graven 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Laiturin jäännös siajitsee rantaniityllä ja rantalepikossa länteen aukeavan kapean merenlahden pohjukassa.
Kysymyksessä on neljän kiviarkun muodostama laituri, jonka kansirakenteet ovat tuhoutuneet. Kiviarkut ovat itä-länsi-suuntaisessa rivissä ja täytetty suurikokoisilla pyöristyneillä lohkareilla.
Arkut ovat olleet alunperin neliön muotoisia ja niiden sivut ovat olleet 3,8-4 m
pitkät. Kiviarkkurivin pituus on 26 m. Arkkujen päällä on ollut puinen laituri. Merenpuoleisessa päädyssä on vielä jonkin verran hirsiä jäljellä.
Kysymyksessä on Valassaarten majakan rakennustyömaan lastauslaituri. Neljä arkkua ja kansirakenne näkyvät Mona Britwinin julkaisemassa postikortissa vuodelta 1904. Rakenne on tuhoutunut nopeasti viimeisten vuosikymmenien aikana, sillä kiviarkkujen hirsiä ja kantta on vielä jäljellä Olli Paasivirran vuonna 1976 ottamassa valokuvassa.

Fyren 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Miehistöparakin jäännös sijaitsee lehtomaisessa koivumetsässä.
Kysymyksessä on suorakulmainen rakennuksen kivijalka lohkottua luonnonkiveä. Kivijalka on pääilmansuuntien mukainen. Länsiseinä on 7,8 m, pohjoisseinä 7,9 m, itäseinä 7,8 m ja eteläseinä 7,9 m.
Alin hirsi on ollut pultattuna kivijalkaan ja pultit ovat edelleen näkyvissä.
Maatilahallitus pystytti vuonna 1894 Storskäriin 30 miehen parakin Merenkurkun talviliikenteen hoitamista varten. Parakki purettiin noin vuonna 1922.

Fyren 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hevostallin jäännös sijaitsee lehtomaisessa koivumetsässä.
Kysymyksessä on suorakulmainen kivijalka lohkottua luonnonkiveä. Kivijalka on pääilmansuuntien mukainen. Länsiseinä on 8,1 m, pohjoisseinä 25,2 m, itäseinä 8,9 m ja eteläseinä 25,7 m. Koilliskulman kivet on levitetty. Alin hirsi on ollut pultattuna kivijalkaan ja pultit ovat edelleen
näkyvissä. Kivijalan sisäpuolella vain yksittäisiä lohkareita.
Maatilahallitus pystytti vuonna 1894 Storskäriin 30 hevosen tallin ja 30
miehen parakin Merenkurkun talviliikenteen hoitamista varten. Talli purettiin noin
vuonna 1922.

Grepen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivilaituri siajitsee lahden pohjoisrannalla, rantalepikossa.
Kysymyksessä on laituri, joka yhdistää rannan ja rannan edessä olevan siirtolohkareen. Siirtolohkareen edessä pohjassa hirsiä ja kivikasa, luultavasti hirsiarkun jäännökset. Laiturin pituus on 7,4 m ja leveys noin 2 m.

Lilla Långbådan 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee louhikkoisessa niemenkärjessä.
Kysymyksessä siirtolohkareen päälle valettu kuusitahokkaan muotoinen ja pääilmansuuntien mukainen betonijalusta. Jalustan korkeus lohkareen pinnasta 1,1 m ja molempien sivujen pituus 0,6 m. Jäkälöitynyt jalusta on valettu karkeasta säästöbetonista. Jalustan päällä on neliön muotoinen teräslevy. Levyn keskellä on reikä, jonka halkaisija on 8 mm.
Rakenner on tulkittu liittyväksi vuonna 1939 rakennettuun optiseen peilauslaitteeseen.

Malskäret 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan paikka sijaitsee kivikkoisella rantavyöhykeellä.
Mattes leijä oli Matten ja Stin Lisin omistama kalasauna Malskäretin lounaisosassa ja siitä on ollut vuonna 2009 jäljellä verkkotarhan kivikasoja (Westergårdin ja Britwinin 2009: 49).
Niitä ei kuitenkaan löydetty vuonna 2012 maastosta, joka on tiheän katajikon peittämä. Paikan sijainti määritetty Westergårdin ja Britwinin kartan perusteella.

Malskäret 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan paikka on sijainnut kivikkoisella varpunummella.
Yttre Malskäriin on vuoden 1754 kartassa sekä isojakokartoissa 1845 ja 1850 merkitty kalasauna. Maastosta ei kuitenkaan löydetty merkkejä siitä vuonna 2012.

Malskäret 5 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee kivikkoisessa niemen kärjessä, joka ollut erillinen Lillklobben-niminen luoto.
Kohde on suurikokoinen yleismuodoltaan pyöreä kiviröykkiö louhikossa. Keskellä on kraateri. Rakennettu enimmäkseen pyöristyneistä lohkareista. Kaakkoispuolella on betonia, jolla on valettu yhteen kiviä. Ulkomitat 7,7 m x 7,7 m. Korkeus on noin 1,3 m.
Kiviröykkiöllä saattaa olla tekemistä Puolustusvoimien kanssa. Paikka on matalalla
tasolla merenpinnasta, joten sillä ei voi olla paljoa ikää.

Malskärsören 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee louhikkoisen de Geer-moreenin laella.
Kysymyksessä on viiden siirtolohkareen rajaama tila, jossa siirtolohkareiden välit on täytetty pyöristyneillä kivillä ja lohkareilla. Länsiosa koostuu kylmämuurista. Kulkuaukko on kahden siirtolohkareen välissä itäpuolella, leveys on 0,4 m. Näyttää siltä, että kylmämuurauksen ja siirtolohkareiden päälle on nostettu pienempiä kiviä, mikä on mahdollisesti tapahtunut rakenteen rakentamista myöhemmin. Sisämitat 2,8 m x 1,7 m. Luoteiskulmassa on tuoreet nuotion jäljet. Rantaan johtaa selvästi erottuva polku.

Malskärsören 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Linjamerkki sijaitsee juomumoreenin louhikkoisella laella, lähellä rantaa. Paikasta on hyvä näkyvyys kaikkialle paitsi länteen.
Kohde on rakkaan rakennettu kiviröykkiö. Pituus on etelä-pohjois-suunnassa 3,1 m, leveys itä-länsi-suunnassa 2,4 m ja korkeus 0,8 m. Keskellä on kuoppa, mahdollisesti pystysuoran puupaalun jäljiltä. Kivet ovat melko tasakokoisia.
Kysymyksessä voisi olla vanhan väylän ylemmän linjataulun tai muun linjamerkin perusta, joka osoittaa itään.

Malskärsören 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan jäännös sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla.
Kysymyksessä on suorakulmainen kivijalka louhikkoisessa maastossa saaren etelärannalla. Kivijalka on suurimmaksi osaksi rakennettu ympäristöstä otetuista kivistä lukuun ottamatta länsisivua, jossa muutama lohkokivi. Perustan länsireunassa on täytetty osa. Kivijalan korkeus 0,6 m. Kivijalka on täytetty pikkukivillä. Länsiseinässä on kaksi usean sadan kilon painoista porraskiveä, jotka johtavat täytetylle osalle. Tulisija on pohjoisseinässä täytetyn osan sisäpuolella. Tulisija on kasa luonnonkiviä ja muutamia punatiiliä katajan peitossa.
Kalasauna nimeltä Maschtjärsöuren rakennettiin vuonna 1894 Malskärsörenin itäpäähän. Rakennus siirrettiin muutama vuosi sen valmistumisesta Valassaarille Östergårdsiin. Sataman madaltumisen takia sauna siirrettiin 1978 Mellangrynnaniin

Malskärsören 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Verkkotarha sijaitsee louhikkoisella rantaterassilla.
Kohteessa on kolme kivikasaa 8,8 m pitkässä rivissä itä-länsisuunnassa. Paikalla on muita epäselvempiä röykkiöitä. Röykkiöiden halkaisijat ovat 1-2 m. Kasat on koottu maakivien päälle. Rivi päättyy kalasaunan Malskärsören 3
lounaiskulmaan.

Malskärsören 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Veneenvetopaikka sijaitsee louhikkoisen saaren etelärannalla.
Paikalla on neljä rantalouhikkoon raivattua veneen maihinvetotasannetta. Lisäksi niistä länteen on muutama kasattu rannasta nouseva kivivalli.
Kohde on tulkittu veneenvetopaikaksi. Vaaittujen korkeuksien perusteella paikka on ollut käytössä vuoden 1700 paikkeilta alkaen.

Lillbådan 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan jäännös sijaitsee louhikkoisella saarella.
Paikalla on suorakulmainen kivijalka louhikossa. Osa kivistä on suorakulmaisiksi lohkottuja, loput pyöristyneitä luonnonkiviä. Kivijalan itäseinä on turpeen peitossa. Tulisija on sijainnut rakennuksen koilliskulmassa. Tulisijan kohdalla on näkyvissä runsaasti pyöristyneitä lohkareita.
Noin 10 m kivijalasta kaakkoon on selvästi erottuva veneenvetopaikka. Kiveyksen
pituus noin 10 m ja leveys noin 2 m.
Kysymyksessä on Lilltbådanin kalasauna, joka rakennettiin 1800-luvun lopulla. Rakennus on purettu 1953 ja siirretty Björkön Röskarskatiin.

Fläsket 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kalasaunan jäännös sijaitsee louhikkoisella saarella.
Kohde on louhikkoiselle rantaterassille rakennettu suorakulmainen ja pääilmansuuntien mukainen kivijalka. Kivijalka on ilmeisesti peittynyt turpeen alle eikä ole enää selvästi näkyvissä.
Kivijalan keskellä kasvaa katajaa. Lounaisnurkassa on jäljellä piiluttua hirttä
koirankaulasalvoksin. Ympärillä maassa lojuu lautoja. Tulisija on luoteiskulmassa. Perustana kaksi lohkottua harmaakiveä L-kirjaimen muodossa. Itse tulisija on romahtanut, jäljellä kasa tiiliä ja soraa.
Kysymyksessä on kalasauna Bäsch bast. Vielä 1980-luvun alussa siitä
oli sen verran jäljellä, että porstuan hirrestä saattoi lukea veistetyn vuosiluvun
1895, joka lienee kalasaunan rakennusvuosi.

Fläsket 2 (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Tomtning-jäännös sijaitsee louhikkoisen saaren rantaterassilla.
Kohde on suojarakenne, joka on saatu aikaan täyttämällä neljän siirtolohkareen välit kivillä. Kulkuaukko on pohjoiseen. Koillispuolen siirtolohkareessa
erottuu lämpölaajenemisvaurioita. Pohja tasainen ja sammaleen peitossa. Rakenteen ulkopuolella on kiviä, jotka ovat mahdollisesti kuuluneet joskus seinärakenteeseen.

Fläsket 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Veneenvetopaikka sijaitsee louhikkoisessa saaressa.
Paikalla on ainakin viisi rannasta nousevaa tasaiseksi raivattua uraa, joihin veneet on muistitiedon mukaan vedetty suojaan aallokolta. Urien pituus noin 10 m ja leveys noin 2 m.

Dermossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Maalahden ja Korsnäsin rajalla, Dermossenin suon länsipuolella ja suota kiertävän Hultholmenin metsätien varrella. Paikalla on länteen laskevalla rinteellä vanhoja metsittyneitä peltopalstoja. Maaperä on moreenia, kohteen etelä- ja pohjoispuolella maasto on kivikkoista. Alueen pohjoisosassa on avohakattuja ja metsäaurattuja palstoja, tien vierellä on myös tehty avohakkuu ja metsänauraus.
Kohteessa on paikan viljelystoimintaan liittyviä rakenteita: peltoaitaus/peltoja, peltoaitoja, viljelyröykkiöitä ja eri tarkoituksiin käytettyjen rakennusten perustuksia. Nuorimmat rakenteet ovat tien itäpuolella. Länteen laskevan rinteen alaosassa on myös lähihistoriassa viljelyksestä pois jääneitä peltopalstoja, jotka nekin ovat metsittymässä.

Kronskogen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Osittain tuhoutunut tervahauta sijaitsee matalalla mäntyä kasvavalla kankaalla, jonka eteläosassa paikalle johtavan metsätien varrella on eri ikäisiä sorakuoppia.
Tervahauta on noin 10 m halkaisijaltaan, se on keskiosastaan tuhoutunut kun päältä on ajettu metsäkoneella ja otettu myös maata. Noin 3 m pitkä koilliseen suuntautuva halssi on ehjä.
Noin 50 m Långbackvägenin tieltä luoteeseen on metsätien itäpuolella
noin 2 x 1,5 m laaja ja 1 m syvä kellarikuoppa, jonka seinämät on kylmämuurattu luonnonkivistä.

Kipprottvägen (Kulkuväylät)
Tuntematon ajoitus; Tienpohja sijaitsee Kipprotvägenin kohdalla nykyisen rantatien itäpuolella.
Tie on sorapintainen ja kulkee mutkitellen kumpuilevassa kivikkoisessa maastossa,
pohjoisessa tasaisemmassa maastossa. Kartoitetun linjauksen varrelle sijoittuu asutusta. Kartoitetun linjauksen pohjoisosassa on käytössä oleva kiila/pora- ja lohkokivistä rakennettu silta. Silta ylittää kapean Pörsbäckenin.
Linjauksen alkupäässä sijaitsee matalalla kummulla hakkuualueen reunalla kiilakivistä koostuva rakennuksen perustus. Välittömässä läheisyydessä sijaitsee
peltoaitoja.
”Myöhäiskeskiajalta periytyvä Suomen ja Ruotsin välinen maantie kulki
pitkin Pohjanlahden rannikkoa Turusta Tornioon ja sieltä edelleen Tukholmaan. Vanhimmat osat tiestä yhdistivät jo myöhäiskeskiajalla Turun ja Korsholman linnaa. Pohjanlahden rantatie on ulottunut viimeistään vuonna 1590 Kokkolaan asti.

Granholm (Kivirakenteet)
Moderni; Peltoaidat sijaitsevat Storskogeniin johtavan metsätien varrella ja tien varren metsiköissä.
Kohteessa on kolme 30-100 m pitkää peltoaitaa, kaksi sijaitsee metsätien varrella,
eteläisin noin 20 m tiestä etelään. Lisäksi metsässä on yksi tuhoutunut peltoaita. Aidat liittyvät lähihistorian viljelyyn, mm. vuoden 1970 peruskartalle on merkitty peltoja alueelle, mutta todennäköisesti myös alueen varhaisempaan viljelyyn.

Gamla Strandvägen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Myöhäiskeskiajalta periytyvä Suomen ja Ruotsin välinen maantie kulki pitkin
Pohjanlahden rannikkoa Turusta Tornioon ja sieltä edelleen Tukholmaan. Tämä historiallinen tie on kulkenut myös Korsnäsin kautta. 1600-luvun alkupuolella Pohjanmaan rannikkokaupunkien perustamisen myötä kasvoi liikenne. Rantatie yhdisti kaupunkeja sekä muunkin rannikon jokisuistojen asutuksen. Vanhimmat osat tiestä yhdistivät jo myöhäiskeskiajalla Turun ja Korsholman linnaa.
Pohjanlahden tie on ulottunut viimeistään vuonna 1590 Kokkolaan asti.
Harrströmin kylästä tielinjaus jatkuu etelään nykyisen Rantatien (no. 673) länsipuolella. Tie on sorapintainen. Kylän alueella tien varrella on säilynyt kaksi kilometripylvästä (rakenteet 2 ja 4). Ne ovat n. 1,5 korkeudeltaan ja n. 35-50 cm läpimitaltaan, porajäljet ovat havaittavissa paikoin läpi asti, pinta on jäkäläkasvillisuuden peitossa. Molemmissa erottuu kohta, jossa on ollut merkintälaatta. Kivet sijaitsevat kilometrin etäisyydellä toisistaan. Pylväissä olevien porajälkien perusteella kysymys ei ehkä ole yli 100 vuotta vanhoista merkintäkivistä. Samoin niissä olleet laatat viittaavat nuoreen ikään.
Långskat- ja Gamla Stradvägenin risteyksen keskellä on kumollaan maassa kivipaasi (rakenne 3). Sillä on pituutta on n. 1,6 m. Heti vieressä on pienempiä kiviä, joilla sitä on mahdollisesti tuettu. Pitäjänkartan perusteella tämä kivi voisi merkitä kylänrajaa. Tien varrella havaittiin myös toinenkin rajamerkki, jonka ympärille on asetettu neliöön pienempiä kiviä. Pinta on erilaisten
jäkälien peitossa, ja siinä ei erotu mitään merkintöjä. Rajakivi sijaitsee nykyisellä tilojen rajalla ja ei varmuudella liity historialliseen rantatiehen. Tien alueella ei ole ollut vesistöjä, joiden ylittämiseksi olisi tarvinnut rakentaa siltoja.

Fräkenskärr (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Gamla Strandvägeniltä kaakkoon Fräkenskär-nimiselle peltoalueelle johtavan metsätien varrella, välittömästi metsätien itäpuolella. Kohteessa on noin 20 m halkaisijaltaan oleva tervahauta. Osin kivistä koostuva halssi suuntautuu pohjoiseen, mistä jatkuu kapea pitkä oja, ilmeisesti myöhemmin kaivettu. Pinta on heinän peitossa, reunoilla kasvaa paikoin tiheästi nuorta pajukkoa. Kohde löytyi 120 m kaakkoon
peruskartalle merkitystä tervahaudasta, jonka kohdalla puolestaan ei ole tervahautaa.

Rävåsen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan pohjat ja kiviaita sijaitsevat Långskatvägenin ja Gamla Stradvägenin risteyksestä noin 500 m kaakkoon Gamla Strandvägenin varrella, noin 50 m tiestä länteen ja noin 350 m Korsnäsin ja Närpiön
rajasta pohjoiseen. Alueella kasvaa kuusimetsää, aluskasvillisuutena mm. apilaa.
Paikalla on kaksi kuoppaa/rakennuksenpohjaa ja kiviaita, jotka liittynevät paikalla sijainneeseen torppaan. Kuopista eteläisempi voi olla kellarinpohja. Kohde lähiympäristöineen on hyvin säilynyt.
Paikalla on sijainnut 1800-luvun loppupuolella laaditun pitäjänkartan
mukaan torppa ja siihen liittyviä peltoja.

Yrjäälänkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Laihian keskustasta luoteeseen sijaitsevassa Yrjäälän kylässä Hollontiellä Laihianjoen ylittävän sillan länsipuolella Yrjäälänkoskessa. Joessa on sillan molemmin puolin saaria.
Kohteessa on noin 20 m pitkä enimmillään noin 4-5 m leveä johdinaita. Kohteen eteläpuolella olevan ison saaren itäpäässä on padoksi aseteltuja kiilakiviä, jotka eivät liittyne paikan myllytoimintaan.
Yrjäälänkoskessa on sijainnut myllyjä ainakin jo 1700-luvulta lähtien.
Vuoden 1750 veronmittauskarttaan on merkitty 6 myllyä.

Torget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on ehjä tervahauta, jonka halkaisija on noin 11 m. Tervahaudasta noin 30 m etelä-kaakkoon on kiukaan jäännös, palaneita kiviä turpeen ja heinän peittämänä noin 2x1 m laajuisena kasana. Kyseessä on tervapirtin kiuas.

Halvvägsbergen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tielinja sijaitsee noin 7-9 km koilliseen Oravaisista, valtatie 8 itäpuolella ja noin 0,5 km länteen ja länsiluoteeseen Nörrträsketistä.
Vanha tielinja kulkee pitkin metsä- ja metsäautoteitä noin kahden kilometrinmatkan ja kääntyy sitten itään kulkemaan Halvvägsbergenillä. kalliolla on kaksi kiivpaatta, jotka ovat rajakiviä. Tie jatkuu koilliseen ja yhtyy Harjuvägeniin.
1600-luvulla Rantatie toimi kesätienä Turusta Kaarlepyyhyn. 1700-luvun alussa tie uudistettiin. Vanha tielinja on merkitty 1600-luvun karttoihin.

Korsbäck (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Korsbäckistä etelään johtavan metsäautotien varrella. Alueella kasvaa
mäntymetsää. Paikalla on tien teossa puoliksi leikkautunut tervahauta. Tervahauta on merkitty peruskartalle.

Råbacka (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Korsnäsin Råbackenista kaakkoon, Vintermossenin länsipuolella Korsnäsin ja Maalahden rajalla. Alueella kasvaa kuusi- ja mäntymetsää.
Tervahauta on noin 15 m halkaisijaltaan, osin kivistä koostuva halssi suuntautuu
itään. Päällä on ajoura, mutta hauta on kuitenkin säilynyt ehjänä. Pinta on heinän ja
sammaleen peitossa, ajouran itäpuolella haudan päällä on puustoa.

Kiilapalsta (Taide)
Tuntematon ajoitus; Muistokivi. Suuri kivipaasi Vaasan graniittia. Kivessä on kaiverrusta varten tasoitetulla pinnalla teksti "BONDEN rivinvaihto ERIK HOLMS rivinvaihto MINNE rivinvaihto FODD 20 9 18?? rivinvaihto F LUNDSTROM 1934 (vuosikymmen ja vuosi jäivät epäselviksi). Paaden korkeus on 180 cm ja se seisoo betonijalustalla. Sijainti nykyisen kiinteistön 905-24-80-6 etelärajalla vuoden 1981 peruskartalla näkyvän ja sittemmin puretun rakennuksen kaakkoisnurkan puolella.
Paaden päälle oli laitettu tuuliviiri, joka on ilmeisesti kiinnitetty kiveen porattuun reikään.

Kolinanmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Isonkyrön keskustasta 16,5 km etelään matalalla kivikkoisella mäellä,
tuoreehko kangas, nuorta talousmetsää.
Haudan läpimitta valli mukaan lukien 20 m, kuopan halkaisija 16 m ja syvyys 0,7 m. Halssi
suuntautuu lounaaseen, pituus 3 m, se on sortunut. Haudan päällä kasvaa eri-ikäisiä kuusia.

Brändskogen (Kivirakenteet)
Moderni; Kivirakenteet sijaitsevat metsässä Kackubergetilla.
200 metrin matkalla on neljä rakennetta, joissa 3-4 pikku kiveä on asetettu suuren kiven päälle. Neljä kivirakennetta sijaitsee lähes suorassa linjassa. Kysymyksessä voisi olla jonkinlainen rajamerkki.

Västerhagen (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Röykkiöt sijaitsevat metsämaalla Lålaxin ja Lotlaxin välisellä alueella, metsäautotien itäpuolella, lähellä Västerhagenin nykyisiä peltoja. Paikalla on ainakin neljä sammaloitunutta kiviröykkiötä, halkaisijaltaan 4-5 m ja korkeudeltaan 0,5-0,7 m.

Krokbådan 1 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus;

Krokbådan 2 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus;

Kältgrund (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus;

Oxmossen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Oxmossenista kaakkoon ja noin 300 m luoteeseen Pietarsaaren ja Pedersören rajasta. Tervahaudan halkaisija on 13 m ja sen valli on noin 3-4 m leveä ja metrin korkea. Itäpuolella on vallissa noin 3 m leveä aukko. Pohjoisessa vallin päässä on suuri siirtolohkare.

Oxmossen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Oxmossenista etelään.
Tervahaudan halkaisija on noin 6 m ja sen valli on noin 1,5 m leveä ja noin 0,4 m korkea. Etelässä on noin 1,5 m leveä aukko vallissa.

Nyhagen (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Tervahauta sijaitsee noin 50 m kaakkoon Fäbodantiestä.
Tervahaudan halkaisija on noin 12 m ja luonnonkivistä kylmämuurattu valli noin 3 m leveä. Itäreunalla on noin metrin leveä aukko vallissa.

Vallan 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudat sijaitsevat Vallbergetista noin 100 m luoteeseen ja Vallbäcksvägenistä noin 150 m etelään rinteen päällä. Haudat sijaitsevat noin 20 m etäisyydellä toisistaan. Eteläinen tervahauta on pyöreä ja siinä on suppilomainen kuoppa keskellä. Haudan halkaisija on 13,5 m ja vallit ovat noin metrin korkeita. Kaakossa on 3-4 m leveä aukko vallissa. Pohjoisempi tervahauta on pyöreä muodoltaan ja keskellä on noin metrin syvyinen kuoppa. Haudan halkaisija on noin 13 m. Ympärillä on epäyhtenäinen valli, jossa lounaisreunalla on aukko. Noin viisi metriä pohjoiseen tervahaudasta on kaksi säännöllistä kuoppaa.

Vallan 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 50 m pohjoiseen Vallabäcksvägenistä rinteen laella. Hauta on pyöreä ja siinä on suppilomainen kuoppa keskellä. Haudan halkaisija on 13 m ja sen valli on noin kolme metriä leveä ja 0,8 m korkea. Vallin itäosassa on noin kolme metriä leveä aukko.

Fäboträsket (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee tasaisella itärinteellä Fäboträsketistä luoteeseen. Hauta on pyöreä ja siinä on suppilomainen kuoppa keskellä. Haudan halkaisija on 8,5 m ja vallin leveys 2,5 m ja korkeus 0,5 m. Vallin koillisreunalla on noin metrin aukko vallissa. Aukon seinämät on kivetty ja aukon päällä on kulmikas paasi kattona. Paadessa on näkyvissä porausjälkiä. Aukosta lähtee noin kaksi metriä leveä ja seitsemän metriä pitkä ränni koillisen suuntaan.

Brunniberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Brunnibergetista pohjoiseen ja noin 400 m etelään Lillsandintiestä kaakkoisrinteellä. Tervahauta on pyöreä ja siinä on suppilomainen kuoppa keskellä. Haudan halkaisija on 6,5 m ja sen valli on kaksi metriä leveä ja 0,4 m korkea. Vallin kaakkoisreunalla on aukko.

Sammetsskogen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Sammatsskogenin alueella koilliseen Storsandista. Tervahauta on pyöreä, ja siinä on suppilomainen kuoppa keskellä. Haudan halkaisija on 7 m. Vallin leveys on 2,5 m ja korkeus 0,5 m. Vallin lounaisosassa on 2 metriä leveä aukko.

Pohjanmaan rantatie (1000026849) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pohjanlahden rantatie ainakin jo 1600 luvulla käytössä ollut tielinja, jota pitkin mm. Ruotsin armeija perääntyi pohjoiseen Suomen sodassa v. 1808-9. ja jonka varsilla käytiin taisteluja myös ns. Ison Vihan aikana 1700-l alussa. Suomen sodan yli-päällikkö Klingsporg piti majaa Munsalan Hagasin kartanossa Oravaisten taistelun aikana v. 1808. Vanha, 1750-luvun kartoilta paikannettu tielinja on suurimmaksi osaksi nykyisen Pohjoisen ja Eteläisen Munsalantien alla. Kahdessa kohdin vanha tielinja on säilynyt kylätienä: alueen eteläosassa, Munsalantien länsipuolella eteläosastaan Nederbyvägen –nimisenä n. 450 m matkalla, sekä Kirkonmäeltä Munsalantien länsipuolella etelään lähtevänä pihatienä n. 130 m matkalla. Muutoin vanha tielinja poikkeaa paikoin nykyisestä Munsalantiestä vähäisissä määrin nykyiseen peltoon ja rakennettuun maastoon.

Kråkträsket (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 20 m luoteeseen Tailodintien ja Isohiekantien risteyksestä. Tervahauta on muodoltaan pyöreä ja keskellä on suppilonmuotoinen kuoppa. Haudan halkaisija on 5,5 m ja sen vallit 1,5-2 m leveitä ja 0,8 m korkeita. Länsipuolella on noin 2 m leveä aukko vallissa.

Kvarnstensberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Kvarnstensbergetistä etelään loivalla itärinteellä. Hauta on muodoltaan pyöreä, keskellä suppilomainen kuoppa. Haudan halkaisija on 7,5 m ja valli on 2 m leveä ja 0,5 m korkea. Itäpuolella on noin 2 m leveä aukko vallissa.

Pirilö 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 60 m itään Vanhan Pirilöntien ja Kaningholmantien risteyksestä Pirilön niemen länsipuolella. Paikalla on nurmettunut ja kasvillisuuden peittämä kivijalka. Sen koko on 15,5x7,5 m. Talon nimi on Britas ja sen ovat rakentaneet Johan Persson ja Christina Johansdotter Granroth 1800-luvun alussa. Rakennus tuhoutui palossa vuonna 1899. Vuonna 1900 samalle paikalle rakennettiin uusi talo. Talo muutettiin 1920-luvulla Svedjenabbaan.

Pirilö 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pirilön niemen länsipuolella, rinteessä Vanhan Pirilöntien länsipuolella ja noin 50 m pohjoiseen Vanhan Pirilöntien ja Kaningholmantien risteyksestä. Paikalla on kaksi torpan perustusta, jotka sijaitsevat noin 15 m etäisyydellä toisistaan. Pohjoisempi perustus käsittää kivijalan, jonka koko on 9x5 m. Eteläisempi perustus käsittää 6x3,5 m suuruisen kivijalan. Perustus on jaettu kahdeksi huoneeksi. Torppa on perustettu 1800-luvun jälkipuoliskolla.

Pirilö 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee piha-alueella Kaningholmantiestä itään ja noin 140 m luoteeseen Kaningholmantien ja Vanhan Pirilöntien risteyksestä. Omakotitalon pihalla on täysin nurmettunut ja umpeenkasvanut kivijalka. Sen koko on 6x6,5 m. Sisällä on kellarikuoppa. Paikalla on ollut torppa 1800-luvun alkupuolelta.

Pirilö 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pirilön niemen luoteisosassa. Paikalla on runsaasti kiviaitoja/-muureja. Rakenteita on kahdessa ryppäässä. Yhteensä niiden pituus on 5.6 km. Toinen ryväs sijaitsee Pirilön talon itä-kaakkoispuolella. Aidat kulkevat pääasiassa pitkin vielä käytössä olevia viljelysmaita. Toinen ryväs on Pirilön talon pohjois-luoteispuolella. Siellä viljely on lakannut ja aidat ovat pääasiassa nuoressa metsässä.
Muurit ovat 1-4 m leveitä ja 0,5-1 m korkeita, paitsi yksi, joka on leveimmillään 8 m.
Kivimuurien/-aitojen joukossa on hyvin ladottuja, joissa keskellä olevia pienempiä kiviä reunustavat molemmilla sivuilla olevat suuret kivet ja huolimattomasti sirpalekivistä? kasattuja.
Yhden muurinosan sisällä on jäännöksiä lahonneesta puuaidasta, joka on ollut kivimuurin päällä. Kolme kivimuuria ulottuu pitkälle kohti Gäddvikeniä/Haukilahtea ja ne ovat saattaneet toimia laitureina.
Pieni määrä muurinosia seurailee peltojen rajoja, siten kuin ne on merkitty Roering Mattsonin karttoihin Pirilöstä vuodelta 1750 ja vuodelta 1760.
Muurit on kuitenkin pääasiassa rakennettu 1800-luvulla ja 1900-luvun alku puolella.

Norrängarna (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pirilön niemen länsiosassa, Kaningholmantien ja Laivavuorentien risteyksestä 140 m koilliseen. Paikalla on 4,5x3,5 m kokoinen kivijalkaperustus. Rakennuksen lounaisosassa on 2,5x2,5 m suuruinen ja 0,9 m korkea särmikkäistä kivistä oleva uuninjäännös. Kysymyksessä on ehkä riihi. Roering Mattsonin kartassa vuodelta 1760 ja vuoden 1845 pitäjänkartassa paikka sijaitsee keskellä metsää, jota ympäröivät pellot. Riihi on todennäköisesti 1800-luvulta tai 1900-luvun alkupuolelta.

Gäddviken 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pirilön niemen länsiosassa, Gäddvikenistä/Haukilahdesta ja Vanhasta Pirilöntiestä etelään. Paikalla on kivijalka. Sen koko on 8,5x7 m. Perustuksen keskellä on 2x2 m suuri ja 0,5 m korkea ruohottunut kumpare, mahdollinen uuninjäännös. Torppa on perustettu 1820-luvulla ja hylätty 1890-luvulla.

Gäddviken 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pirilön niemen länsiosassa, Gäddvikenistä/Haukilahdesta etelään. Paikalla on nurmettunut suorakaiteen muotoinen kivijalka, jonka koko on 5,5x5 m. Perustuksen kaakkoiskulmassa on 2x2 m suuruinen ja 0,5 m korkuinen kiuas. Keskellä on syvennys, joka on todennäköisesti kellarikuoppa. Torppa on perustettu 1870-luvulla ja purettu 1920-luvulla.

Gäddviksberget (Kivirakenteet)
Moderni; Kohde sijaitsee Pirilön niemen länsipuolella noin 120 m lounaaseen Vanhasta Pirilöntiestä, Gäddviksbergetin pohjoispäässä. Jäkälää kasvavalla kalliolla on kolmisivuinen, löhinnä pyramidinmuotoinen kiviröykkiö. Sen koko on 3,3x2,2 m ja korkeus 1,9 m. Röykkiö on kasattu 1900-luvun loppupuolella paikallisten nuorten toimesta.

Braxberget (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Braxbergetilla, joka on pieni kallioniemi Pirilönlahden itärannalla. Tradition mukaan tälle alueelle Pietarsaaren porvarit Kriminsodan aikaan piilottivat alukset suojellakseen niitä englantilaisia merijoukoilta. Paikalla on rautakiinnitin kalliossa tämän tapahtuman jäljiltä. Kalliolla on käsin taottu rautatanko, jonka pää on taivutettu lenkiksi. Tanko on noin 1 cm leveä.

Granholmen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Granholmenin lounaissivulla Ruusasholmantien vieressä. Alue on hoidettua pihamaata. Paikalla on L-muotoinen talonperusta, jonka koko on 9x5,3 m. Seinävallien korkeus on 0,3-0,6 m ja leveys metrin. Rakennuksessa on ollut kaksi huonetta, joissa kummassakin on ollut kylmämuurattu kellarikuoppa. Toisessa huoneessa on kiuasröykkiö. Talonpohjasta 20 m länteen on kaivo.
Rakennusta ei ole merkitty historiallisille kartoille, mutta museosta saadun tiedon mukaan paikalla olisi asunut 1800-luvulla seppä.

Hållhagen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee 40 m koilliseen Raatihuoneen ja Fordellinkadun risteyksestä. Paikalla on kiviaita/-muuri, jonka korkeus on metrin ja leveys 1,5 m ja pituus 28 m. Muuri löytyy Rosenlundin vuoden 1878 kartasta.

Fattigviken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lammassaaren eteläreunalla noin 50 m itään Ilveksentien ja Läntisen Lammassaarentien risteyksestä. Paikalla on 94 m pitkä, luonnonkivistä kasattu muuri/aita, joka on 2-3 m leveä ja 0,3-0,5 m korkea.
Vuoden 1942 pitäjänkartassa on pelto merkitty niityksi. Niityn ja muurin välissä kulkee tie, joka on osittain yhdensuuntainen muurin kanssa. Muurin ajoitus on 1800-luku tai 1900-luvun alkupuoli.

Stora Lysarholmen 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lysarholmassa, Lysarholmantien itäpuolella. Kiviaita/-muuri kulkee edelleen viljeltyjä peltoja pitkin. Eteläisin osa muuria on pihapiirin reuna-alueella. Säilynyt aita/muuri on noin 170 m pitkä, 1,5-2 m leveä ja 0,2-0,5 m korkea. Muuri/aita on kasattu luonnonkivistä.
Lysarholmassa ei ole Roering Mattsonin vuoden 1756 karttaan merkitty peltoja kuten ei myöskään Aspegrenin karttaan vuodelta 1769. Kartoissa on niittyjä muurin/aidan luonaispuolella ja metsää koillispuolella. Suurin osa Lysarholmasta kuului Pedersören pappilalle 1700-luvulla.
Lysarholman torppa, joka on sijainnut noin 70 m itään muurista/aidasta, perustettiin pappilan maille metsänvartijan torpaksi. Tähän aikaan todennäköisesti aluetta alettiin myös viljellä. Muurin/aidan ikää ei voi varmuudella sanoa. Todennäköisesti se on 1800-luvulta tai 1900-luvun alusta.

Stora Lysarholmen 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lysarholmassa, Pietarsaaren ja Luodon välisellä rajalla, noin 150 m Lysarholman torpasta lounaaseen. Paikalla on rajamerkki, joka on noin 1 m länteen Lysarholmantieltä. Merkki on viisikivinen. Siinä on keskuskivi, jota ympäröi kaikilla neljällä sivulla pienempi kivi, lisäpalkki. Keskuskiven koko on 0,3x0,15 m, korkeus noin metrin, sivukivet ovat 0,2-0,3 m leveitä ja 0,4-0,5 m korkeita. Kivet ovat kulmikkaita ja keskuskivessä näkyy poranjälkiä ja eteläsivulla luku 6. Merkki on Pietarsaaren kaupungin ja Luodon kunnan rajalla, joka seuraa läheisesti Ison Lysarholman rantalinjaa, joka on merkitty Roering Mattssonin karttaan vuodelta 1756 ja Aspegrenin karttaan vuodelta 1769. Tämä rajamerkki on kuitenkin todennäköisesti myöhäisempi ja peräisin 1800-luvulta tai 1900-luun alusta.

Östanskogen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Fallbergetissa noin 250 m lounaaseen Runebergin tuvasta. Alueen yli kulkee korkeajännitejohto. Kivimuuri/-aita on noin 115 m pitkä, 2-3 m leveä ja 0,5-0,8 m korkea. Se on rakennettu luonnonkivistä. Todennäköisin rakentamisajoitus olisi 1800-luvun lopun ja 1900-luvun puolivälin välissä.

Fallet (1000026970) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Oinaansaaressa noin 120 m länteen Oinaansaarentien ja Tanhuantien risteyksestä. Masto on umpeenkasvanutta viljelysmaata. Alueella on noin 220 m pitkä kivimuuri/-aita. Sen leveys on 2-4 m ja korkeus 0,3-0,7 m. Muuri on paikoin lähes kokonaan romahtanut. Historiallisten karttojen mukaan muuri/aita ei ole 1800-luku vanhempi.

Stads-Svanbäck (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Majaniemessä noin 30 m länteen Majapellontien länsipäässä. Paikalla on T-muotoinen muuri/aita, jonka kokonaispituus on noin 75 m. Muuri/aita on 2-4 m leveä, ja 0,2-0,5 m korkea. Muuri/aita on huolimattomasti koottu. Ajoitus on epävarma, mutta mikään ei viittaa historiallisissa kartoissa siihen, että muuri/aita olisi 1800-lukua vanhempi.

Fallberget (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Fallbergetista koilliseen ja noin 40 m länteen radiomastosta. Torpanjäännös sijaitsee pienellä kumpareella. Se on kasvillisuuden peitossa. Seinälinjat erottuvat 1 m levyisinä ja 0,5 m korkeina valleina. Perustuksen koko on 7,5 x5 m ja koilliskulmassa on 2x2 m suuruinen ja 0,3 m korkea kiuasröykkiö.
Noin 20 m lounaaseen perustuksesta on umpeenkasvanut pelto ja noin 60 m etelään perustuksesta on noin 20 m pitkä muuri/aita. Se kulkee samansuuntaisesti pellon kanssa. Muuri/aita on 1,5-2 m leveä ja 0,3-1,2 m korkea. Torppa tunnettiin Norrlundin torppana, jonka hän vuokrasi vuonna 1848. Pellot ja muuri voivat olla samalta ajalta. 1700-luvun kartassa ei tällä kohdalla ole viljelysmaata.

Snarubacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Snarubackenilla pienellä aukealla metsässä. Alue on viljeltyä. Paikalla on 2,2x2 m kokoinen ja 0,8 m korkea neliskulmainen uuninjäännös, joka on rakennettu halkaistuista luonnonkivistä. Lähistöllä on kuoppia, mutta ei talonperustusta. Uuni on voinut kuulua riiheen. 1700-luuvn kartoissa ei ole mitään merkintää kiinteästä asutuksesta tai viljelyksistä.
Uuni voisi olla 1800-luvulta tai 1900-luvun alusta. Lähistöllä on runsaasti peltoja reunustavia kiviaitoja.

Dalhagen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Dalhagenin peltoalueesta itään olevalla matalalla kukkulalla ja noin 100 m luoteeseen Fäbovallintiestä. Paikalla on noin 250 m kivimuuri/aita, joka kehystää kolmelta sivulta suorakaiteenmuotoisen 100x50 m kokoisen alueen. Idässä ei ole kivimuuria näkyvissä. Pohjoiselta pitkältä sivulta lähtee muurin osa, jonka pituus on 40 m. Hyvin tehty muuri on koottu pyöreistä luonnonkivistä. Muuri on 1,5-2 m leveä ja 0,5 m korkea. 1700-luvun lopun kartoissa paikalle ei ole merkitty pelto- tai laidunmaita. Vuoden 1946 pitäjänkartassa ja vuoden 1972 peruskartassa muurin aitaama alue on metsämaata.

Storsand (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sammetsskogenissa itään Isohiekasta noin 200 m koilliseen Isohiekantien päästä. Luontaisen hiekkakumpareen päällä on pyöreä kuoppa, halkaisijaltaan 5 m ja syvyydeltään metrin. Kuopan reunojen ympäri kulkee 1,5 m leveä ja 0,4 m korkea hiekkavalli. Koepistossa sekä kuopassa että vallissa oli puhdasta hiekkaa. Myöskään maannosta ei todettu, joten kuoppa ei voi olla paria sataa vuotta vanhempi.

Tailod norra udden (Kulkuväylät)
Moderni; Paikka sijaitsee Fäbodassa, paljaalla rantakalliolla, Tailod ? niemessä. Kallion korkeimmalla kohdalla on 1,8x1,6 m kokoinen ja 1,2 m korkea kiviröykkiö. Se on kasattu pyöreistä luonnonkivistä ja seipäistä, jotka ovat lahonneet. Röykkiö on merimerkki, joka on 900-luvulta.

Kittholmen 2 (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kittholman luoteislaidalla talon pihalla noin 20 m Vanhanhaminan tiestä. Kalliopaljastumalla on hakattu kompassiruusu, jonka halkaisija on 0,7 m. Hakkaus on hyväkuntoinen ja hyvin tehty. Ajoitus on epävarma, mutta se voisi olla samanaikainen tontilla olevan rakennuksen kanssa, 1800/1900-lukujen vaihteesta.

Kittholmen 3 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kittholmassa noin 280 m luoteeseen Rantatien ja Vanhanhaminantien risteyksestä. Paikalla on 25x25 m laajuinen kivilouhos. Mahdollisesti ajoittuu 1800-luvulle tai 1900-luvun alkuun.

Kisorberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kisorin alueella, itään Kisorbergetista ja etelään Norrlötsbergetista. Paikalla on kolme hyvin säilynyttä kivimuuria/-aitaa, joiden yhteenlaskettu pituus on 130 m. Kaksi läntisintä muurin-/aidan osaa ovat luonnonkivistä hyvin ladottuja. Niiden leveys on 1,5-2 m ja korkeus 0,5-1 m. Toista ympäröi metsä, toista pellot. Edellisistä noin 100 m itään on kolmas muuri/aita. Tämä aita ei ole yhtä hyvin ladottu kuin kaksi muuta. Se on noin 2 m leveä ja 0,5 m korkea. Se on metsän ympäröimä. Vuoden 1688 kartassa muurien alue ei ole viljelyksessä, mutta vuoden 1773 Albäckin kartassa pellot ulottuvat läntisimmän aidan luo. Vuoden 1946 pitäjänkartassa keskimmäinen ja itäinen muuri noudattavat kiinteistörajoja. Muurien/aitojen ajoitus on epävarma, mutta todennäköisesti ne ovat 1800-luvulta tai 1900-luvun alkupuolelta.

Nätinabba 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 150 m kaakkoon Prikintien ja Rantatien risteyksestä. Paikalla on kaksi kivimuuria/-aitaa. Niiden yhteenlaskettu pituus on 175 m. Pohjoisempi muuri on noin 60 m pitkä ja 1-1,5 m leveä ja 0,5 m korkea. Se on rakennettu pyöreistä ja kulmikkaista kivistä. Edellisestä noin 70 m kaakkoon on toinen muuri. Sen pituus on 115 m. Muuri on 1,5-2 m leveä ja 0,5-0,8 m korkea ja kasattu sekä pyöreistä että kulmikkaista kivistä. Ajoitus on epävarma, ei 1800-lukua vanhempia.

Markusholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Fiskarsissa, pitkänomaisella muinaisella Markusholmenin saarella. Paikalla on noin 280 m kiviaitaa/-muuria jakaantuneena kahteen erilliseen osaan. Muurit ovat 1-2 m leveitä ja 0,5-0,8 m korkeita ja pääasiassa pyöreistä luonnonkivistä rakennettuja. Vanhan karttamateriaalin mukaan aitojen ajoitus on aikaisintaan 1800-luku.

Grannabba (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Grannabbassa, Ruusulehdon koulusta pohjoiseen ja itään. Alueella on noin 260 m kiviaitaa/-muuria jakaantuneena kahdeksi erilliseksi osa-alueeksi. Aidat ovat 1,5-2 m leveitä ja 0,5-0,8 m korkeita ja niissä on sekä pyöreitä että kulmikkaita luonnonkiviä.
Osa itäisempää muuria kulkee Markusholman tien itäreunalla ja osa läntisempää muuria kulkee Pirilöntien pohjoisreunaa. Ajoitus on epävarma, mutta muurit eivät ole 1800-lukua vanhempia.

Nynäsbacken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Nynäsbackenin laella noin 100 m pohjoiseen Läntisen kehätien ja Länsiväylän risteyksestä, kapean soratien vieressä. Paikalla on 10 m pitkä ja 6 m leveä rakennuksen pohja. Siinä on luonnonkivistä ja tiilistä tehty 2x2 m kokoinen uuninjäännös kaakkoiskulmassa. Kivijalassa on vain muutamia luonnonkiviä. Rakennelma on todennäköisesti riihi, joka ajoittunee 1800-luvulle tai 1900-luvun alkuun.

Smedasskogen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uuden Pännaistentien molemmin puolin Kirkkorannan ja Kivilösin välillä. Uuden Pännaistentien itäpuolella on kolme aidan-/muurinpätkää metsässä Etelä Kivilösintien ja Pietarsaaren Ohikulkutien välisellä alueella. Uudesta Pännaistentiestä länteen on neljä muurinpätkää Kirkkorannankadun ja Kanttorinkadun välisellä alueella. Muurit/aidat ovat 2-3,5 m leveitä ja 0,5-0,8 m korkeita ja rakennettu pääasiassa pyöreistä luonnonkivistä. Muurien/aitojen yhteenlaskettu pituus on noin 400 m. Muurit sijaitsevat pääasiassa metsämaastossa. Alueella viljely on todennäköisesti alkanut 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa ja muurit/aidat voisivat ajoittua tähän aikaan.

Bovallarna (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Fäbodassa, Pörkenesintien länsipuolella. Avohakkuualueella on 6x6 m kokoinen neliskulmainen kivijalka. Se on tehty lohkotuista ja poratuista harmaakivistä. Talonperustuksen keskellä on kellarikuoppa. Kohde on 1800-luvun alussa perustetun sotilastorpan jäännös.

Mjölknässkogen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilut sijaitsevat Österbystä ja entisen Jenjärven länsipuolelta etelään johtavan metsätien varrella, tiestä noin 60-80 m länteen. Hiilimiilut sijaitsevat hieman ympäristöstään kohoavalla kumpareella. Puusto on nuorta mäntykasvatusmetsää. Maaperä on karkeaa moreenia.
Paikalla on ainakin kaksi hiilimiilun pohjaa, jotka ovat reunoista mitattuna halkaisijoiltaan noin 5-6 m ja enimmillään noin 1 metrin syvyisiä, toinen on muodoltaan pyöreähkö ja toinen hieman neliömäinen. Ympärillä on vallit. Niiden välissä on kymmenkunta noin 1,5-2,5 m halkaisijaltaan olevaa kuoppaa, jotka liittyvät miilujen valmistukseen ja käyttöön. Mahdollisesti jotkut niistäkin voivat olla jäänteitä hiilimiiluista. Kaikkien kuoppien pohjalla esiintyy hiiltä. Miilujen ja kuoppien pohjoispuolella alle 10 metrin etäisyydellä on noin 2,5 m halkaisijaltaan oleva ja vajaa 1 metrin korkuinen raivauskivikko. Kivet ovat ilmeisesti poistettu kohdilta, joihin miilut ja muut puuhiilen valmistuksessa syntyneet kuopat on kaivettu.
Silmämääräisesti arvioiden kohteen ikä ei ole useita satoja vuosia, vaan ajoitus olisi enemminkin 1900-luku.

Skatabäcken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Miilut sijaitsevat Österbystä, entisen Jenjärven länsipuolelta ja Mjölknässkogenista etelään johtavan metsätien varrella, tiestä noin 20-40 m itään. Hiilimiilut sijaitsevat hieman ympäristöstään kohoavalla kumpareella. Puusto on nuorta koivikkoa. Maaperä on moreenia.
Paikalla on yksi selvästi erottuva hiilimiilun pohja, se on muodoltaan pyöreähkö, vallin reunoista mitattuna noin 6 m halkaisijaltaan, keskustan kuoppa on vajaan metrin syvyinen, reunoilla on vallit. Selvästi erottuvan miilun pohjan lisäksi paikalla lienee ainakin kaksi muuta miilun jäännöstä ja ainakin puolenkymmentä soikeaa, pyöreähköä tai pitkulaista kuoppaa, jotka liittyvät miilujen valmistukseen ja käyttöön. Osa kuopista kairattiin, ja niiden pohjassa todettiin noin 5-15 cm paksu hiilikerros.
Silmämääräisesti arvioiden kohteen ikä ei ole useita satoja vuosia, vaan ajoitus olisi enemminkin 1900-luku.
Kohde sijaitsee entisestä Skatabäckenistä noin 300 m koilliseen. Nykyisin puron alkuperäinen uoma on hävinnyt ja muuttunut metsäojitusten seurauksena.

Esse-Bastubacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin havaittiin, että muinaisjäännöäsrekisterin koordinaattipiste oli 300 metriä liian pohjoisessa, koordinaatit on nyt korjattu. Kohteeseen kuuluu kaksi tervahautaa, jotka ovat noin 40 metrin etäisyydellä toisistaan. Haudat ovat melko isoja, halkaisija vallin päältä mitattuna on noin 15 metriä. Pohjoisemmassa on viisi metriä pitkä halssi etelään. Halssin kohta on vahvistettu kivimuurilla. Alue kasvoi vuonna 2016 tiheää taimikkoa ja havaintomahdollisuudet olivat huonot. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000), kohteeseen kuuluu myös tervanpolttajien sauna ja mahdollisesti hautaröykkiöitä. Tiheän puuston takia näitä ei löydetty, mutta todennäköisesti kyse ei ole hautaröykkiöistä vaan tervanpolttoon liittyvistä kivikasoista. Tervahaudan vahvistamiseen on käytetty kiveä ja paikka millä haudat sijaitsevat on melko kivetön. Haudan vieressä olleet kivikasat ovat todennäköisesti tervahaudan rakentamiseen liittyviä.

Esse-Messisbacken W (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Messisbackenin luoteisosassa kosteikon keskellä olevalla moreenimäellä, sen luoteiskärjessä. Alue kasvaa mäntytaimikkoa. Tervahauta on läpimitaltaan 3 m ja 0,6 m syvä. Halssi on pohjoisessa ja se on noin 1,8 m pitkä. Valli on 0,5 m leveä. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, sitä oli siihen asti pidetty kivikautisena kodanpohjana, kuten useita pieniä tervahautoja Ähtävällä. Tervahaudasta noin 60 metriä itään on noin 30 metriä pitkä ja reilu puoli metriä korkea kiviaita länteen laskevan mäen rinteessä.

Esse-Spänbacken A (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Spänbackenin itäosassa. Alue on moreenipohjaista kangasmaastoa, valtapuuna mänty. Tervahaudan läpimitta on 4,5 m, syvyys 0,7 m ja sitä ympäröivä valli on 1 m leveä. Halssi on itään. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Tervahautaa oli aiemmin (Finnäs 2000) pidetty kodanpohjana, kuten monia pieniä tervahautoja Ähtävällä.

Esse-Storbrännbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2016. Kohde sijaitsee suoalueiden keskellä olevalla moreeni- ja kallioharjanteella Storbrännbackenin länsiosassa. Tervahauta on halkaisijaltaan noin 4 metriä ja syvyys on noin metri. Halssi on koilliseen, alarinteeseen. Alue kasvoi vuoden 2016 inventoinnin aikana tiheää mäntytaimikkoa. Tervahautaa oli aiemmin (Finnäs 2000) pidetty kodanpohjana "hyddbotten".
2022. Tilan nimi on Tjärdalsskiftet ja pääkohteesta 70 metriä itään on suuri tervahauta (halk.20 m) ja siitä reilu 250 metriä kaakkoon on mahdollisesti toinen pieni tervahauta (halk. 8 m), jonka kaakkoisreunaa kulkee ajoura koilliseen.

Esse-Åkärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Storkärrbackenin pohjoispuolella noin 300 metriä Ähtävänjoesta itään. Tervahauta on moreenipohjaisella kuivahkolla kankaalla, puusto on varttunutta mäntymetsää. Hautaa on aiemmin pidetty kodanpohjana (Finnäs 2000), mutta vuoden 2016 inventoinnissa se todettiin pieneksi tervahaudaksi, kuten monta vastaavaakin kohdetta Ähtävällä. Tervahaudan läpimitta vallin reunatasta on noin 5 metriä ja syvyys noin metri. Halssi on lounaaseen, alarinteeseen..

Wolffin laituri (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan keskustassa Kalarannan alueella Vaskiluotoon johtavan sillan penkereessä sen eteläpuolella.
Wolffin halkolaiturin jäänne. Laituri on tehty suorakaiteisista kivistä ja laiturin osana ovat vedenpinnan tasalle ulottuvat kiviportaat.
Kauppaneuvos C.G.Wolff rakennutti halkokauppaa varten laiturin Kalarantaan vuonna 1867. Laiturialueella oli puisia ranta-aittoja (joista viimeisetkin purettiin viimeistään 1970-luvulla). Kalaranta oli merkittävä paikallisten kauppapaikka Vaasan sisäsatamassa. Sisäsatama oli varattu kauppa- ja matkustajalaivoja varten ja Wolffin laiturin viereinen alue osoitettiin saaristoliikenteen käyttöön. Wolffin laiturin lähelle rakensi kauppias A.Lassel vuonna 1877 halkojen pilkkomista varten höyrykoneella toimivan halkosahan. Kalarannaksi alue muuttui 1890-luvulla, kun kaupungin virallinen kalanmyyntipaikka siirrettiin alueelle. Vuonna 1924 kaupunginvaltuusto kehotti rahatoimikamaria huolehtimaan siitä, että Wolffin laiturialueella varataan tilaa myös saaristolaivaliikenteelle eikä pelkästään halkopinoille. 1930-luvulle tultaessa halkokauppaa suunnattiin Klemettilän alueelle.
Wolfin laiturin jäänne sijaitsee valtakunnallisesti merkittävällä rakennetun kulttuuriympäristön alueella Vaasan rantapuistovyöhyke julkisine rakennuksineen ja Vaasan Höyrymylly.

Nedervetil-Titurharju 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Titurharjun luoteispäässä, Honkobackantien pohjoispuolella metsämaastossa. Hauta on halkaisijaltaan 10 metriä ja sen rinteen puolella näkyy juoksutusaukko. Hautaan on kaivettu lukuisia koepistoja (arkeologian harrastajat?). Haudan ympärillä ei ole juurikaan valleja, mikä on tervahaudalle poikkeuksellista.

Regina (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Merenkurkussa Vaasan Vaskiluodosta noin 30 kilometriä länteen Gloppetin alueella Holmbergsgrundin pohjoisosassa. Paikka on merkitty merikarttaan. Pohja on kiveä ja soraa.
Regina -nimisen aluksen hylky. Regina haaksirikkoutui 17.12.1963. Meriselitys annettiin Vaasassa 20.12.1963. Alus oli 35 metriä pitkä ja 6,5 metriä leveä, ja se oli rakennettu 1800-luvun puolella ilmeisesti Ahvenanmaalla. Hylky on levän peitossa ja jäät ovat hajottaneet runkoa.

Holmströmasmyran (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kiinteistöllä 475-410-9-49 on 25 metrin korkeuskäyrän rajaamana ja tuntumassa suoraan turpeen päälle kasattuja pieniä tiivistymättömiä kivikasoja. Alue on tasaista eikä kivikertymien lukumäärää ole laskettu. Kohde tuli esiin 9.11.2018 metsänkäytön suunnittelun yhteydessä. Tästä pohjoiseen sijaitsee Trodamossen, jonka nimi viittaa metsälaitumesta riukuaidalla eristettyyn luonnonniittyyn. Lähialueen varhaismetallikautisina pidettyjen röykkiöiden joukossa voi olla nuoria metsälaitumiin liittyviä kivikasoja.

Älgryggen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta.
Valokuvattu 15.10.2003. Poikkeuksellisen komea tervahauta. Rakenteen itäreuna, johon suuntaan terva on laskettu, oli luonnonkivistä kylmämuurattu. Kiviä peitti paksu turve. Tervahaudassa kasvoi puita ja metsä oli korjuukypsää. Ilmoitettu tällöin ensimmäisen kerran Museovirastolle ja alueen metsänhoitoyhdistykselle.
Valokuvattu 22.09.2004. Puiden poisto tervahaudasta oli onnistunut hyvin.
Merkitty 30.9.2004 suojarajaus kuitunauhalla maanmuokkaajaa varten.
Valokuvattu 29.6.2005 ja merkitty uudestaan kuitunauhalla.
Valokuvattu 28.6.2006. Yrityksistä huolimatta ohjeellinen suoja-alue oli äestetty ja maanmuokkauksessa oli edetty myös muinaismuistolain säätämän vähimmäisrauhoituksen sisään.

Kalken kivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Isoonkyröön v.1898 saavuttuaan oli uudella kirkkoherralla Kosti (Konstantin) Kalkella erimielisyyttä mm. pappilan omistusten rajoista. Isonjaon järjestelyt lopulta hyväksyttyään siirrätti Kalke Mustikkamäeltä kiven johon hakattiin teksti (5.Moos. 27:17). KIROTTU OLKOON JOKA LÄHIMMÄISENSÄ RAJAN SIIRTÄÄ JA KAIKKI KANSA SANOKOON: AMEN! Tunnetusti hyvänä viljelijänä ja kädentaitajana Kalke hakkasi tekstin todennäköisesti itse. Kivi on rajalla Mustikkamäestä itään sijaitsevalla nevalla ja oja tekee sen kohdalla edelleen mutkan. Teksti näkyy huonosti ja sitä on korostettu punaisella maalilla, joka oli paikalla v.2016 käytäessä jo haalistunut. Kiven oikeassa alareunassa on ilmeisesti myös vuosiluku 1910 ja luku 737. Kalken sanoin kivi on pantu paikalleen: "Siksi, että neva synkän ja kolkon ympäristönsä voimalla ilman armoa julistaisi tuon kovan kirouksen, mikä on lähimmäisen rajan siirtäjällä". Kalke jatkaa tekstissään vielä hetken edellistäkin konkreettisemmin kirouksen voiman ja rajan siirtämisen seurausten kuvailua.

Gamla Malax ridvägen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Maalahteen johtavan Gamla Malax ridvägenin linjaus on merkitty 1800-luvun pitäjänkartoille. Pitäjänkarttojen ja osin vanhojen peruskarttojen sekä lidaraineiston avulla linja asemoitiin nykyiselle karttapohjalle.
Maastotarkastuksessa keväällä 2017 linjausta paikannettiin noin 700 metrin matkalta (tuulivoimaan liittyvän hankealueen etelä-, keski- ja pohjoisosassa). Melkein koko tällä osuudella näytti, että viimeksi sitä olisi käytetty metsäkoneen/traktorin ajourana.
Ratsupolun linjauksen tuntumassa risteilee myös useita muita vanhoja metsäkoneiden/traktoriuria, ja joillakin kohdin ratsupolun linjauksen erottaminen niistä ei ollut mahdollista. Vanhaa tielinjausta lienee hävinnyt myös sen kohdalla lähihistoriassa kulkeneen metsätien raivauksessa ja kunnostuksessa. Sitä ei voitu varmistaa oliko ratsupolku käytössä jo 1700-luvulla.

Öuran perunamaa 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen;

Öuran perunamaa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)

Öuran perunamaa 3 (Työ- ja valmistuspaikat)

Bånikören niittylato (Työ- ja valmistuspaikat)

Söderskärs bastuplats kalasauna (Asuinpaikat)

Back (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal (storlek ?) vid en ägoväg. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Videmark (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal, storlek 17m. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Lundmark (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal, storlek 12 m. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Lundmark 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal, storlek 12 m. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Westermark (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal (diam. 12 m) vid Gyttjeviksvägen. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Granås (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal (diam. 12 m) mellan två gångstigar som leder till Taklaxvägen och Bjurbäckvägen. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Vesterlund (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal, storlek 17 meter. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Nybjörk (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal (diam. 16 m) på norra sidan av Taklaxvägen. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Vägar (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal, storlek 14 meter. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Österholm (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal, storlek 12 meter. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Enlund (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal som ligger på rån, storlek 17 meter. Utmärkt i terrängen med en skylt.

Nörrgjutan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matala ja laaja koivua sekä kuusta kasvava kivikko samalla kiinteistöllä sijaitsevan viljelystä poistuneen pellon länsipuolella. Kiviä on kerätty heikon kohouman reunaan mahdollisesti siinä jo olleen rantakivikon jatkeeksi.

Mossaliden (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri kranssimainen röykkiö todennäköisesti nykyisiä peltoja ennen käytössä olleella tasaisella kaistaleella. Kivet on kerätty kiintokiven ympärille. Röykkiön lähellä on matala kivivalli ja sen pohjoispuolella kulkee oja.

Galgkullen (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Noituudesta syytettyjen mestauspaikka Galgkullen. Hirttomäellä sijaitsee nykyään 1900-luvun alussa rakennettu Koskebyn rukoushuone.

Pellasmossen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suoniitty. Matalaa karja-aitaa kohoumalla Pellasmossenin eteläpuolella.

Kohålsviken N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervauta, halkaisija noin 20 m. Hauta on syvän suppilomainen ja vallit selvät. Juoksutuskanava aukeaa koilliseen. Hauta on halssi lukien 5-6 m korkeuskäyrien välillä pienellä kohoumalla. Halssin edusta on tasamaastoa ja siihen on kaivettu pieni kuoppa. Haudan reunalla ja sisällä kasvaa järeitä kuusia ja halssin yli oli kaatunut mänty. Haudan koko ja aikaisin käyttöajankohta vastaavat noin 400 m eteläkaakkoon sijaitsevaa tervahautaa Kohålsviken S. 3-4 metrin korjeuskäyrien perusteella hauta näyttää sijainneen matalan rikkonaisen lahden pohjukassa. Tervan kuljettaminen veneillä on ollut ehkä mahdollista.

Dalin (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta Långdiket-nimisen ojan eteläpuolella sijaitsevalla mäentönkällä Koivutiestä noin 50 metriä kaakkoon. Paikallisesti aluetta on kutsuttu Daliniksi. Haudan kunto tai koko ei tiedossa, mutta kotiseutuyhdistys mainitsee sen olevan säilynyt, eikä tuhoutunut kuten useat muut Vaasan tervahaudat. Lidar-kuvan perusteella paikalla on mahdollisesti pienehkö tervahauta (halk.noin 10 metriä). Arvioitu rakennetun viimeistään 1760-luvulla karttaan perustuen (charta af lantmätare Joh: Ahlbäck).
Metsän ja pellon rajalla Pellasbackenilla kohteesta Dalin noin 270 metriä kaakkoon on mahdollisesti tervahauta, jonka länsipuolella on toinen suurempi kaivanto.

Sandryggen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri tervahauta tilanrajalla. Syksyllä 2005 havaittu Merjärventieltä, että sen etelänpuoleisella aukealla oli selvänä kohoumana erottuva tervahauta, jonka vallissa kasvoi puolenkymmentä isoa mäntyä. Vuonna 2010 todettiin, että avoimesta paikasta ja hiekkamaasta huolimatta puut olivat edelleen pystyssä, mutta luoteen puoleisen naapuritilan hiekanotto oli ulottunut vallin ulkoreunaan.

Fräkneskärret (Kivirakenteet)
Historiallinen; En mindre upphöjning som tolkats som spisrester av Sagg-Matts fäbodstuga. Stugan syns på sockenkartan från år 1891. På granskningsdagen 10.6.2020 var platsen utmärkt med en vägpinne och på markytan hade samlats några större tegelbitar. Jämfört med en tidigare bild har spisröset klart raserat eller demolerats (Aktiv närkultur - Fäbodliv i Malax, 1987, sid.75). Med hjälp av en sond kunde man konstatera att jordmånen var något mörkare än i området runtomkring och innehöll tegelflisor. Objektet ligger nära fastighetsgränsen och på rån går ett befintligt körstråk. Väster om platsen ligger ett brett dike.

Isomäkikärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Isomäkikärretin itäpuolelle Isomäen kallioainesotosta 600 m etelään on peruskartalle merkitty tervahauta, joka sijaitsee tilanrajalla välittömästi metsätien länsipuolella. Ei tarkastettu, joten kohteen kunto ja laajuus on toistaiseksi tuntematon. Ilmakuvan perusteella paikalla on metsikkö, jonka tie kiertää.

Kvarnbacken A (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 15m ja halssi lounaaseen. Ei tarkastettu, joten kunto ei tiedossa, Lidar-kuvan ja metsäkuvion perusteella todennäköisesti verraten hyvin säilynyt.

Kvarnbacken B (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 20m, halssi lounaaseen. Ei tarkastettu, joten kunto ei tiedossa. Lidar-kuvan ja metsäkuvion perusteella todennäköisesti hyväkuntoinen. Tästä 200 m koilliseen on peruskartalle merkitty tervahauta.

Anthärsing (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta Kovjoella junaradan itäpuolella Trollbergintien ja Anthärsingin metsätien välissä Träskesmossenilla sijaitsevalla kohoumalla suolla kulkevasta sähkölinjasta noin 200 m länteen. Käyty ohimennen 18.10.2013 alueen metsänkäytön yhteydessä. Mäyrien tms. kaivelema, mikä ei ole epätavallista ja itsetuhoutuva. Ei pantu merkille, että olisi ketunmetsästäjien tekemää kaivelua. Kuvattu, mutta ei sen tarkempaa dokumentointia.

Bolimbacken etelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pieni tervahauta ja muutamia kuoppia kaakkoon suuntautuvalla harjanteella, sen itälaidalla. Kuopat liittyvät todennäköisesti tervanpolttoon ja sen aikaiseen toimintaan paikalla.

Krankkärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta. Halkaisija noin 15 m. Halssi ilmeisesti itään. Ei merkitty peruskartalle.

Postvägabacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 10 metriä. Sijainti tilanrajalla. Merkitty peruskartalle.
25.10.2022. Pieni suolle aukeava tervahauta kivikkomäen eteläkärjessä. Tervahaudan vallissa kasvaa kolme mäntyä ja avoimen maaston vuoksi on olemassa suuri riski, että tuulenkaadot tulevat vahingoittamaan sitä. Valli on tehty kokonaan luonnonkivistä. Tervahauta on tyyppiä, jota on useasti erehdytty pitämään kehäröykkiönä tai majanpohjana (tomtning) ja varsinkin tilanteessa, jossa metsämaan istutusmuokkaus on tehty halssin kohdalta rakenteeseen kiinni.

Nykyttlandet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 18 metriä. Halssi itään. Merkitty peruskarttaan.

Lillåsen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta?, kaivanto?, maantien varressa. Peruskartalle merkitty ja LIDARK-projektissa (2020-2022) konetunnistettu tervahauta tästä 55 metriä kaakkoon.

Slätmossen NW (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahautoja, suurimman ja peruskartalle merkityn haudan halkaisija noin 20 metriä, toisen 8 metriä ja kolmas ehkä vaurioitunut tai ei tervahauta.

Pattsnåret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 20 metriä, merkitty peruskartalle, ei tarkastettu. Näkyy lidarissa.
Inv. 2021: På norra sidan av den skogsväg som löper nordost om Pattmyrans träsk, i norra ändan av en smal stenig mo. En tjärdal med en diameter på cirka 20 meter och med halsen mot söder. Tjärdalens yta är täckt av gräs och mossa. I omgivningen växer låg plantskog av tall efter kalhuggning.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistetun rakenteen pinta-ala on noin 4 aaria.

Esse-Torrbacken 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri tervahauta, jonka keskusta on tilojen 8:98 ja 57:3 rajalla. Haudan halkaisija on noin 25 metriä ja sen halssi laskee koilliseen Torrmossenille. Haudassa kasvaa puita. Rakenteen ympärillä on tervanpolttoon liittyviä kuoppia.

Riback (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija on arviolta noin 16 metriä. Hauta on merkitty peruskartalle Ribackkärretistä itään mäen pohjoispäähän ja erottuu Lidar-kuvassa. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Plackarbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta Vetelinjoen länsirannan tuntumassa. Hauta sijaitsee äestetyn metsäkuvion reunalla eikä juurikaan erotu Lidar-kuvassa. Haudan ja joen välissä on vapaa-ajan asunto.

Stenbacken öst (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta. Haudan halkaisija on ainakin 15 metriä ja Lidar-kuvassa erottuu pitkä halssi kohti itäkoillista.

Stenbacken väst (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta, jonka halkaisija on noin 15 metriä. Haudan halssi erottuu Lidar-kuvassa ja se aukeaa länteen.

Dalamossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidar-kuvasta todettu rakenne, mahdollisesti tervahauta suosaarekkeella, halkaisija n. 20 m.
Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee hakatulla aukealla ja erottuu ympäristöstään selkeästi korkeampana kumpareena. Kohde sijaitsee noin 550 metriä Dalalandintieltä koilliseen. Alue on muokattua metsäkangasta ojitetun kosteikon keskellä. Tervahaudan koillispuolella sijaitsee entistä turvetuotantoaluetta. Tervahauta on kooltaan isokokoinen ja syvä. Halkaisijaksi mitattiin 20 metriä ja syvyydeksi 2 metriä. Vallia ei pysty selkeästi erottamaan. Halssi on ojamainen kaivanto, joka sijaitsee tervahaudan länsiosassa. Tervahaudan päällä kasvaa ainoastaan aluskasvillisuutta ja pientä pajukkoa. Pohjalla havaittiin rakentamisessa käytettyä kiveystä, sekä palanen pikeä, joka luultavasti on tervahaudan pohjasta peräisin.
Muuta: Potentiaalinen radiohiiliajoituskohde.

Furubacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, merkitty peruskartalle. Sijainti 45 m korkeuskärän rajaaman mäen eteläkärjessä.

Borgmossåsen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, merkitty peruskartalle. Lidarkuvan perusteella haudan halkaisija on noin 15 metriä ja sen luoteispuolella noin 20 metrin päässä on mahdollisesti siihen liittyvä rakenne, tilapäisasumus tms.

Stenbacksmossen N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija alle 15 metriä ja halssi ehkä länteen.

Lillbastubacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on n. 25 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, jonka halssi suuntautuu luoteeseen. Ympärillä on tervan valmistukseen liittyviä kuoppia. Haudan reunoilla kasvaa tiheästi nuorta puustoa.

Korsgrundet 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vuonna 2019 suoritetun yleiskaavainventoinnin mukaan paikalla on luonnonkivistä muurattu ainakin 2 m syvä kaivon jäännös, pohjalle on mahdollisesti heitetty orgaanista jätettä. Kaivosta n. 20 kaakkoon on n. 2,5 x 2,5 metrin kokoinen ja n. 60-70 cm syvä kellarikuoppa, vieressä on toinen hieman pienempi kellarikuoppa, molemmat ovat pintakasvillisuuden peittämiä. Sijainti Alhedassa Luodontien ja Alholmintien hangassa. Lisäksi todetaan, että alueen puuston perusteella kohteella voi olla ikää yli 100 vuotta.

Korsbäck 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En möjlig tjärdal på västra sidan av Bjurbäckvägen, storlek cirka 15 m. Inte granskad.

Tomtgubbsback (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta Ylimarkussa Björnåsenilla sijaitsevan kohouman itäpäässä. Ei tarkastettu. Sijainti hyvin lähellä Korsnäsintietä sen pohjoispuolella.

Panike Kapellbacken kiviröykkiö (Hautapaikat)
Historiallinen; Kivistä rakennettu pyöreähkö röykkiö, halkaisija n.5m. Inventointiraportissa (2021) todetaan, että röykkiötä on tutkittu 1970-luvulla ja se on entisöity tutkimusten jälkeen.

Panike Kapellbacken rakkakuoppa (Kivirakenteet)
Historiallinen; Muinaisrantakivikkoon tehty pyöreä suppilomainen kuoppa halkaisija n. 1,5 m. Säilytyskuoppa.

Vargis ulkorakennuksen perustus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vargiksen tilan ulkorakennuksen paikka. Joitain peruskiviä jäljellä. Rakennus on tiettävästi purettu 1950-luvulla.

Kärkinehällorna 4 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Kärkinehällornan länsiosassa avokalliolla. Paikalla on lähihistoriaan ajoittuva pieni kivenlouhintapaikka. Kalliokolossa on useita kivenlohkareita, joissa on porajälkiä.
På en kala berghäll i västra sidan av Kärkinehällorna. På platsen finns en liten stenbrytningsplats från närhistorien. I bergsskrevan finns flera stenblock som bär spår av borrning.

Kärkinehällorna 5 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Kärkinehällornan korkeimman kohdan ja Jättrösanin eteläpuolella avokalliolla.
Paikalla on lähihistoriaan ajoittuvia pieniä kivenlouhintapaikkoja. Avokalliolla on joitakin kivenlohkareita, joissa on porajälkiä. På en kala berghäll söder och väst om det högsta området av Kärkinehällorna och Jättrösan. På platsen finns två lilla stenbrytningsplatser från närhistorien. I bergsskrevan finns några stenblock som bär spår av borrning.

Rövarskär kenttä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviseen maastoon raivattu kenttä kooltaan noin 10 x 25 metriä. Kiviä on koottu valliksi pohjois- ja länsisivulle. Kentän eteläosassa on kivilatomuksia. Mahdollinen 1 maailmansodan tykkiasema.

Rövarskär rakennuksen pohja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rövarskärin pohjoisosassa olevalla kumpareella on kivistä tehty rakennuksen perustus. Perustuksen koko on n.3 x 6 metriä. Mahdollisesti 1800-luvun huvilan perustus.

Risö torp rakennuksenjäännöksiä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueella on säilynyt joitakin asumuksenjäännöksiä, jotka ovat todennäköisesti talonpohjia. osa niistä on jäänyt moottoritien alle. Ajoitus mahdollisesti 1700-1800-luku. Lisäksi alueella on 1. maailmansodan kenttälinnoitteita. Risön torppa esiintyy jo 1600-luvun kartoissa. Kyseessä oli Korsholman latokartanon torppa. Kenttälinnoitteita on torpan pihapiirin läheisyydessä sekä jonkin matkan päässä länteen.

Risö torp kiviaita (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita, jonka sisäpuolella raivattua aluetta. Mahdollisesti 1. maailmansodan tykistöasema.

Skoängen väylämerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Löytänyt Vaasan toimiston suojelubiologi Lena Wargen 2.9.2015. Korkea sammaloitunut kivikasa metsässä. Särmikkäitä lohkareita. Kiviuuni tai rajamerkki. Ympäristössä on runsaasti tuulenkaatoja, kohde on kuitenkin säästynyt toistaiseksi tuholta.

Stallsnabban (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri peruskartalle merkitty tervahauta Nådjärven koillisrannalla (halk. noin 15m). Halssi noin 10 metriä pitkä ja aukeaa lounaaseen järven suuntaan. Ei tarkastettu.

Velkane (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal. Markerad på översiktskartan över Raine åsar (Pörtom Hembygdsförening 1977, Johannes Weegar).

Storbacken (1000043812) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; En tjärdal i södra ändan av backen. Storlek cirka 15 meter. Markerad på grundkartan.

Korsbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Två tjärdalar utmärkta på grundkartan. Tjärdalarna ligger på bägge sidor om Korsbackavägen. Bådas diameter cirka 15 meter och rännor går troligtvis mot väst.

Mara (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolme rajapyykin paikkaa vanhalla ja nykyisellä kylärajalla, joka on samalla kiinteistöraja ja aiempi kuntaraja. Pyykkien kivet on lohkottu poraamalla ja ne ovat yksikivisiä tuettuja pylväitä ilman merkintöjä. Itäisin rajakivistä on punattu hiljattain ja läntisin on sähköpylvään kohdalla kumollaan maassa. Vaikka pitäjänkartan perusteella on selvää, että kyläraja on vanha, voivat kivipyykit hyvin liittyä myös myöhempiin kiinteistöjen rajankäynteihin.

Isonkyrön pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pappila sijaitsee Kyrönjoen lounaisrannalla, Kyrön keskiaikaisesta kivikirkosta noin 300 metriä kaakkoon. Kirkko on ollut samalla paikalla viimeistään 1400-luvulta lähtien. Nykyisen pappilan ympäristö on etelä- ja länsipuolelta rakennettua, mutta peltoalue kirkon ja pappilan välissä on edelleen viljelty. Pappilan päärakennusta (Mariedal) ympäröi puisto hoidettuine nurmialueineen.
Pappilan tonttia on tutkittu arkeologisesti vuonna 2015 Etelä-Pohjanmaan keskiaikaisten pappiloiden inventoinnissa. Tällöin päärakennuksen ympäristöön on kaivettu seitsemän koekuoppaa. Tontilla havaittiin lähes metrin syvyyteen ulottuvia purkukerroksia 1800-1900-luvuilta. Niiden alla saattaa olla säilynyt vanhempia kulttuurikerroksia. Puistoalueella maa on sekoittunut aikaisemmassa kyntövaiheessa, vaikka on tietysti mahdollista, että jollain paikoin on vielä jälkiä alueella aiemmin sijainneista rakennuksista. Pappilan ja kirkon väliset pellot ovat täysin sekoittuneet myös syvemmissä kerrostumissa salaojitusta tehtäessä. Mikäli pappila on sijainnut aiemmin lähempänä kirkkoa ja samalla puolen kuin nykyään, kerrostumien voi olettaa pitkälti tuhoutuneen.
Isonkyrön pappilan tonttimaan siirrosta ei ole säilynyt tietoja. Viimeistään 1700-luvulta saakka miespiha on ollut nykyisen päärakennuksen ympärillä. Pappilan rakennuskantaa ympäröivät joen puolta lukuun ottamatta pellot. Läheisen kirkon ympärillä on kuitenkin ollut ainakin joitakin pappilan rakennuksia, koska siitä tiedetään piispa Johannes Gezelius vanhemman huomauttaneen tarkastusmatkallaan vuonna 1673. Hän kehotti tuolloin siirtämään rakennukset tulipalovaaran vuoksi pois kirkon viereltä. Samasta aiheesta huomautettiin myöhemminkin, jolloin kehotettiin siirtämään mäkituvat pois kirkon vierestä, johon saisivat jäädä vain lukkarin ja pitäjänlautturin huoneet. Siirtokehotusta ei ilmeisesti tälläkään kertaa noudatettu.
Isonkyrön pappila on ollut poikkeuksellisen suuri, kaksi manttaalia. Peltopalsta oli kilometrin leveä ja 10 km pitkä niittyineen ja nevoineen. Pappilan metsäalue oli yhteinen Ikolan kylän kanssa. Vuonna 1641 kirkkoherralla oli yhteensä 64 kotieläintä: kuusi hevosta, 27 nautaa, 25 lammasta ja kuusi sikaa. Päärakennus käsitti 1600-luvulla tuvan, papinkamarin ja makuukamarin. Eri rakennuksessa oli ns. piispanhuone (piispantupa), porvaritupa matkalaisia varten, pari muuta huonetta sekä palvelusväen pirttejä.

Marbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta Marbackenin länsireunalla. Rakenteen halkaisija on noin 20 metriä ja rännin aukko länteen. Havaittu korkeusmallista, ei tarkastettu maastosa. Välittömästi tervahaudan koillispuolella saattaa olla toimintaan liittyviä rakenteita.

Luhtastensarka 3 ryhmä A (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi röykkiöryhmää Rajanevan ja Allisen viljelysaukean eteläpuolella metsässä, noin 100-170 metriä viljelysten reunasta. Röykkiöt ovat pieniä ja matalia.
Ryhmä A: pieniä röykkiöitä 16 kpl, niistä yksi merkitty peruskartalle.
Ryhmä B: edellisistä länteen noin 500 metriä, röykkiöitä 13 kpl. Ei tutkittu.
Tarkastuksessa 2010 todettiin, että ryhmän A röykkiöt ovat mitä ilmeisimmin raivausröykkiöitä. Ks. Tutkimus -välilehti.
Ryhmät A ja B on erotettu omiksi kohteikseen v. 2022, koska ryhmien välinen etäisyys oli yli 200 metriä, joka oli suurempi kuin metsänkäytön automaattisen valvonnan suojavyöhyke, joka johti siihen, että ryhmän A hakkuusta ei tullut automaattista varoilmoitusta. Alkuperäiset rekisterikuvaukset ovat ryhmän A tiedoissa. Ryhmän B uusi mj-tunnus on 1000044420. 75 metriä ryhmän A länsipuolella tilanrajojen risteämiskohdassa olevan muinaisjäännösmerkin kohdalla ei ole hautaröykkiötä tai muunkaan tyyppistä suojeltavaksi katsottavaa kohdetta.

Svedjebacken N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pienen tervahaudan jäänteet harjanteen pohjoisreunalla. Rakenteen vallia on kivetty. 30 m haudasta etelään on maastossa painaumana erottuva tervanpolttajan suoja, jonka pohjoisreunalla on muutamasta kivestä kasatun tulipaikan jäänne. Painauma voi olla alkuaan luontainen ja sen pohjalla oli kotiseutuyhdistyksen lahoava kyltti "hyddbotten". Tästä etelään on harjanteella parinsadan metrin matkalla metsittyvää avokivikkoa, joka on korkeimilla kohdin pienikivistä ja jonka luonnon muovaamat kohoumat, painaumat ja vallit voivat näyttää Lidar-kuvassa jonolta röykkiöitä. Vajaa puolitoista kilometriä etelälounaaseen on metsäteiden risteämiskohdassa suurempi tervahauta, jonka valli on myös kivetty (Älgryggen, 1000036771) ja noin 6 km itäkoilliseen on todennäköisesti kesken jääneen kivetyksi tarkoitetun tervahaudan jäänteet (Esse-Tallbackharju, 990010009)

Tjärdal (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 15 metriä ja ränni luoteeseen. Sijaitsee kiinteistöllä, jonka tunnus on 287-874-1-2. Vuoden 2006 arkeologisen inventoinnin aikana tilan nimi on ollut Tjärdal ja RN:o 3:98.

Snårbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta (halk. n.10 m), jonka länsipuolta näyttäisi kiertävän muutama kuoppa. Ei tarkastettu.

Partilan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2022:
Partilan (Purtilon) torppa paikannettiin 1900-luvun alun pitäjänkartasta. Myöhemmillä kartoilla paikka on autioitunut. Torpan paikalla havaittiin kaksi osin rinteeseen kaivettua ja kivettyä kellarikuoppaa sekä pienen rakennuksen (noin 5 * 5 m) sammaloitunut kiviperustus.
Karttalähteiden perusteella kyseessä on suhteellisen nuori kohde, jota ei katsota rauhoitetuksi muinaisjäännökseksi.

Malskäret (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Maalahden saaristossa Vaasan keskustasta linnuntietä noin 19 km lounaaseen Trutören -saaren itäpuolella. Sijaintipaikka on "Malskärs potten". Sijaintitieto on epätarkka. Hylky on merkitty Pohjanmaan liiton selvityksen Merellinen perintö 2001 karttaliitteeseen suuntaa antavasti Malskäretin pohjoispuolelle.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on matalassa vedessä hajonnut osiin. Hylkyä dokumentoitiin 1984 ns. Auma-projektissa, jossa oli mukana Skellefteån museo, Svenska Litteratursällskapet, Pohjanmaan museo ja sukellusseura Delfin Vaasasta. Projektin tarkoituksena oli tutkia "haxe" (haaksi) alustyyppiä ja sen rakennustapaa. Projektissa hyödynnettiin suullista perintöä ja hylyn arkeologista tutkimusta. "Haxe" -aluksia rakennettiin 1900-luvulla erityisesti Molpessa ja Petalaxissa. Niillä kuljetettiin puutavaraa.

Hietahauta SW (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maastokartalle merkitty tervahauta. Epävarma (tarkastamaton, eikä erotu selvänä LIDAR-visualisoinnissa).

Konamaberget SW (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty tervahauta (halk. 12 m). Tervahauta sijaitsee pohjoiseen Kettusbackenille kulkevasta ajourasta itään mäen alarinteessä ja sen halssi aukeaa lounaaseen.

Hedesbacken N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta Hedesbackenin läpi kulkevan metsätien pohjoispuolella. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa, mutta se erottuu hyvin Lidar-visualisoinnissa. Halkaisija arviolta 15 metriä ja halssi aukeaa länteen.

Döv-Majas harju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peruskartalle merkitty tervahauta, ei tarkastettu maastossa. Halkaisija noin 10 metriä. Kohteen eteläpuolella voi olla toinen tervahauta, tervanpolttoon liittyvää kaivua tai esim. tervasaunan paikka. Kohteen eteläpuolella kulkee traktoriura idässä sijaitsevalle Kärrslätenin viljelyaukealle.

Stendalabacken SE (Kivirakenteet)
Historiallinen; Peruskarttaan merkitty suuri tervahauta kivisen mäen reunalla. Rinteeseen laskeva valli ja halssi on ladottu luonnonkivistä kylmämuuraamalla. Vallin seinämä on osin romahtanut tai raukeamassa. Haudasta länteen on noin 1,5 m syvä osin rinteeseen kaivettu ja sisämitoiltaan 4x5 m laajuinen suorakulmainen huone, jonka seinät on myös ladottu kivestä ilman sideaineita. Kyseessä on todennäköisesti tervakämpän kivirunko eikä kellari. Huoneen länsinurkassa oviaukon vieressä on iso kivirakenne, mahdollisesti rauennut kiuas. Kämpästä 10 m koilliseen on parin neliön kokoinen resentiltä vaikuttava kuoppa. Mäen reunalla olevasta suuresta tervahaudasta 40 m koilliseen on myös toinen iso tervahauta, mutta se on kaivettu suon reunaan. Maapohja on pehmeää ja haudassa on ketun pesäkoloja. Kaikki kolme kohdetta on suojattu hakkuulta säästökannoin, mutta äestys on tehty kovin lähelle. Kokonaisuus on silti poikkeuksellisen hieno. Rakenteissa kasvaa kuusennäreitä ja ainakin halssissa kasvavat tulisi poistaa viipymättä.

Rävabacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 26.10.2022. Tervahauta, sen vieressä on mahdollisesti toinenkin (kts. alla 2023 resentti? kuoppa).
Inv. 2023: Tervahauta on läpimitaltaan 18 metriä ja syvyydeltään 1,6 metriä. Muoto on laakea ja maljamainen. Valli on paksuimmillaan 4–5 metriä, mutta osittain hävinnyt. Halssiaukko erottuu heikosti, mutta näyttäisi laskevan lounaaseen. Tervahaudan pohjalta otettiin maakairanäyte, jossa erottui hiilensekaista maata. Tervahaudan keskiosassa on sekä ihmisen että eläimen tekemiä kaivantoja. Tervahaudan etelä- ja länsipuolilla on kaksi suurempaa kuoppaa, jotka ovat läpimitaltaan noin 3–4 metriä. Kuopat ovat todennäköisesti moderneja. Kohde on merkitty kotiseutuyhdistyksen puisella kyltillä.

Rönnbackklubben N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 26.10.2022. Tervahauta tilanrajalla, merkitty peruskartalle.
Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee 80 metriä metsäautotieltä länteen Rönnbackklubbenin harjanteen pohjoisosassa. Alue on kivikkoista kuusivaltaista metsää. Tervahauta on muodoltaan maljamainen ja matala. Läpimitaltaan se on noin 15 metriä ja syvyydeltään 0,8 metriä. Vallin leveys on noin 2,5 metriä. Halssiaukko on mitoiltaan noin 6 x 2,5 metriä, ja se laskee alarinteeseen kohti koillista. Tervahaudan itä- ja koillisreunassa on näkyvillä kylmämuurattua kiveystä. Tervahauta on merkitty maastossa puisella kyltillä, jossa lukee ”FREDAD T.H.F” (Terjärv Hembygdsförening). Tervahaudan pohjalta otettiin maakairanäyte, jossa erottui hiilensekaista maata.

Flakabacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 26.10.2022. Suuri tervahauta, merkitty peruskartalle. Laserkeilauksessa erottuu halssi etelään ja kuoppia haudan koillispuolella.
Inv. 2023:
Tervahauta sijaitsee mäen kaakkoon laskevalla rinteellä tiheässä sekapuumetsässä. Tervahaudan halkaisija on noin 22 metriä. Vallin leveys on noin 7 metriä. Vallin päällä sekä sen ulkopuolella on kuoppia ja kaivantoja. Tervahaudan syvyys pohjalta vallin yläreunaan mitattuna on noin 1,5 metriä. Halssi suuntautuu etelään ja se on noin 7,5 metri pitkä ja 1,5 metriä leveä. Halssin sisäreunoilla erottuu sammaleen alta kylmämuurattuja kiviä. Pohjalta tehdystä kairauksesta havaittiin mustaa noensekaista maata.

Kvarnbacken NE (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 26.10.2022. Tervahauta, merkitty peruskartalle.
Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee hakkuuaukean pohjoisosassa noin 450 metriä Kvarnbackenin metsätieltä itään. Alue kasvaa tiheästi nuorta koivua, ja myös tervahauta erottuu maastossa heikosti. Kooltaan tervahauta on pieni ja matala: halkaisija on noin 10 metriä ja syvyys 0,7 metriä. Valli on leveydeltään noin 3 metriä. Halssiaukko erottuu noin 5 x 3 metrin kokoisena kaivantona, ja se laskee kohti koillista. Tervahaudan keskiosasta otettiin maakairanäyte, jossa erottui hiilen ja noen sekaista maata. Kohde on merkitty kulttuurikantojen, sekä kotiseutuyhdistyksen kyltin avulla.

Rönnbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 26.10.2022. Tervahauta.
Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee länteen laskevan mäen rinteellä. Tervahaudan halkaisija on noin 20 metriä. Vallin leveys on noin 4,5 metriä. Tervahaudan syvyys on noin 1,2 metriä. Halssi suuntautuu länteen alarinteeseen ja se on noin 8 metriä pitkä. Tervahaudan ympärillä kulkee katkoviivamainen kaivanto. Tervahaudan päällä kasvaa pitkää ruohikkoa. Vallien päällä kasvaa suurehkoja kuusia ja koivuja, joista tervahaudan pohja on vapaana. Pohjalta otetusta kairauksesta havaittiin mustaa noensekaista maata. Tervahaudan vallin päällä on puinen kyltti, jossa lukee ”Fredad T.H.F”.

Långforsbacken N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta.

Långforsbacken S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta.

Kåtabacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 26.10.2022. Suuri tervahauta, halssi ilmeisesti itään, ympäristössä kuoppia.
Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee noin 25 metriä Kåtabackenin metsäautotien länsipuolella mäen kaakkoon laskevalla rinteellä. Tervahaudan päällä kasvaa tiheää sekapuumetsää. Tervahaudan halkaisija on noin 25 metriä. Vallin leveys on noin 6 metriä. Tervahaudan syvyys pohjalta vallin yläreunaan mitattuna on noin 3 metriä. Tervahaudan ulkopuolella, pohjois- sekä itäpuolella vallissa erottuu sammaleen alta kylmämuurattuja kiviä. Halssi suuntautuu itään ja se on noin 8 metriä pitkä. Halssin suulla on puinen kyltti, jossa lukee ”Fredad T.H.F”. Pohjalle tehdyssä kairauksessa havaittiin mustaa noensekaista maata. Tervahauta sijaitsee noin 25 metriä parannettavan Kåtabackenin metsäautotien länsipuolella.

Storsvedbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 26.10.2022. Tervahauta, merkitty peruskartalle, halssi lounaaseen.
Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee noin 55 metriä luoteeseen voimajohtolinjan keskiosasta. Noin 100 metriä tervahaudan lounaispuolella kulkee Ollasmosantie ja 195 metriä koilliseen virtaa Porasenjoki. Tervahauta sijaitsee mäen rinteessä, jossa pohjoispuolella kasvaa harva mäntykangas ja eteläpuolella tiheämpi kuusimetsä. Tervahauta on muodoltaan suuri ja suppilomainen. Läpimitaltaan se on noin 18 metriä ja syvyydeltään 1,8 metriä. Valli on jykevä, leveydeltään noin 3–4 metriä. Halssi laskee lounaaseen. Tervahaudan päällä kasvaa jokusia mäntyjä, katajaa ja nuorta koivikkoa. Kohde on merkitty maastossa kotiseutuyhdistyksen puisella kyltillä. Tervahaudan pohjalta otettiin maakairanäyte, jossa erottui hiilensekaista maata.

Aittomäki (1000045505) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inventointi 2014:
Röykkiö sijaitsee Aittomäki-nimisen kallioisen metsäsaarekkeen lounaisosassa, noin 15 metrin päässä pellon reunasta. Röykkiön kohdalla maasto viettää loivana rinteenä lounaaseen, ja noin 20 metriä sen koillispuolella kohoaa jyrkkä kallio. Alueella kasvaa sekametsää. Röykkiön ympäristössä maastoa on raivattu kivistä, ja ympäröivät pellot ovat ilmeisesti aiemmin ulottuneet myös saarekkeen alueelle. Ne erottuvat maastossa kivettöminä alueina, joiden reunat on pengerretty tai ojitettu. Röykkiö on kooltaan noin 3 x 3 metriä ja muodoltaan melko pyöreä. Rakenne on matala, korkeudeltaan noin 40–50 cm, ja kokonaan turpeen peittämä. Noin 8 metrin päässä röykkiöstä koilliseen sijaitsee suuri siirtolohkare. Kyseessä on todennäköisesti paikalla sijainneisiin peltoihin liittyvä raivausröykkiö, sillä kiveys sijaitsee kahden metsittyneen vanhan peltoalueen kulmassa.

Laukonvainio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inventointi 2014:
Rakennuksen jäännös sijaitsee pienellä peltosaarekkeella Laukonvainio-nimisen peltoalueen keskellä, Komiatkalliot-nimisen suuremman, kallioisen saarekkeen eteläpuolella. Saareke, jolla kohde sijaitsee, on matala, kallioinen mäki, jonka koillisosa on melko kosteaa aluetta. Saarekkeen reunoilla kasvaa sekametsää, ja sen keskiosa on puustoltaan melko harvaa kallioaluetta. Kallioalueen keskellä on hiekkaisempaa, tasaista aluetta. Saarekkeen itäpääty, josta rakenne löytyi, on melko pusikkoista. Saarekkeelle kulkee tie sen länsipuolella sijaitsevalta Neliö-nimiseltä tilalta. Havaittu rakenne sijaitsi pellolle työntyvällä niemekkeellä saarekkeen itäosassa, loivan rinteen alaosassa. Rakenne oli soikean tai suorakaiteenmuotoisen, pohjois-eteläsuuntaisen matalan vallin rajaama. Valli oli turpeen peittämä, ja turpeen alla oli kiviä, joista valli ilmeisesti koostui. Valli oli selkeimmillään rakenteen itäosassa. Siellä vallin ulkoreuna oli selkeä ja melko jyrkkä, rakenteen sisäosaan valli taas laski loivemmin. Rakenteen länsiosassa kasvillisuus oli niin runsasta, ettei rakenteen länsireunaa voitu havaita kunnolla. Maasto nousi kuitenkin rakenteen länsipuolella melko voimakkaasti, joten rakenteen leveys oli ilmeisesti enintään noin 3 m, pituus noin 13 m. Rakenteen molemmissa päissä vallin sisäpuolella oli pyöreä, matala kuoppa. Molempien kuoppien halkaisija oli noin 3 metriä. Rakenteen sisäpuolelle, sen pohjoispäädyn kuoppaan, tehtiin noin 50 x 50 cm kokoinen koekuoppa. Koekuopassa havaittiin turpeen alla paksu (n. 20 cm) kerros tummanruskeaa, lähes mustanruskeaa multavaa hiekkaa. Hiekan joukossa oli pieniä palaneita kiviä. Hiekkakerroksen alta esiin tuli suurehkoja, halkaisijaltaan vähintään 20 cm olevia kiviä, jotka olivat mahdollisesti palaneita. Kuopan kaivaminen pysäytettiin niihin. Löytönä kuopasta tuli muutamia paloja kirkasta, vaaleanvihreää ikkunalasia. Paloja ei talletettu. Havaittujen rakenteiden ja löytöjen perusteella kyseessä on todennäköisesti melko myöhäiseltä historialliselta ajalta (1700-luku tai todennäköisesti sen jälkeinen aika) peräisin oleva rakennuksen jäännös. Koska siihen ei havaittu liittyvän uunia, kyseessä saattaa olla ulkorakennus, tai sitten uuni on purettu myöhemmin.

Valtaala, sotilaan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1753 isojakokarttaan on kivisen mäen eteläpuolelle merkitty sotilaan torppa. Maastotarkastuksessa 27.9.2022 paikalla havaittiin tiilenpaloja ja kuonaantunutta tiiltä. Paikalle kaivetussa koekuopassa oli kyntökerroksen alapuolella n. 10 cm paksu kerros kulttuurimaata. Havainnot viittaavat historiallisen ajan asuinpaikkaan. Todennäköisesti paikalla on sijainnut sotilaan torppa 1700-luvun puolivälissä, joka on mahdollisesti palanut (kuonaantuneen tiilen kappaleet) ja asuinpaikka autioitunut.

Valtaala, Lakarintie (Kivirakenteet)
Pellonlaidassa sankassa kuusivaltaisessa sekametsässä Lakarintien eteläpuolella on kiukaan jäännös, jonka koko on noin 1,5 m x 1,5 m ja korkeus noin 0,3 metriä. Se koostuu noin 10 – 20 cm kokoisista lohkokivistä ja tiilenkappaleista. Kiukaasta noin 3 metriä pohjoiseen tien laidassa on iso maakivi. Kiviröykkiön itäpuolelle pellon laitaan on hiljattain kaivettu oja, josta kaivetussa maassa ei havaittu löytöjä. Kiukaan ympäristöön tehtiin koekuoppia ja kairauksia, joista ei tehty kulttuurikerrokseen liittyviä havaintoja. Ilmeisesti kyseessä on vanha rakennuksen, mahdollisesti riihen, paikka. Paikalle on merkitty rakennus vuoden 1753 isojakokartassa.

Pastors (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri tervahauta (halk. 20m), aukeaa lounaaseen. Ei merkitty peruskartalle, seurakunnan maalla.

Kainuunkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri peruskartalle merkitty tervahauta (halk.20m) Roisman metsätien pohjoispuolella sijaitsevan maa-ainesoton eteläreunalla. Halssi eteläkaakkoon.

Sakarihauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Suuri peruskarttaan merkitty tervahauta (halk.20m) sakarihaudanmäen pohjoispäässä. Halssi pohjoiskoilliseen. Haudan eteläpuolella kulkee ajoura, jonka vierellä on ehkä tervanpolttoon liittyviä kuoppia. Tervahaudasta itään on sitä pienempi maarakenne, ehkä toinen hauta.

Karvamossen (Kivirakenteet)
Historiallinen; 1978. Kiviaitaus sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella olevan pitkänomaisen Karvamossenin suoalueen kaakkoispuolella metsämaalla. Paikalla on kivistä ladottu aitaus, jonka koko on 8-10x28 metriä. Kivimuurin leveys on 1,5-1,8 metriä ja korkeus 50-70 cm välillä. Alueella on turpeen ja sammaleen alla hyvää multamaata, aitauksen sisäosaa on ilmeisesti raivattu. Rakennelma liittynee verrattain myöhäisen viljelyyn aikana, jolloin karja laidunsi metsissä ja pienet viljelyalat olivat aidattuja. Paikkaan ei liity säilynyttä perimätietoa Hembygdsföreningenin mukaan.
2020: Paikka on länteen laskeva kivikkoinen rinne, puusto on nuorta mänty-kuusimetsää, pohjoispuolella kasvaa hakkuiden jäljiltä tiheää taimikkoa. Aiemman kuvauksen mukaista kiviaitausta ei voitu havaita. Lidar-aineistossa ei erotu aitaukseen viittaavia kuvioita. Paikalla on yksi röykkiömäinen muodostelma, joitakin epämääräisiä kivikasoja lähinnä itäpuolella metsätien reunamilla, jotka ovat voineet syntyä, kun metsätie on tehty. Maanpinta on kivisestä maaperästä johtuen epätasaista, viljelmäksi sopivaa tasaisempaa kohtaa ei alueelta löytynyt. On mahdollista, että kiviaitaus on hävinnyt metsätöissä jossakin vaiheessa. Vuonna 1933-1938 mitatulle peruskartalle on merkitty n. 100 metrin etäisyydelle länsipuolelle suoviljelys, mikä voi viitata alueen vanhempaan viljelyperinteeseen.

Orrmossen (1000046032) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2020. Orrmossenin suon kaakkoispuolella matalan hiekkakankaan luoteisreunalla, lähiympäristön puusto on varttunutta kuusimetsää. Tervahauta on n. 15 m halkaisijaltaan, halssi länteen. Pintaa peittää paksu sammalkerros, päällä ja reunoilla on puustoa. Noin 50 m kaakkoon on hiekkaa olevalla maapohjalla n. 1,5 m halkaisijaltaan oleva pintakasvillisuuden peittämä ihmisen kaivama kuoppa, josta tuli kairatessa pohjalta hiiltä, kuoppa tulkittiin moderniksi. Tervahaudan ympärillä on myös joitakin tervan valmistukseen liittyviä kuoppia.

Karvamossen 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karvamossenin suon pohjoispuolelta itään johtavan metsätien päässä, kääntöpaikan itäreunalla. Alueella kasvaa varttunutta kuusi-mäntymetsää. Paikalle on merkitty talo 1860-luvun Kalmbergin kartastolle, kartan mukaan rakennuksia oli kolme. Inventoinnissa löytyi kartalle merkityn eteläisimmän rakennuksen perustus ja uunin jäännös, jonka perusteella
kysymys oli asuinrakennuksesta. Perustus on n. 20 x 10 m, seinävalleja on jäljellä, länsisivulla ne ovat enimmäkseen hävinneet, keskiosa on tasainen ja kivetön, n. 1,5 m halkaisijaltaan oleva uunin jäännös erottuu kivi- ja maakumpuna luoteisnurkassa, siitä tuli kairatessa hiekkaa ja hiiltä. Perustus on pintakasvillisuuden peitossa, päällä ja reunoilla kasvaa myös isoja kuusia, uunin päällä oleva on yli 0,5 m rungon läpimitaltaan. Noin 50 m perustuksesta länteen on metsäkämppä, joka sijaitsee jotakuinkin kohdalla, johon Kalmbergin kartalle on merkitty yksi kolmesta rakennuksesta.

Åsvägen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Två "normalstora" (diam. ca 20 m) tjärdalar söder om Åsvägen. Den ena ligger nära vägen och är märkt på kartan och den andra är belägen cirka 100 m i riktning mot SÖ. Mitt emellan tjärdalarna ligger möjligen en mindre trattformig grop. Uppgifterna baserar sig på höjdmodellen, ett terrängbesök har inte gjorts.

Housutorppa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Havainnot 2014. Metsätien länsipuolella on kaksi ehjää tervahautaa, joiden etäisyys tiestä on noin 10-20 ja toisistaan noin 40 metriä. Pohjoisemman haudan halkaisija on 11 ja eteläisemmän 10 metriä.
Havainnot 2022. Tervahautojen todettiin olevan pääasiassa aikaisemman kuvauksen mukaisia. Alueella on loivapiirteisiä, vallimaisia rantamuodostumia. Tervahaudat sijaitsevat eräällä rantavallilla hyvin loivasti länteen laskevassa kangasmaastossa.

Brännbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halssi itäkaakkoon, merkitty maastokartalle. Ei tarkastettu maastossa. Vinovalovarjoisteen perusteella haudan länsipuolella olisi pari kuoppaa ja yksi haudasta noin 50 m pohjoiseen. Sijaitsee uudistusmuokatulla metsäkuviolla (1-2006-34799).

Rekilaxbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 15 metriä, halssi lounaaseen, merkitty maastokartalle.

Vitsvedjebacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 15 metriä, halssi etelään, merkitty maastokartalle.

Snårklubben (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 15 metriä, halssi länteen, merkitty peruskartalle.

Bjölastbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 15 metriä, halssi länteen, merkitty peruskartalle. Haudan vallin lähellä kuoppia ja siitä noin 30 metriä pohjoiseen toinen hauta tai muuta kaivelua.

Dalbacken (1000047607) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 10 metriä, halssi lounaaseen. Ainakin rakenteen pohjoispuolella on kuoppa.

Rävholstret S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta (halk.20m), halssi luoteeseen ja siitä muutaman kymmenen metrin päässä hiilimiiluja (Lidark-projektin havainto 2020-2022, ei tarkastettu maastossa). Mahdollinen miilu myös etelän suunnassa, merkitty alakohteena. Tervahaudasta 280 m etelään on sijainnut tutkittu muinaishauta nimeltä Finndalen (mj tunnus 559010023).

Bäckström S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija 18 m. Ei tarkastettu maastossa.

Bäckström N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija 20 m. Ei tarkastettu maastossa.

Stallsnabbavägen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija 20 m. LIDARK-projektissa havaittu kohde, ei tarkastettu maastossa.

Sulva Finndalen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella, Rimalbäckenin pikkujoen kohdalla, valtatieltä itään haarautuvasta metsätiestä noin 125 metriä lounaaseen. Kivilatomus tai röykkiö on kooltaan 5,7 x 4,6 m ja noin 0,7 m korkea. Se sijaitsee pienellä metsäkumpareella, kuusikossa. Röykkiö on sammaloitunut. Sen luoteispuolella on noin 2,4 x 1,5 metriä laaja kuopanne. Vuoden 2003 tarkastuksen perusteella kysymyksessä ei luultavasti ole muinaishauta, vaan jotain myöhempään toimintaan liittyvää. Kiveys on pengotun oloinen, kenties pienen rakennuksen paikka?

Lönnbäck (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta välittömästi Louluksentien pohjoispuolella. Kohteen halkaisija noin 15 metriä ja halssi itäkaakkoon. Sijaitsee 2023 ensiharvennettavaksi ilmoitetulla kuviolla. Tätä tervahautaa ei tunnistettu automaattisesti laserkeilausaineistosta (Museovirasto/Oulun yliopisto, LIDARK-projekti 2020-2022).

Vitamossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: Cirka 370 meter söder om Vitajärv och cirka 70 meter öster om skogsvägen finns en tjärdal med en diameter på cirka 25 meter. Hals mot norr, dalens vall är brant och cirka 1,5 meter hög. På tjärdalen växer tät ung granskog. Närområdet består av ung plantskog av tall efter kalhuggning.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistettu rakenteen pinta-ala on noin 3 aaria.

Eldsmolandet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: På västra sidan om skogsvägen mot Hulten i gallringsskog av tall och gran. Cirka 40 meter väster om skogsvägen finns en byggnadsgrund på 8 x 4 meter som urskiljs rätt dåligt. I den finns en ugnslämning av natursten med en diameter på cirka 3,5 meter och en höjd på 1 meter. Det kan vara fråga om grunden till en ria. På ytan växer mossa och gräs och några yngre granar. På norra sidan av grunden löper ett cirka 170 meter långt ståtligt åkergärde som följer den tidigare åkerrenen. Gärdet ligger till största delen på den nuvarande fastighetsgränsen och börjar omedelbart vid skogsvägens kant. På västra sidan av den tidigare åkern finns också en kvarstående lada. Mellan skogsvägen och stengärdet urskiljs gamla åkermönster, ytvegetationen består fortfarande till stor del av gräs. Vid ugnslämningen har en byggnad markerats på grundkartan från 1972 och åkergärdet har märkts ut ännu på grundkartan från 1991. På storskifteskartan och sockenkartan från 1800-talet finns inte några markeringar som tyder på odling eller bebyggelse på platsen. Möjligtvis har objektet tagits i bruk i slutet av 1800-talet eller först på 1900-talet. På sydvästra sidan finns en odlad åker.

Eldsmolandet 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: På norra sidan av skogsvägen som löper söder om Eldsmolandet. På sydvästra sidan av en liten stenig kulle finns en tjärdal med en diameter på cirka 20 meter, halsen mot söder. På tjärdalen och runt den växer tätt ungt trädbestånd.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistetun rakenteen pinta-ala on noin 4 aaria.

Eldsmolandet 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: I korsningen av skogsvägen söder om Eldsmolandet och skogsvägen söderut mot Pattmyran. På rätt jämn momark finns en tjärdal med en diameter på cirka 15 meter, halsen som smalnar av till ett dike mot väster är cirka 15 meter lång. I omgivningen växer gles tall- och granskog.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistetun rakenteen pinta-ala on noin 2 aaria

Hemsnåret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: På sydöstra sidan av det stora Hemsnåret finns en tjärdal men en diameter på cirka 25 meter, halsen mot norr. Tjärdalens vall är brant och cirka 1,5 meter hög. Runt tjärdalen växer även gammalt trädbestånd.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistetun rakenteen pinta-ala on noin 4 aaria.

Fagerbacka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2021: Fagerbacka fäbodby har legat cirka 3 km väster om Lillby by i nordvästra delen av Fagerbacken. Föreningen Fagerbacka Fäbodställe r.f. har rekonstruerat området sedan 1996. Fagerbacka skogs- och fäbodar hörde till fäbodsområdet för bönderna i Västerbacka. Platsen var bebodd 1825–1925 och bebyggelsen var som störst 1920, då där fanns åtta stugor och nio ladugårdar samt övriga ekonomibyggnader. De första skedena i området är inte kända i detalj, men det uppges att Fagerbacka ursprungligen var ett viste för tjärbrännare. Fäboddriften upphörde 1921 då man genom den så kallade stängsellagen förbjöd att boskap betade på skogsmark. Bodarna flyttades 1925 och endast en lämnades kvar. Fäbodbyns byggnader ligger på östra sidan om skogsvägen. Vid inventeringen hittades cirka 35–45 meter västerut från skogsvägen två lämningar av källare som från väggvallens kanter mäter cirka 4–5 x 3–3,5 meter och är 1,3–1,5 meter djupa. Ytan är täckt av mossa, på den ena växer äldre gran. På östra sidan om skogsvägen norr om fäbodsgården finns i skogen ett åkergärde som är cirka 35 meter långt, 50 cm högt och 2–2,5 meter brett.

Abborrvattenbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: På nordöstra sidan av det sänkta Abborrvattnet, på södra sidan av den steniga Abborvattenbacken. Trädbeståndet i omgivningen är granskog, bredvid tjärdalen växer också gamla aspar. En tjärdal med en diameter på cirka 25 meter, kantvallen är som mest nästan 2 meter hög, även mittgropen är nästan 2 meter djup, halsen vetter mot nordost. Omedelbart sydväst om tjärdalen finns en grop med en diameter på cirka 20 meter därifrån man tydligen har tagit jord för att bygga tjärdalen.

Kåtabacken (1000048404) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2021: På sydvästra sidan om Västermossen och i nordvästra delen av Kåtabacken på norra sidan av en liten sluttning. En tjärdal med en diameter på cirka 25 meter, hals mot nordost. Ovanpå tjärdalen växer gräs och en del enbuskar. På södra sidan växer tät ung plantskog av tall, på norra sidan finns ett trädlöst kalhuggningsområde. Cirka 50 meter från tjärdalen mot nordost finns en konstruktion av borrsten och natursten som liknar en ”ugn”. Den är cirka 3 x 2 meter och 1,5 meter hög. Bredvid den finns brädrester, eventuellt har en lite koja legat på platsen.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistetun tervahaudan pinta-ala on vajaa 5 aaria.

Fingervantmossen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: I nordöstra kanten av den steniga mon sydväst om Fingervantmossen finns en tjärdal med en diameter på ungefär 20 meter, halsen mot nordost. Ytvegetationen består av bland annat gräs, ovanpå tjärdalen växer ung tall. I omgivningen finns ung gallringsskog.

Fingervantmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: På sydvästra kanten av den steniga mon öster om Fingervantmossen finns två tjärdalar med en diameter på cirka 20 meter. Väster om skogsvägen som löper på östra sidan finns två intill varandra liggande spisar från tjärbastur, den tredje spisen ligger längre norrut, spisarna har en diameter på cirka 2 meter och en höjd på 1 meter. Det finns en liten skylt som leder till tjärdalarna. Vid spisarna växer även gammal gran.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistettu kaksi tervahautaa joiden halkaisijat noin 17 ja 18,5 m ja pinta-alat reilu 2 aaria.

Stipikbrännan (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: På sydvästra sidan av den skogsväg som löper sydväst om Västermossens torvutvinningsområde finns på mycket stenig mark två tjärdalar, av vilka den nordliga har en diameter på 20 meter och den sydliga en diameter på ungefär 15 meter. Runt och ovanpå tjärdalarna växer tät skog.

Smalabacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: I norra delen av Smalabacken på östra sidan av mon finns en tjärdal med en diameter på cirka 20 meter, halsen mot väster. På tjärdalen växer främst asp. Omgivningen består av ung ekonomiskog. På grundkartan från 1972 har man märkt ut ”Timmerstuga” cirka 200 meter mot nordost bredvid ett litet berg, denna plats inspekterades inte i terrängen.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistetun rakenteen pinta-ala on vajaa 3,5 aaria.

Lampobacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2021: I norra delen av Lampobacken finns två tjärdalar, den ena på västra sidan om Finnabbavägen. Den har en diameter på 20 meter. Runt och ovanpå tjärdalen växer tät granskog, varför det var lite svårt att urskilja tjärdalen. Tjärdalen verkar ha skadats något på grund av skogsbearbetning. Cirka 40 meter mot sydost finns ett röse med en diameter på cirka 3 meter, det gick inte att få fram kol från det vid borrning. Tjärdalen på västra sidan av vägen har en diameter på cirka 25 meter och cirka 1,5 meter höga kantvaller, halsen pekar mot norr. I området har det nyligen utförts skogsgallring.
Eteläisemmän tervahaudan LIDARK-projektissa tunnistetun rakenteen pinta-ala on reilu 7 aaria. Pohjoisempaa tervahautaa ei tunnistettu automaattisesti laserkeilausaineistosta.

Sundbobacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: I norra delen av Sundbobacken på östra sidan om skogsvägen finns två intill varandra liggande tjärdalar. De har en diameter på cirka 25 respektive 30 meter, halsarna har anlagts mot träsket i nordost. I omgivningen växer tät plantskog av tall.
LIDARK, laserkeilausaineistosta tunnistetun pohjoisemman rakenteen pinta-ala on noin 4,5 aaria ja eteläisemmän 6.

Pattsnåret S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija 20 m, konetunnistettu laserkeilausdatasta, ei tarkastettu maastossa.

Granholm (1000048878) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, tavanomaisen kokoinen (halk.15 m). Merkitty maastokartalle. Ei tarkastettu maastossa.

Nya Kyttlandet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, merkitty peruskartalle, halkaisija 20 m. Ränni mahdollisesti lounaaseen. Ei tarkastettu maastossa.

Brännäsbacken N (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija lähes 20 m, aukeaa lounaaseen. Ei tarkastettu maastossa.

Måtar (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: Platsen för Måtar stomhemman ligger söderut från Kiitolaforsen i Jeppo längs vägen till Keppo på västra stranden av Lappo å. Platsen är en stenig kulle och på södra sidan av den finns två gårdar och flera gårdsbyggnader. Måtar stomhemman har märkts ut på torskifteskartan från 1757. Huset har uppförts på 1600-talet (Historik över Jeppo. 1988, s. 36 och 79). På den nuvarande grundkartan heter gården Elias. På den nordöstra sidan av Eliasbacken har även en tjärdal märkts ut på storskifteskartan.

Högväg (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: I jordeboksförteckningen anges i Ytterjeppo två hus med namnet Högväg, Högväg I och Högväg II. Stomhemmanens platser finns på västra stranden av Lappo å vid Ytterjeppovägen och norr om riksväg 8. På grundkartan från 1972 har på platsen markerats flera hus och husbyggnader, av vilka en del har rivits, numera finns på platsen nyare och äldre byggnadsbestånd. Första Högväg har uppförts på 1500-talet och hör till de äldsta husen i Jeppo (Historik över Jeppo. 1988, s. 32).

Knåck (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: Knåck stomhemman låg ursprungligen på östra stranden av Lappo å på samma plats som senare. Numera finns det på platsen förutom huvudbyggnaden även ekonomibyggnader. Gården omges av åkrar. Nummer 7 Knåck i jordeboken har uppförts på 1500-talet och hör till de äldsta husen i Jeppo (Historik över Jeppo. 1988, s. 32).

Simas (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: 1840-luvun pitäjänkartalle on merkitty torppa ja peltoja Träskbäckenin eteläpuolelle, virta sai alkunsa Storträsketistä, joka laskettiin myöhemmin. Paikalla on nykyisin tasoitettu vähäpuustoinen alue, ja jäänteet torpasta ovat hävinneet. Torpan paikan pohjoispuolelle on merkitty pelto vielä 1972 peruskartalle ja metsätien kaakkoispuolelle pieni rakennus. Paikan maastonimenä on vanhoilla peruskartoilla Simas, joka voi olla torpan nimi.

Rumamäki S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 20221: Noin 15 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, halssi suuntautuu kaakkoon. Tervahauta on pahoin tuhoutunut metsätöissä, sen päällä ja reunoilla on metsäkoneen ajouria. Avonaisissa maanpinnan kohdissa esiintyy hiilen lisäksi kuonaa. Alue on hiljattain avohakattu.

Kepoon Hautamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: Noin 16 m halkaisijaltaan oleva tervahauta, kapea halssi suuntautuu lounaaseen. Ympäristössä kasvaa kuusi- ja mäntymetsää, haudan päällä lähinnä nuorta puustoa.

Bässbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: Noin 20 m halkaisijaltaan oleva tervahauta laajan Mejmossenin ja Hysalträsketin välisen kapean kankaan länsilaidalla, metsätiestä n. 100 m lounaaseen. Halssi lounaaseen, haudan päällä kasvaa tiheästi nuoria kuusia. Maaperä on kivikkoista. Lähiympäristön puusto on tiheää nuorta kasvatusmetsää.

Vistbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv.2021: Skutasin asutuksesta n. 1,5 km lounaaseen, n. 350 m Kovjoesta itään Vistbackenin kaakkoisreunalla noin 20 m (nro 1) ja 15 m (nro 2) halkaisijoiltaan olevat tervahaudat, halssit pohjoiseen ja koilliseen. Mäellä kasvaa matalaa tiheää mäntytaimikkoa, myös tervahautojen päällä. Maaperä on erittäin kivikkoista ja metsäaurauksen jäljiltä epätasaista.
Tervahaudoista pohjoiseen kivivalli, jonka mahdollinen yhteys tervanpolttoon ei selvillä.

Djupsjömossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee noin 360 metriä luoteeseen Syväjärventien päästä ja sen eteläpuolelle kulkee polku. Tervahauta asettuu noin 30 metriä lounaaseen voimajohtolinjan keskiosasta. Haudan läpimitta on noin 20 metriä ja syvyys 1,5 metriä. Hautaa reunustaa 6 metriä leveä kaksinkertainen valli. Halssi on pituudeltaan 10 metriä ja se laskee loivasti kohti koillista. Halssissa näkyy kylmämuurattua kiveystä. Haudan pohjalta kairattiin näyte, jossa erottui hiilensekaista maata. Hauta on metsittynyt, ja sen päällä kasvaa koivua, haapaa ja kuusta. Tervahauta on merkitty kotiseutuyhdistyksen puisella kyltillä.

Puukkoniemi (1000049597) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta mäenrinteellä Raisjoen, sekä Pohjanmaan ja Etelä-Pohjanmaan maakuntarajan koillispuolella. Noin 90 metriä haudan koillispuolella kulkee Kvarnbackenin metsätie. Haudan pohjoispuolella kasvaa tiheästi nuorta koivua ja eteläpuolella istutettua kuusimetsää. Hauta on muodoltaan syvä ja suppilomainen. Sen halkaisija on noin 15 metriä ja syvyys 1,8 metriä ja vallin leveys on noin 2,5 metriä. Halssi on pituudeltaan 6 metriä ja laskee länteen. Pohjalta otettiin maakairanäyte, jossa erottui hiilen ja noen sekaista maata. Tervahauta on merkitty Teerijärven kotiseutuyhdistyksen puisella kyltillä.

Storkärrmossen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee noin 600 metriä Nybyntieltä itään, välittömästi Ågrenarnan peltoalueen viereisellä metsäkaistaleella. Kohteen luoteispuolella sijaitsee sähköistetty karjahaka, sekä haan läpi Ågrenin tilalta kulkeva polku. Ympäristö on hyvin tiheästi metsittynyt ja tervahautaa on vaikea erottaa maastossa. Tervahaudan läpimitta on noin 19 metriä ja syvyys vallin reunalta mitattuna 1,5 metriä. Valli on jykevä, leveydeltään noin 4 metriä. Tervahauta on muodoltaan maljamainen. Halssiaukko osoittaa länteen. Pohjasta otettiin maakairalla näyte, josta erottui hiilen sekaista maata. Noin 30 metriä tervahaudasta kaakkoon sijaitsee u-kirjaimen muotoinen kivivalli, mahdollinen asumuksen paikka, ja sen kaakkoispuolella vielä peltoröykkiö. Läheinen nimi Bastuback saattaa viitata tähän paikkaan.

Päiväkangas SW (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta Kaustisen kunnassa sijaitsevalla yhteismaalla, halkaisija noin 20 m. Merkitty peruskartalle. Tervahauta sijaitsee äestetyllä metsäkuviolla ja maanmuokkaus tehty kovin lähelle.

Markjärvbäcken 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta, halkaisija 16 metriä, suppilomainen ja pyöreähkö. Haudan syvyys ylärinteen vallin lakeen nähden 2,5 metriä. Valli on selvä, mutta suhteellisen matala, korkeudeltaan puolisen metriä. Mahdollinen halssi lounaaseen. Maaperä moreenia, jossa kasvoi kuusi- ja mäntytaimikkoa. Kohteessa paalu, jossa teksti FREDAD T.H.F. (=Terjärv hembygdsförening).

Markjärvbäcken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Epämääräisen pyöreähkö tervahauta tai hiilimiilu, halkaisija 20 metriä. Valli on alarinteessä ja sivuilla selvä, korkeudeltaan 1–2,5 metriä, ylärinteessä ei vallia. Halssia ei todettu. Paikalla on runsaasti hiiltä ja eläinten kaivamia kuoppia. Maaperä on moreenia, jossa kasvoi nuorehkoa havupuuvaltaista sekametsää. Pääkohteesta noin 30 metriä länteen sijaitsee kaksi vierekkäistä kiviröykkiötä, jotka ovat todennäköisesti tulisijan jäännöksiä. Suurempi on kooltaan 3 x 2,5 x 0,9 m ja pienempi 2,5 x 2,5 x 0,9 m. Röykkiöiden pohjakaava on pyöreähkön neliömäinen ja ne koostuvat nyrkin- ja päänkokoisista kivistä sekä hiilen- ja noensekaisesta maa-aineksesta.

Markjärv 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta, halkaisija on 14 metriä. Kaivettu kiviseen rinteeseen, laakea ja pohjakaavaltaan pyöreähkö. Valli suhteellisen matala, korkeus puolisen metriä. Mahdollinen halssi lounaaseen alarinteeseen. Merkitty paalulla, jossa teksti FREDAD T.H.F. (=Terjärv hembygdsförening).

Markjärv 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Pieni pohjakaavaltaan pyöreähkö tervahauta mäntytaimikossa, halkaisija 10 metriä ja syvyys metrin. Vallin korkeus puolisen metriä. Halssi länteen Markkisjärvelle.

Markjärvbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta, laakea ja pohjakaavaltaan pyöreähkö, halkaisija 16 metriä. Valli matala ja leveä. Halssi suolle koilliseen. Maaperä moreenia ja puusto nuorta ja havupuuvaltaista. Merkitty paalulla, jossa lukee FREDAD T.H.F. (=Terjärv hembygdsförening).
Muuta: Inventoinnissa olevan kuvan perusteella halssiaukon kohdalla on luonnonkivistä ladottua seinämää.

Dalbacken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta, laakea ja pohjakaavaltaan pyöreähkö, halkaisija 14 metriä. Valli on selvä, mutta matala. Halssi suolle lounaaseen. Kohde sijaitsee mäntykankaalla.

Särkjärv (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta, laakea ja pohjakaavaltaan pyöreähkö, halkaisija 20 metriä. Valli leveä ja noin metrin korkuinen. Tervahauta sijaitsee havupuumetsässä kivisen rinteen yläosassa. Lounaaseen Särkijärvelle laskevassa halssissa todettu ladottua kiviseinämää.

Katabacken 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta, suppilomainen ja pohjakaavaltaan pyöreähkö, halkaisija 12 metriä. Valli selvä ja noin metrin korkuinen, halssi länteen suolle. Kohde sijaitsee mäntykankaalla.

Katabacken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta, noin metrin syvyinen ja pohjakaavaltaan pyöreähkö, halkaisija 14 metriä. Valli selvä ja alarinteessä noin metrin korkuinen. Halssi koilliseen suolle. Kohde sijaitsi hakatussa kuusimetsässä ja säästetty jättämällä ympärille suojakannot.

Sågfors (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaidat sijaitsevat Nybackantien varrella noin 150 metriä Klockarsforsenista koilliseen. Pohjoisempi rakenne on noin 90 ja eteläisempi noin 30 metriä pitkä. Aidat ovat noin metrin korkuisia ja neljä metriä leveitä. Paikalla on Teerijärven kylän Sågforsin / Gammelklockarsin tila sekä vuoden 1849 pitäjänkartalla että vuosina 1803–1839 laadituilla isojakokartoilla. Sågforsin tila on perustettu ilmeisesti vuonna 1752.

Stormhagabacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta Stormhagabackenin Ähtäväntien eteläpuolelle jäävällä osalla, halkaisija noin 16 m, halssi lounaaseen.

Kvivesberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Kvivesbergetin lounaisosassa sijaitsevan avokallion korkeimman kohdan tuntumassa. Noin 50 m pitkä lounais-koillissuuntainen kivirivi, pääosin on ladottu 2-4 n. 40-50 cm:n kokoista kiveä vierekkäin tasavälein. Kivien pinnalla kasvaa jäkäliä ja sammalia. Kohde ei sijoitu millekään vanhalle rajalinjalle tai nykyiselle tilarajalle. Latomukset tulkittiin riukuaidan tukikiviksi, itse aidan jäänteet ovat ajan kuluessa lahonneet ja hävinneet. Kysymys voi olla karja- tai lammasaitauksesta, jälkimmäiseen voi viitata koillispuolinen maastonimi ’Fårhagen’. Silmämääräisesti arvioiden kohde voi olla n. 100 vuotta vanhakin.

Kallestorpet (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2022: Uunin jäännös ja lohkokiviä. Alue on kauttaaltaan täynnä itä-länsi-suuntaisia vanhoja pelto-ojia. Suunnilleen keskellä vanhaa peltoaluetta on muutaman aarin kokoinen ojittamaton alue. Sillä havaittiin uunin jäännös, kooltaan 2 x 3 m, korkeudeltaan 50 cm. Sen pinnassa oli havaittavissa tiiliä ja vieressä suorakaiteen muotoisia lohkokiviä – rakennuksen perustuskiviä. Vuoden 1969 peruskartassa (1333 12 - 2311 03) alueella ei ole peltoja tai asutusta. Alue on kuitenkin merkitty pensaikoksi ja niityksi ja kohteesta pari sataa metriä itään on merkitty kaksi latoa. Kyseisellä kartalla kohdan nimenä on "Kalles gräftlandet", kuokkamaa. Vuoden 1845 Vöyrin pitäjänkarttaan kohdalle tai lähitienoolle ei ole merkitty asutusta tai peltoja.
Kyseessä lienee siis nuorehko, lyhytaikainen asutus jostain 1800-luvun jälkipuoliskon ja 1900-luvun puolivälin seuduilta.
Muuta: Kytösauna?

Högåsen etelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, merkitty peruskartalle, läpimitta noin 15 metriä. Ei tarkastettu maastossa.

Svedjekärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023: Tervahauta sijaitsee Dalalandintieltä etelään kääntyvän metsäautotien päässä, Svedjekärretin pellon luoteispuolella. Tervahauta on laakea, halkaisijaltaan noin 20 metriä ja syvyydeltään yhden metrin. Siinä on tuplavalli, jonka leveys on yhteensä noin 5 metriä. Halssi suuntaa kaakkoon loivaan alarinteeseen kohti peltoa. Tervahaudan keskiosassa kasvaa kuusi ja vallin päällä eri ikäistä kuusta, koivua ja haapaa. Halssin ja vallin pellon puoleisella reunalla sijaitsee isokokoisia kiviä, jotka lienevät pellolta raivattuja. Pohjalle tehtiin lapionpisto, josta erottui hiiltynyt maakerros.
Muuta: Potentiaalinen radiohiiliajoituskohde.

Storkärret (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Noin 150 metriä Kampasbergintieltä pohjoiseen sijaitsee tervahauta, joka on halkaisijaltaan 18 metriä ja syvyydeltään 1,8 metriä. Ulkoreunalla erottuu valli, joka on leveydeltään noin 3,5 metriä. Halssi on pitkänmallinen kaivanto, joka laskee alarinteeseen kohti itää. Tervahaudan päällä kasvaa reilusti kuusta. Välittömästi tervahaudan eteläpuolella näkyy metsäkoneen jälki, joka on väistänyt kohteen. Pohjalla kasvavaan kuuseen on laitettu merkintänauhaa. Tervahaudan vallilta otettiin maakairanäyte, jossa erottui hiiltynyttä kerrosta. Noin 15 metriä vallin reunalta kaakkoon sijaitsee tervasaunan pohja, joka näkyy suorakulmaisena painanteena. Painanteen mitat ovat 5 x 2,5 metriä ja syvyys 0,4 metriä. Painanteen keskiosa on koholla, ja siinä havaittiin kairalla kiviä. Kyseessä on mahdollisesti rauenneen kiuasuunin jäännös.
Muuta: Potentiaalinen radiohiiliajoituskohde.

Sandgrävarna (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Kohde sijaitsee ojitetulla suoalueella noin 500 metriä Harabergintieltä itään. Rajamerkkinä toimii kivilatomus, josta ei erotu viisarikiveä. Latomuksen mitat ovat noin 1 x 1 metriä ja korkeus 0,4 metriä. Rajamerkki on mahdollisesti hajonnut, sillä sen muoto on epäselkeä. Kohde on merkitty maastossa aurausviitalla. Vuoden 1846 pitäjänkartalla paikalla on ollut Munsalan pitäjän, Alahärmän pitäjän ja Överjeppon kylän rajan taitekohta. Nykyisin paikalla kulkee Uudenkaarlepyyn ja Kauhavan kunnanraja sekä kiinteistöjen raja.

Luktabacken SW (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; LIdarin avulla tunnistettu tervahauta Luktabackenin länsisivua kulkevan Jolkkaträsketin metsätien länsipuolella. Haudan läpimitta noin 17 m. Halssi epävarma, mutta aukeaa mahdollisesti lounaaseen. Ei tarkastettu maastossa.

Niemenmaanmäen kivihakkaus (Taide)
Historiallinen; Ilmoitus 2024:
Napuen kylätien vieressä olevan kookkaan siirtolohkareen kyljessä on kaiverrettua kirjoitusta, joka on osittain sammalen ja jäkälän alla. Ylimpänä on erotettavissa numerot 1,9, ehkä 0 ja 0. Näiden alapuolella on lisää kaiverrusta, joista yksi mahdollinen M-kirjain.

Bläckismossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija 16 metriä, halssi etelään. Sijaitsee malmimetsintäalueen ML2024:001 Jylhä rajan tuntumassa kiinteistöjen 288-409-5-30 ja 288-409-5-13 rajalla.

Timosmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lidar-tunnistettu suuri tervahauta hakkuuaukealla, halk. 22 m, halssi itäkoilliseen, valli mahdollisesti vaurioitunut.

Karoonpalli 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Rajamerkki koostuu 1,4 x 0,7 metrin kokoisesta kivipaasista (viisarikivi), sekä 3 x 3 metriä leveästä perustasta. Perusta on tehty pienemmistä kivistä, ja se on kokonaan sammaleen peitossa. Viisarikivi on tuettu takaa pienemmällä kivellä. Rajamerkki sijaitsee Mustasaaren ja Laihian kunnanrajalla, noin 70 metriä nykyiseltä voimajohtolinjalta luoteeseen. Rajamerkistä noin 150 metriä koilliseen samaisella Mustasaaren ja Laihian rajalla sijaitsee edellistä pienempi rajamerkki. Rajamerkit paikannettiin vuoden 1846 pitäjänkartalta, jolloin paikalla on ollut Mustasaaren ja Laihian välinen raja. Raja on merkitty myös vuoden 1970 peruskartalle.

Etelämäenkeidas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee avokalliolla Etelämäenkeitaan länsipuolella. Kohdetta ympäröi mäntymetsä. Rajamerkki on noin 0,8 metriä korkea ja sen juurella on kivistä tehty röykkiö, jonka mitat ovat 1,5 m x 1,5 m. Rajamerkki on Uttermossan kylän talojen välisellä rajalla. Lappfjärdin pitäjänkarttaan vuodelta 1846 rajaa ei ole piirretty, joten raja on todennäköisesti tätä nuorempi.

Smalmossen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Paikalla on rajamerkki, jonka perustan koko on noin 1,3 x 1,3 x 0,3 cm. Sen keskellä on viisarikivi. Perustan kivet ovat sammaleen peitossa. Rajamerkki sijaitsee Smalmoss skogvägenin itäpuolella metsäautotien ja ojan välisellä pusikoituneella alueella.
Rajamerkki paikannettiin vuonna 1846 laaditulta pitäjänkartalta, jolloin paikalla on ollut Maalahden, Petolahden ja Pirttikylän raja. Raja on merkitty myös vuoden 1970 peruskarttaan.

Brännback (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Rajamerkki koostuu suorakaiteen muotoisesta kivilatomuksesta sekä viisarikivestä, joka luultavasti on siirtynyt alkuperäiseltä paikaltaan jalustan keskeltä. Kivilatomuksen koko on 2 x 1 metriä ja viisarikivi halkaisijaltaan 0,7 metriä. Rajamerkki sijaitsee ojitetulla suoalueella nykyisten kiinteistönrajojen leikkauspisteessä.
Rajamerkki paikannettiin vuoden 1846 pitäjänkartalta, jolloin paikalla on ilmeisesti ollut Petolahden ja Nybyn kylien raja. Raja on merkitty myös 1970 peruskartalle.

Holmströmasbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Paikalla on yksittäinen pystyssä oleva rajakivi, jonka koko on noin 30 x 20 cm. Se sijaitsee alueelle kaivetun ojan reunalla melko tiheässä kuusitaimikossa.
Rajamerkki paikannettiin vuonna 1846 laaditulta pitäjänkartalta, jolloin paikalla on ollut Maalahden ja Pirttikylän raja. Raja on merkitty myös vuoden 1970 peruskarttaan. Raja on nykyään kiinteistöraja.

Hedmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta. Matala hauta jonka päällä kasvaa tiheästi puuta ja muuta kasvistoa, joten kohde erottuu heikosti ympäristöstään. Läpimitta n. 10 metriä. Kylmämuurattu halssi länteen. Sijaitsee noin 130 metriä kaakkoon röykkiöstä Sideby Stenringsbacken N (750010008).

Söderberget 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2022: Kohteessa on luontaiseen pirunpeltoon kaivettu kuoppa ja sen reunalla oleva kaivetuista kivistä muodostuva vallimainen röykkiö. Kohde sijaitsee lakialueella, joka koostuu varsin tasakokoisista n. 15 cm läpimittaisista kivistä. Pirunpeltoon kaivettu loivareunainen kuoppa on pyöreähkö, läpimitaltaan noin 5 m ja syvyydeltään noin 70 cm. Kuopasta poistettu kiviaines muodostaa sen pohjoisreunalle kaarevan vallin ja loppu kivistä on heitelty siitä ulkonevaksi röykkiömäiseksi kasaksi. Kaivelu voi olla uteliaisuuttaan tehtyä, mutta kuopassa kasvavan kuusen ja ympäröivää pirunpeltoa vastaavan sammal- ja jäkäläkerroksen perusteella se voi olla ajalta ennen 1950-lukua.
Muuta: Metsähallituksen PAVE-paikkatietojärjestelmässä kohde on pistemäinen ja nimellä ”Söderberget kiviröykkiö”, koordinaatit: N 6916252,42 E 221504,43.

Söderberget 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohteessa on kalliokumpareen laella oleva kiintopiste, ilmeisesti kol-miomittaustornin tai vastaavan rakenteen jalkojen tukikiveyksiä sekä kivilatomus ja muita ihmistoiminnan tuloksena syntyneitä kivikasaumia, joiden yhteys tukikiveyksiin ja kiintopisteeseen on epäselvä. Parhaiten säilynyt latomus on noin viisi metriä kiintopisteestä etelään ja metrin kallion laen alapuolella (N 6916176 E 221473). Kaksi muuta ovat kalliokumpareen itäpuolella notkossa. Itäinen latomus on kohdassa N 6916180 E 221484. Kolmas latomus on edellisten pohjoispuolella, aivan kalliokumpareen rinteen juurella (N 6916190 E 221473). Se on vähän matalampi kuin kaksi muuta, noin 80 cm, ja vahvan sammalkerroksen peittämä. Latomukset muodostavat mittaustarkkuuden puitteissa varsin tarkasti tasasivuisen kolmion, mikä sopii ajatukseen, että ne ovat puurakenteisen tornin jalkojen paikoilla. Kiintopiste ei ole lähellä latomusten muodostaman kolmion keskipistettä, kuten voisi olettaa, joten sen yhteys mahdolliseen kolmiomittaustorniin on epäselvä. Vanhin peruskartta alueelta on vuodelta 1971, ja siinä paikalle ei ole merkitty kolmiomittauspistettä eikä mitään muutakaan mikä voisi liittyä kivilatomuksiin. Lähialueella on vielä yksi kivilatomus. Se sijaitsee edellä mainitusta kiintopisteestä itäkoilliseen, kalliokumpareen itäpuolella olevan notkon toisella laidalla (N 6916188 E 221486). Pirunpeltoon on sen pienistä (läpimitta keskimäärin 15 cm) kivistä rakennettu harjanteen poikki likimain lännestä itään suora, noin 5 m pitkä, 80 cm leveä ja enimmillään noin 40 cm korkea kivivalli. Kivivalli seuraa harjanteen poikkileikkauksen lievästi kuperaa profiilia siten, että sen keskikohta on lähes puoli metriä korkeammalla kuin päät. Valli ulottuu lähes koko harjanteen poikki, mutta ei jatku kumpaankaan suuntaan. Latomuksen tarkoitus ja ajoitus ovat tuntemattomia.
Muuta: Kohdetta ei ollut Metsähallituksen PAVE-paikkatietojärjestelmässä.

Dalskog (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tre stora tjärdalar på fastigheten 599-413-12-1 DALSKOG. Tjärdalarna har varit utmärkta i terräng med träskyltar som förfallit ner.

Ljusgrund (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kummeli Ljusgrund-nimisen saaren pohjoispäässä metsässä 2,5 metrin korkeuskäyrän rajaaman alueen eteläkärjessä. Kummeli on jyrkkäreunainen ja noin 2,5 metriä korkea ja suurista litteistä luonnonpyöristämistä kivistä hyvin ladottu. Kummelin päällä on pystyyn asetettu kivi kuin rajamerkeissä. Sijainnin ja rakenteen perusteella kummeli on tuskin 1800-luvun puoliväliä vanhempi. 1935 kartassa saaren nimi oli Södesklubb ja kummelin eteläpuolella oli ilmeisesti muuten kallioisen saaren jakava niitty.

Mörknäsvägen 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee tasaisella hiekkakankaalla. Hiilimiilu on pyöreä.
Sen kokonaisläpimitta on 17 m. Miilun keskiosa kohoaa 0,3 metriä ympäröivän
maaston yläpuolelle ja sen ympärillä on havaittavissa matala valli, lukuun ottamatta
kaakkoispuolta, jossa Mörksnäsvägen leikkaa miilun reunaa ja on mahdollisesti tu-
honnut paikalla sijainneen matalan vallin. Miilun laki on muodoltaan laakeahko. Mii-
lun välittömään läheisyyteen on kaivettu useita pieniä läpimitaltaan vajaan metrin
levyisiä pyöreähköjä maanottokuoppia kehämäiseen muodostelmaan, joka seuraa
miilun vallin muotoa. Maanottokuopat liittyvät todennäköisesti miilun rakentami-
seen.

Mörknäsvägen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee tasaisella, kivettömällä hiekkakankaalla, jossa kas-
vaa mäntymetsää. Kuivan kankaan pinta on vain hieman lännessä ja idässä aivan
lähellä olevien soistuneiden alueiden pintaa ylempänä. Mörknäsvägen on lännessä
suon takana noin 130 m päässä. Hiilimiilu on pyöreä. Sen kokonaisläpimitta on 16 m. Keskellä on kupera kumpare, jonka halkaisija on 7–8 m ja suurin korkeus keskeltä noin 50 cm. Kairauksessa keskellä havaittiin enimmillään 60 cm hiilipitoista hiekkaa, jossa alimpana oli ylempänä olevaa hiekkapitoista maata löysempi, lähes pelkästään hiilestä muodostuva
kerros. Hiilikerroksen alla oli puhdasta, hienoa, kivetöntä hiekkaa, joka heti hiiliker-
roksen alla oli vaaleaa, alempana kellanruskeaa. Kumpareen ympärillä on pari
metriä leveä tasanne, jossa kairauksessa havaittiin enimmillään 10 cm hiilipitoista
hiekkaa. Uloinna reunoilla on maanottokuoppia. Hiilimiilu on ehjä. Kumpareessa
havaittujen kerrosten perusteella näyttää, siltä, että miilu on jäänyt purkamatta vii-
meisen polttokerran jälkeen.

Mörknäsvägen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee matalalla, loivapiirteisellä moreeniharjanteella,
jossa kasvaa sekametsää. Mörknäsvägen on kohteesta runsaat sata metriä itään
ja Storbackvägen vajaat sata metriä pohjoiskoilliseen. Paikalla on hiilenpolttoon
viittaavia rakenteita ja jälkiä luoteesta kaakkoon noin 40 m pitkällä ja 20 m leveällä
alueella, ilmeisesti kaksi miilua aivan vierekkäin. Luoteessa oleva miilu 1 on
selvästi havaittavissa, mutta kaakkoinen miilu 2 oli inventoinnin aikana pahasti
hakkuutähteiden peittämä.

Sarjärvbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee lähes tasaisella, metsää kasvavalla moreenikankaalla. Hiilimiilun halkaisija on noin 20 m. Se on päältä suhteellisen tasainen ja ympäristöään noin 20 cm korkeammalla. Miilun etelä- ja itäpuolella on maanottokuopat. Alueella on hakattu runsaasti metsää ja kaadettua puuta on runsaasti miilun päällä. Lisäksi päällä kasvaa mäntyjä.

Kackormossträsket (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee metsää kasvavalla moreenikankaalla. Hiilimiilu on
pyöreä, ja sen halkaisija on noin 15 m. Miilun keskiosa on ympäristöä noin 20 cm
korkeammalla. Keskellä on laakea painanne. Miilussa kasvaa sekametsää. Miilun
ympärillä on kuoppia.
Muuta: Peruskartassa miilun kohdalle on merkitty tervahauta, mutta
sellaista paikalla ei ole.

Björkkärrbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee sekametsää kasvavassa tasaisessa kangasmastossa. Hiilimiilu on pyöreä, ja sen halkaisija on noin 17 m. Miilun keskiosa on ympäristöä noin 30 cm korkeammalla. Päällys on suhteellisen laakea, laskee hieman keskiosaa kohden. Miilun keskiosan yli ajettu metsäkoneella.

Stora Massmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee loivasti etelään laskevalla hiekkamoreenikankaalla,
jossa kasvaa kuusivaltaista metsää. Hiilimiilu muodostaa kumpareen rinteeseen.
Kumpare saattaa topografiaa arvioiden olla alun perin luontainen, mutta nyt se on
kokonaan hiilimiilua. Miilun kokonaisläpimitta on noin 17 m. Keskusta kumpareen
laella on tasainen joitakin eläinten kaivelujälkiä lukuun ottamatta. Koloissa näkyy
paksu hiilipitoinen kerros. Tasanteen ympärillä maan pinta laskee muutamia kym-
meniä senttimetrejä. Reunuksen alla on pieniä maanottokuoppia lähes yhtenäisenä
ketjuna. Miilun pohjoispuolisko on edellä olevan kuvauksen mukaisesti jokseenkin
ehjä. Eteläpuoliskossa sen sijaan on laajoja kaivantoja, joista on todennäköisesti
otettu hiekkaa muualle vietäväksi miilun käyttöajan jälkeen. Yksi noin kolme metriä
leveä ja puolitoista metriä syvä, jyrkkäreunainen kaivanto ulottuu miilun keskipis-
teen tienoille.

Tillbackkärr 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee tasaisessa maastossa, jossa kasvaa harvaa sekametsää. Paikka on hiukan ympäristöään alempana oleva notkelma, jossa maaperä on pinnalta hienoa, lähes kivetöntä hiekkaa. Maan pinta laskee miilulta lounaaseen vielä hiukan, ja siellä maa on soistunutta. Muilla suunnilla varsin lähellä miilua ja lounaassakin kauempana on kalliopaljastumia ja kivistä maata. Miilu on säännöllisen pyöreä. Kokonaisläpimitta on noin 16 m. Miilun keskiosa on tasainen eikä selvästi eroa korkeudeltaan ympäristöstä. Tasanteen reunoilla on vähän vallia ja ympärillä matala, säännöllinen oja, josta on ilmeisesti otettu maata miilun peittämiseen. Miilun keskiosassa todettiin kairauksissa enimmillään 20 cm hyvin hiilipitoista hiekkaa, jonka alla oli puhdasta hiekkaa. Miilu on ehjä.

Tillbackkärr 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee kangasmastossa, jossa kasvaa vanhaa havumetsää. Hiilimiilun keskiosa on ympäristöä noin 40 cm korkeammalla. Idän puolella miilun keskiosa on laakea. Miilun länsipuolisko on kaivellun oloinen, epätasainen. Miilun ympärillä on kuoppia. Kaivantojen vuoksi kokonaisuuden muoto on epämää-räisen pyöreähkö. Halkaisija on noin 25 m.

Skatabäcken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee matalalla, loivapiirteisellä moreeniharjanteella, jossa kasvaa sekametsää. Skatabäcken-niminen puro virtaa pohjoiseen suomaastossa noin 50 m kohteesta itään. Paikalla on aivan vierekkäin kaksi hiilimiilua, Miilu 1 ete-lässä ja Miilu 2 pohjoisessa.

Skatabäcken 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee tasaisella, metsäisellä kankaalla. Skatabäcken-niminen puro virtaa pohjoiseen matalassa notkelmassa kohteen itäpuolella, vain runsaan kymmenen metrin päässä siitä. Hiilimiilu on pyöreähkö, ja sen halkaisija on noin 20 m. Miilun keskiosa on ulkoreunasta noin 30 cm ympäristöä korkeammalla. Miilun keskusta on kuitenkin epätasainen ja suurilta osin reunan vallia matalampi (kaiveltu?). Miilun ympärillä on kuoppia.

Källmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee lähes tasaisessa kangasmastossa. Maaperä on hiekkaa, ja alueella on matalia vallimaisia muodostumia, todennäköisesti muinaisia rantavalleja. Alueella kasvaa havupuuvaltaista metsää. Kauempana maasto on soistunutta joka suunnassa. Hiilimiilu on pyöreä, ja sen halkaisija on noin 20 m. Miilun keskiosa on ympäristöä noin 50 cm korkeammalla.Päällys on suhteellisen laakea. Miilun reunoilla on kuoppia.

Mörknässkogen 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde lähes tasaisessa kangasmaastossa, jossa kasvaa seka-metsää. Maaperä on hiekkamoreenia, jonka kivisyys vaihtelee. Paikalla on lähekkäin kolme hiilimiilua, pohjoisimpana miilu 1, siitä etelään miilu 2 ja läntisimpänä miilu 3.

Mörknässkogen 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde lähes tasaisessa kangasmaastossa, jossa kasvaa seka-metsää. Maaperä on hiekkamoreenia, jonka kivisyys vaihtelee. Koillisessa maasto on soistunutta. Paikalla on lähekkäin kaksi hiilimiilua, kaakossa miilu 1 ja luoteessa miilu 2.

Högbacken (1000054386) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee Kruunupyyn Furun kylässä, noin 450 m Svartsjön-nimisen järven kaakkoispuolella ja noin 85 metrin päässä Småbondersintien itäpuolella. Kohde havaittiin lidar-aineiston perusteella ja tarkastettiin maastossa 13.9.2024. Kyseessä on halkaisijaltaan 16 metrin laajuinen pohjakaavaltaan pyöreähkö tervahauta, jossa on 1,0 m korkeat selkeästi erottuvat vallit. Tervahauta on loivasti keskelle syvenevä ja siinä on etelään kylmämuurattu halssi, jonka kahden puolen on myös vallissa kiveystä. Tervahautaan tehdyssä maaperäkairauksessa paljastui maasta hiiltä. Maasto kohteessa on kuusimetsää.

Brudhamn (1000054713) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vöyrin Oravaisissa Brudhamnissa.
Nykyisessä venesatamassa sijaitseva hirsikehikko, joka on todennäköisesti vanhan laituriarkun perustan osa. Hirsikehikko havaittiin, kun paikalla tehtiin täyttöä 2024.
Brudhamn on ollut Kimon ruukin käytössä ollut satama. Satamapaikka on merkitty vanhoihin karttoihin ja se on ollut käytössä ainakin 1700-luvulta lähtien. Hirsiarkkurakenteiden hirsiä ja niiden täytteenä olleita kiviä on edelleen näkyvillä sataman täyttömaan alla. Museoviraston ja K.H. Renlundin tekemän tarkastusmatkan (joulukuu 2024) yhteydessä nostettiin ajoitusnäytteen ottamista varten yksi hirsi, joka on todennäköisesti mäntyä. Hirressä oli kaksi noin 25 cm pitkää loveusta.

Fagerbackmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija noin 19 m. Konetunnistettu laserkeilausdatasta (5p). Ei varmistettu maastossa. Halssi antaa ilmeisesti itään kohti Fagerbackaa, johon kohde todennäköisimmin muutenkin liittyy.

Fagerbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta Fagerbackenista itäkoilliseen sijaitsevalla kohoumalla. Rakenteen läpimitta on noin 15 m. Konetunnistettu laserkeilausdatasta (5p). Ei tarkastettu maastossa. Halssi antaa ilmeisesti luoteeseen ja mäellä on mahdollisesti tervahaudan rakentamiseen liittyviä kuoppia.

Kinkakärret (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2024: Objektet är beläget i skogsmark cirka en kilometer sydväst om Lidens gård i Petalax. På den nuvarande fastighetsgränsen finns ett gammalt gränsmärke. Gränsmärket består av en fyrkantig stenläggning (1,5 x 1,5 m) och en centralsten i mitten. Det finns åtminstone två stenlager i läggningen. Gränsmärket är delvis mosstäckt. I mitten av gränsmärket har man nyligen rest upp en käpp. På Malax-Petalax sockenkarta från år 1846 finns det en byenklavs gräns som motsvarar den nuvarande fastighetsgränsen.

Tallus Kinnkangan (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteet sijaitsevat Oravainen-Kimo maantien pohjoispuolella ja Talluksen asumuksista noin 600 (kohde 1) ja 800 m (kohde 2) pohjoiseen.
1) Viljelysmaalla, metsäniemekkeen kärjessä hiesupellossa löytöinä savitiivisteen tapaisia kappaleita, ruokamullassa tiiltä, mm. vanhaa tiilisavea. Esihistoriallisen asuinpaikan merkkejä ei todettu. Paikalla on ilmeisesti historiallisen ajan asutuksen jäänteitä.
2) Metsässä verrattain hyväkuntoisia rakennusten pohjia, joissa näkyvissä kellarikuoppa ja muurinperustus. Yhdessä perustuksessa on kiilakiviä, muissa pyöreitä luonnonkiviä. Näkyvissä on yksi selvä navetan kivijalka. Alueella on myös kiviaitaa kasvillisuuden peitossa ja muutama matala röykkiö, joista selvimmän läpimitta on noin 4 m.
Paikalla ei ole asutuksen merkkejä 1700-luvun ja vuoden 1844 kartoilla. Toisaalta pitäjässä on tieto, että 1800-luvulla ja 1910-luvulla jossain täällä on ollut asutusta.
Kysymyksessä ovat selkeästi historiallisen ajan asumisjäänteet.

Sikasängen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kimon kylän tuntumassa Hypbäcken-joen länsipuolella hiekka-/moreenikankaalla sijaitseva
hiilimiilu. Alueen puusto on tiheää nuorta sekametsää ja aluskasvillisuus heinäistä samma-
likkoa ja varpukasvustoa. Kohde on suurehko ja todennäköisesti pitkään käytetty hiilenpoltto-
paikka. Miilun tarkkaa rakennetta on hankala määrittää, sillä rakenne on hyvin voimakkaasti
muokattu. Miilun alueella on runsaasti erilaisia kaivelun jälkiä ja hiilensekaisia maakasoja. Hii-
likerrokset ovat kuitenkin alueella hyvin vahvat, eikä viitteitä tervahautaan kuuluvasta
halssirakenteesta ollut havaittavissa. Miilusta noin 20 metriä pohjoiseen dokumentoitiin miilunpolttajan pirtin paikka. Pirtistä oli jäljellä kiukaan jäännökset. Kiukaan halkaisija on noin 2 metriä ja korkeutta sillä oli noin 70 senttimetriä.

Soldatäng (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Lotlaxin kylän länsilaidalla Kroksbackenin ja Storkärr-nimisen peltoalueen välisellä kallioisella metsäalueella sijaitseva pieni peltotilkku ja sen pohjoispuolella sijaitseva autioitunut talotontti. Kohde sijaitsee nykyisen sähkönsiirtolinjan alla. Kohteen peltoalue on edelleen viljelyskäytössä. Autioitunut talotontti on havaittavissa maastossa pohjoiseen kapenevan kiilan muotoisen vaikeakulkuiseen kivikkoon raivattuna aukiona. Alue kasvaa tällä hetkellä erittäin tiheää koivuvitikkoa. Alueelta ei havaittu rakennusten jäännöksiä. Paikannimen perusteella kyseessä on vanha sotilastorpan paikka. Uusjakokartalla (Stenius 1911) tontti on vielä merkitty aukiona, mutta sille ei ole merkitty rakennuksia. Vuoden 1845 pitäjänkartalla peltoalue on merkitty, mutta tonttia ei ole ollenkaan piirretty. On mahdollista, että torppa on autioitunut jo ennen 1800-luvun puoltaväliä. Alueen isojakokarttaa ei kuitenkaan ollut käytettävissä, joten kohteen ajoitusta vuotta 1750 vanhemmaksi ei voitu varmentaa.

Köllotbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Betrbyn kylällä Köllotbacken nimisellä pienellä kallio-/siirtolohkarekumpareella sijaitsevat historiallisen ajan talotontin ja tuulimyllyn paikan jäännökset. Rakennusjäännökset sijaitsevat aivan kylän läpi kulkevan vanhan kylänraitin varrella sen länsipuolella nykyistä seurantaloa vastapäätä. Tontti on metsittynyt ja kasvaa koivua ja kuusta. aluskasvillisuus on hyvin rehevää. Tontilla sijaitsee noin 4x4 metrin kokoinen kivistä ladottu rakennuksen perustus, jonka luoteiskulmassa sijaitsee tulisijan perustus. Rakennuksen perustuksen ympärillä on havaittavissa myös noin 8x8 metrin kokoinen multapenkki. Rakennuksen perustuksesta noin 20 metriä pohjoiseen aivan kylätien varrella sijaitsee kylmämuurattu osin maahan kaivettu noin 6x5 metrin kokoinen kivinavetta (alakohde A). Säilyneiden muurien korkeus on noin 1,5 metriä. Navetan oviaukko suuntautuu itään suoraan kylätielle. Kylätien itäpuolella, nykyisen seurantalon takana mäen korkeimmalla kohdalla sijaitsee vanha tuulimyllyn paikka (alakohde B). Mäki on hyvin kivikkoinen ja sen laki on raivattu tasaiseksi. aukiolle on myös raivattu tieura, joka johtaa nykyisen seurantalon taakse. Mäen laelta aukiolta dokumentoitiin kaksi myllynkiveä. Tuulimyllyn perustusrakenteita ei havaittu.

Vidava (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Oravaisten kirkonkylän eteläpuolella vanhan Kimontien varrella sijaitsevan Talluksen talokeskittymän alueella, Vidavan talon pellolla sijaitseva autioitunut talotontti. Tontilla kasvaa vanhoja mäntyjä ja sitä on käytetty peltokivien keräyspaikkana. Tontilla on havaittavissa vielä ainakin kahden rakennuksen perustukset. Toinen rakennus on tulisijaton pienikokoinen nelikulmainen maa-/kiviperustus. Toinen rakennusjäänne on nähtävissä pätkänä ladottua kivijalkaa. Talotontti on merkitty asuttuna talona vuoden 1905 uusjakokarttaan (Heikkilä 1905a). Vuoden 1845 pitäjänkartalla ja isojakokartalla (Trana 1780) alueelle ei ole merkitty asutusta.

Stenmark 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Oravaisten kirkonkylän eteläpuolella vanhan Kimontien varrella sijaitsevan Talluksen talokeskittymän alueella sijaitseva autioitunut talotontti. Tontti sijaitsee aivan Kimontien tuntumassa sen pohjoispuolella. Tontilla kasvaa nuorta kuusimetsää ja aluskasvillisuus on sammalta ja varpukasvustoa. Tontilta dokumentoitiin noin 6x8 metrin kokoinen rakennuksen yksinkertainen kivijalka, jonka keskellä sijaitsee kellarikuoppa ja tulisijan perustus. Tontin aluetta on selvästi raivattu kivistä. Noin 15 metriä rakennuksen perustuksista luoteeseen sijaitsee syväluonnonkivistäkylmämuurattu kaivo (alakohde A). Kaivon halkaisija on noin 2 metriä. Kaivolla on syvyyttä ainakin 5 metriä ja siinä oli edelleen vettä. Kaivo on joskus katettu hirsillä, mutta hirret ovat jo täysin lahonneet jättäen kaivon auki. Tontin Pohjoissivulla kulkee massiivinen kiviaita (alakohde B), joka rajaa tontin pohjoispuolella olevasta edelleen asuinkäytössä olevasta talotontista. Kiviaidan pituus on noin 90 metriä, leveys noin 3 metriä ja korkeus keskimäärin 70 senttimetriä. Kiviaita on merkitty vuoden 1905 uusjakokarttaan (Heikkilä 1905a), mutta tontin alueelle ei ole merkitty asutusta tai muita ihmisen toiminnan merkkejä vuoden 1845 pitäjänkartalle eikä vuoden 1753 isojako-kartalle (Wislander 1953).

Stenmark 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Oravaisten kirkonkylän eteläpuolella vanhan Kimontien varrella sijaitsevan Talluksen talokeskittymän alueella sijaitseva autioitunut talotontti. Tontti sijaitsee aivan Kimontien tuntumassa sen pohjoispuolella Kohteesta Stenmark 1 (1000055758) noin 100 metriä kaakkoon. Tontti sijaitsee kivikkoisella mäntyä kasvavalla kohoumalla. Alue on alkanut jo hieman vesakoitua. Tontin alue on pääosin avohakattu. Aluskasvillisuus on sammalta ja heinäkasveja. Tontin piha-alueet on raivattu kivikkoiseen maaperään. Tontilta dokumentoitiin noin 6x7 metrin kokoinen rakennuksen perustus, joka on osin ladottua kivijalkaa ja osin suoraan luontaisen kallion/siirtolohkareen päällä. Perustusten sisäpuolella sijaitsee noin 5x5 metrin kokoinen ja metrin syvyinen rakennuksen alainen kivistä ladottu kellarikuoppa, sekä sen koilliskulmassa siihen liittyvä tulisijan perustus. Rakennuksen perustusten länsipäädystä on havaittavissa vanha tieliittymän pohja, joka johtaa Kimontielle. Liittymä on muusta maastosta hieman koholla oleva alue, jonka molemmilla sivuilla on matalat kaivetut ojat. Tontin keskellä sijaitsee suurehko siirtolohkare, jonka itäsivua on hyödynnetty lohkareen kupeeseen rakennetun kylmämuuratun kivinavetan (alakohde A) seinänä. Navetta on mitoiltaan noin 6x6 metriä ja sisäpuolen seinäkorkeus noin 2 metriä. Oviaukko suuntautuu pohjoiseen. Rakennusjäänne on hyvin säilynyt. Myös saman siirtolohkareen eteläsivulle on rakennettu pienempi kivistä ladottu talousrakennus. Rakenteen koko on noin 4x3 metriä ja säilyneen seinämän korkeus noin 80 senttimetriä. Rakennuksen oviaukko suuntautuu länteen. Tontin alueelta dokumentoitiin kaksi kiviaitaa. Pienempi aita (alakohde B) on rakennettu tontin kaakkoissivulle Kimontien tuntumaan koilis-lounais-suuntainen aita rajaa tonttimaan metsämaasta. Kiviaita on noin 20 metriä pitkä ja muilta mitoiltaan varsin vaatimaton. Toinen massiivisempi kiviaita (alakohde C) sijaitsee tontin koillispuolella ja rajaa tonttiin liittyneet raivatut peltomaat metsämaasta. Aidan pituus on noin 60 metriä ja leveyttä sillä on jopa 4 metriä ja korkeutta keskimäärin noin metri. Suurempi kiviaita on merkitty myös vuoden 1905 uusjakokarttaan (Heikkilä 1905a). Tontti on kokonaisuutena varsin hyvin säilynyt. Tontti on merkitty asuttuna samaiseen uusjakokarttaan, mutta tontin alueelle ei ole mer-kitty asutusta tai muita ihmisen toiminnan merkkejä vuoden 1845 pitäjänkartalle eikä vuoden 1753 isojakokartalle (Wislander 1953).

Lillsvede (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Kimon ruukinkylällä Kukkusintien varrella tien länsipuolella sijaitseva autioitunut talotontti. Tontti on metsittynyt ja sillä kasvaa vitikkoa, koivua ja kuusta. Aluskasvillisuus on pääosin heinäkasveja. Tontti on raivattu tien varteen hyvin kivikkoiseen rinteeseen. Tontilla sijaitsee suurehkon asuinrakennuksen perustusten jäännökset. Massiivinen tulisijan perustus on rakennettu lohkokivistä. Tonttia on merkitty asuttuna talona vuoden 1905 uusjakokartalle (Heikkilä 1905b), mutta sitä ei ole merkitty 1845 pitäjänkartalle eikä vuoden 1751 isojakokartalle (Wislander 1953a).

Präst (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Vuoden 1753 isojakokartalla (Wislander 1953a; 1953b) esiintyvät talot ja torpat on esitetty asemoituihin isojakokarttoihin perustuvana pistetietona. Ne ovat joko täysin hävinneet maisemasta, tai talotontit ovat edelleen asuttuja, joten niiden sijaintia ei ole pystytty tarkkaan määrittelemään, eikä niillä ole jäljellä maan pinnalle näkyviä jäännöksiä.
Kohde Präst on hävinnyt, asuttu talo vieressä. Tunnus A isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Staffans (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Vuoden 1753 isojakokartalla (Wislander 1953a; 1953b) esiintyvät talot ja torpat on esitetty asemoituihin isojakokarttoihin perustuvana pistetietona. Ne ovat joko täysin hävinneet maisemasta, tai talotontit ovat edelleen asuttuja, joten niiden sijaintia ei ole pystytty tarkkaan määrittelemään, eikä niillä ole jäljellä maan pinnalle näkyviä jäännöksiä.
Kohde Staffans on asuttu. Tunnus B isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Kyras (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2024: Vuoden 1753 isojakokartalla (Wislander 1953a; 1953b) esiintyvät talot ja torpat on esitetty asemoituihin isojakokarttoihin perustuvana pistetietona. Ne ovat joko täysin hävinneet maisemasta, tai talotontit ovat edelleen asuttuja, joten niiden sijaintia ei ole pystytty tarkkaan määrittelemään, eikä niillä ole jäljellä maan pinnalle näkyviä jäännöksiä.
Kohde Kyras on asuttu. Tunnus C isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Knuts (Asuinpaikat)
Kohde Knuts on asuttu. Tunnus D isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Mattus (Asuinpaikat)
Kohde Mattus on asuttu. Tunnus E isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Jacobs (Asuinpaikat)
Kohde Jacobs on asuttu. Tunnus F isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Gammelgård (Asuinpaikat)
Kohde Gammelgård on asuttu. Tunnus G isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Perus (Asuinpaikat)
Kohde Perus on asuttu. Tunnus "Soldat Torp" isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Roukus (1000055792) (Asuinpaikat)
Kohde Roukus on asuttu. Tunnus M isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Risbacka 1 (Asuinpaikat)
Kohde Risbacka 1 on asuttu. Tunnus "Soldat Torp" isojakokartalla ja/tai jakokirjoissa (Wislander 1753a; 1753b; 1774).

Mansikkasaari itäranta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan Palosaaren länsipuolella olevan Mansikkasaaren itärannassa Palosaaren ja Mansikkasaaren välisessä salmessa, Palosaaresta Mansikkasaareen ja Pikisaareen johtavan sillan pohjoispuolella.
Hirsistä tehty laiturirakenteen jäännös rantaviivassa. Päämitat ovat noin 8 x 5,5 metriä. Hirsiarkkurakenne on rannan suuntainen. Rakenne sijaitsee rannassa olevan 1800-luvun lopulta peräisin olevan puisen makasiinirakennuksen pohjoispuolella. Hirsiä on sekä kuivalla maalla että matalassa rantavedessä. Arkkurakennelmassa on ollut väliseiniä. Hirsissä on salvoskohtia. Salvokset ovat pitkänurkkasalvoksia eli ns. suoria salvoksia siten, että hirsiin on kaiverrettu tila ylemmälle ja alemmalle hirrelle ja hirsien päät ovat jatkuneet yli risteävästä hirrestä. Hirret ovat ajansaatossa purkautuneet salvoksistaan, eikä arkku enää pidättele kiviä sisällään. Hirsirakenteiden edustalla merenpohjassa on irtonaista puutavaraa, joka on todennäköisesti irronnut arkusta. Viistokaikukuvassa vedenalainen seinämä vaikuttaa melko suoralta ja suhteellisen hyväkuntoiselta. Pinnalta katsottuna voidaan todeta, että kiviä on vierinyt alas hirsiarkun päältä ja etureunan päällimmäiset hirret ovat vain löyhästi kiinni rakenteessa. Arkku alkaa 9,2 metrin päästä makasiinin seinästä pohjoiseen. Sen leveys rannan suuntaan on 8,2 metriä ja pituus rantavallista ulkoreunaan 5,5 metriä. Se on täytetty luonnonkivillä.
Hirsistä otettiin näytteitä vuosilustoajoitusta varten inventoinnin yhteydessä 2015. Ajoitusanalyysi tehtiin Lundin yliopistossa. Selkeää ajoitustulosta ei saatu, koska kolmesta näytteestä kahdessa ei ollut riittävästi vuosilustoja. Yhden puun kaatoajankohta on mahdollisesti 1700-1800-luvun vaihde. Puulaji on kuusi.
Vaasan kauppiaat perustivat ulkosataman Palosaaren ja Mansikkasaaren väliseen salmeen 1700-luvun lopulla. Mansikkasaaressa sijaitsi laivanvarustaja C.G. Wolffin
laivatelakka, jonka taklaustyöpaja valmistui 1840-luvulla. Palosaareen Wolff rakennutti kaksi
hirsimakasiinia ja kivilaiturin. Mansikkasaaressa sijaitsi laivaveistämö 1900-luvun alusta lähtien sekä telakkatoimintaan liittyviä rakennuksia ja erilaisia rakenteita. Saaressa toimi Onkilahden konepaja vuosina 1903-1936, jonka jälkeen telakka siirtyi Wärtsilän haltuun. Saaren pohjoisosan tiilinen tehdas on Wärtsilän tuotantorakennus vuodelta 1942, jota on laajennettu 1960-luvulla. Telakkatoiminta on loppunut vuonna 1982. Mansikkasaaren itärannalla on alusten painolastina tuotua maa-ainesta. Rannoilta löytyy runsaasti piitä, jota ei Suomessa luonnollisesti esiinny, tiiliä ja tiilenkappaleita, kuonaa ja rautakrusteja sekä lasin ja keramiikan palasia.

Skrikovägagrensbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu tervahauta. Kohde on tunnistettu ja rajattu Maanmittauslaitoksen laser 5p aineistosta (Tuotantoalue: Kokkola 2021) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Ikäheimo & Kotkajärvi 2023, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
Inv. 2023-24: Jolkantien eteläpuolella Skrikovägagrensbackenia vastapäätä olevan laajan kankaan lounaislaidalla. Kankaalla kasvaa avohakkuun ja maanmuokkauksen jälkeen tiheää mäntytaimikkoa. Maaperä on kivikkoista. Tervahaudan läpimitta on n. 16 m, keskuskuoppa on n. 1 m syvä, halssi on kaivettu lounaaseen. Keskuskuopassa kasvaa tiheää sekapuustoa. Pintakasvillisuus on lähinnä puolukanvarpua. Noin 20 m koilliseen on maanmuokkauksessa hajonnut tervapirtin kiuas, jonka kivet ovat suurimmaksi osaksi paljastuneet pintakasvillisuuden alta. Kiuas on n. 2,5 x 1,5 m ja n. 60 cm korkea.

Kohmokärret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteeseen kuuluu tervahauta. Kohde on tunnistettu ja rajattu Maanmittauslaitoksen laser 5p aineistosta (Tuotantoalue: Kokkola 2021) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Ikäheimo & Kotkajärvi 2023, etätarkastus). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.
Inv. 2023-24: Skrikon asutuksesta n. 900 m itään Ilvesharjun kivikkoisen luoteisreunan alarinteellä. Paikalla kasvaa kuusi-mäntymetsää. Tervahaudan läpimitta on noin 15 m, laakean keskuskuopan läpimitta on n. 7 m ja syvyys vallin reunoista mitattuna n. 70 cm. Halssi on kaivettu länteen. Tervahaudan reunan perustukseen on käytetty kiviä, joita erottuu eteläreunalla paremmin. Haudan päällä kasvaa eri ikäisiä mänty- ja kuusipuita. Haudan pohjoispuolella on 4 m halkaisijaltaan oleva kuoppa, josta lienee on otettu kiviä ja maata haudan rakentamiseen. Ympärillä on muita pienempiä epämääräisempiä kuoppia ja epätasaista maata, kuten yleensäkin tervahautojen ympärillä. Maastokartalle on merkitty tervahauta n. 50 m kaakkoon, mutta siellä sijaitsee sen sijaan kiviröykkiö, kts. Ilvesharju (1000095514).

Pukkilansaaren uimaranta (Taide)
Historiallinen; Kohteessa olevista kalliohakkauksista on saatu ilmoitus Pohjanmaan museoon ja Seinäjoen museoihin kesäkuussa 2025.
Tarkastus 2025:
Kohde sijaitsee Pukkilansaaren uimarannalla, Kyrönjokeen rajautuvassa rantakalliossa, joen eteläpuolella Ventälän kylässä. Kallionpaljastuma on joen myötäisesti noin 14 m leveä ja jokeen nähden poikkisuoraan leveimmillään 7 m. Lähellä puista uimalaituria ja kalliopaljastuman keskusta on kaksi kallioon tehtyä hakkausta noin puolen metrin päässä toisistaan. Vanhemmassa hakkauksessa ovat kirjaimet IFR ja niiden alla numerosarja 1816, ilmeisesti hakkauksen tekoaikaa osoittava vuosiluku. Kirjainten korkeus on reilut 20 cm. Hakkauksen pinta vaikuttaa rapautuneelta, ja merkit ovat noin puoli senttiä syviä. Nuoremmassa hakkauksessa, joka on edellisen pohjoispuolella, ovat kirjaimet KK ja niiden alla numerosarja 1951, ilmeisesti hakkauksen tekoaikaa osoittava vuosiluku. Kirjainten korkeus on noin 12 cm. Nuoremman hakkauksen merkit on hakattu syvemmiksi (n. 1 cm) ja teräväpiirteisemmiksi, kuin vanhemman. Nuoremman hakkauksen päällä sekä sen lounais- ja koillispuolella on kallion pinnassa kulunutta punaista maalia. Hakkauksista muutaman metrin säteellä on kallion pinnassa myös luontaisia, sormenpään kokoisia reikiä, sekä muutama uhrikuppimainen kuoppa (halkaisija n. 5 cm), jotka vaikuttavat kuitenkin luontaisilta muodostumilta.

Grönvik glasbruk (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Inv. 2024: Bruksplatsen ligger vid stranden av Grönviken cirka 12 kilometer nordväst om Vasa centrum. Grönvik glasbruk grundades av skeppsredaren Johan Grönberg 1812. Som byggnadsplats valdes ett område intill en hamnplats. I anslutning till glasbruket verkade även ett skeppsvarv. Under 1841–1907 fanns det en fajansfabrik i området. Brukets verksamhet lades ned 1907 och den användningsbara utrustningen på bruket transporterades till Skinnarvik. Bruks- och produktionsbyggnaderna har rivits, men gårdens huvudbyggnad står fortfarande kvar. Brukets gårdsplan har jämnats ut under rivningen av hyttebyggnaden och samtidigt har även dess grund försvunnit. Vid hyttebyggnaden står numera en nyare byggnad. Av byggnadsbeståndet i anslutning till Grönvik glasbruk återstår huvudbyggnaden som byggts senast 1814. Till huvudbyggnadens gårdsplan hör en park och trädgårdsmästarens hus. Huvudbyggnaden har restaurerats på 2000-talet. Grönvik glasbruk har klassats som en byggd kulturmiljö av riksintresse, det vill säga som RKY-område (Museiverkets RKY-inventering 2009). Eftersom brukets produktionsanläggningar sannolikt har förstörts klassas objekt som ett ”övrigt kulturarvsobjekt”. Objektet kan ha ett värde som ett industriarkeologiskt objekt om lagren under markytan innehåller konstruktioner från den tidigare glasproduktionen. Sådana upptäcktes inte under inventeringen.

Korpiluhta (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Osittainen tuhoutunut rajamerkki sijaitsee Laihialla Teerinevan eteläpuolella metsäalueella. Pohjoispuolella on metsittymässä olevia peltoja. Lähiympäristössä kasvaa kuusimetsää, rajamerkin reunalla kasvaa myös vanha leppä. Rajamerkki sijaitsee 1840-luvun pitäjänkartalla Jokikylän, Kylänpään ja Torstilan kylien rajojen kulmapisteessä ja myös nykyisten kolmen tilan rajalla. Merkintä koostuu rajakivestä, kiviperustuksesta ja ainakin yhdestä reunakivestä. Rajakivi ei kuulu alkuperäiseen rakenteeseen, vaan se on myöhemmin perustuksen päälle sijoitettu porakivi. Tasalakinen ja suorakaiteen muotoinen rajakivi on n. 1,2 m korkea ja 30 cm leveä, pinnalla kasvaa eri jäkälälajeja, kivessä on syviä porausjälkiä. Hieman epämääräisen perustuksen läpimitta on n. 2 m ja korkeus n. 60 cm. Paksun sammalkerroksen peittämä perustus ei näytä olevan kokonaan alkuperäisessä muodossa; kivet ovat jonkin verran siirtyneet ehkä metsätöissä, ja kiviä on ehkä koneellisesti myös jonkin verran kasattu.
Muuta: Kohde on pistemäinen, aluerajausta ei tehty.

Poikel (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2022: Korsnäsin itäpuolella Kronbackenin ja Timmerbackenin välisellä metsäalueella. Lasketun Poikeljärven eteläpuolella Poikelträsketissä on laajasti metsittyneitä peltoja sekä yksi pieni nykyinen pelto. Alueella kasvoi kuusivaltaista metsää, paikoin varttunutta kuusimetsää. Alueen korkokuva on tasaista. Vuoden 1970 peruskartalle Poikelträsketiin on merkitty karjamaja ”Fäboda”, peltoja ja niittylatoja. Varsinaista karjamajan tai karjamajojen tarkempaa sijaintia peruskartan merkintä ei osoita. Karjamajoja ei ole merkitty vanhemmille 1700-1800-lukujen kartoille. Suurin osa havaituista jäänteistä ovat selvästi syntyneet lähihistoriassa ja ne sijaitsevat vuoden 1970 peruskartalle merkittyjen peltojen kohdilla ja reunoilla. Vanhimmiksi arvioitiin nykyisestä pellosta n. 180-270 m itään sijaitseva viljelyröykkiörykelmä (alakohde 1) pystyssä olevan ladon (alakohde 8) ympärillä ja niiden länsipuolella metsätien molemmin puolin sijaitsevat kiviaidat (alakohde 2), joille tehtiin aluerajaus. Molempien päälle on kasattu isoja kiviä myös lähihistoriassa. Aluerajauksen sisään jää ainakin yksi nuorempi jäännös eli ladon perustus. Kaikkien jäänteiden pintakasvillisuus on lähinnä sammalta, joidenkin päällä kasvaa myös varttuneita kuusia. Muut alakohteet (3-10) ovat ajoitukseltaan moderneja ja pistemäisesti esitettyjä kohteita, joiden luokitus on muu kohde.

Långmyran (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2022: Degermossenin luoteispuolella entisestä Poikeljärvestä n. 1,2 km kaakkoon. Långmyran-nimiselle peltoalueelle johtavan metsätien varrella. Kivikkoinen kangas oli avohakkuun ja metsäaurauksen jäljeltä puuton. Vuoden 1970 peruskartalle alueella on merkitty karjamaja ”Fäboda”, peltoja ja niittylatoja. Varsinaista karjamajan tai karjamajojen tarkempaa sijaintia peruskartan merkintä ei osoita. Vanhemmille kartoille alueelle ei ole merkitty karjamajaa tai peltoja. Heti metsätien pohjoispuolella on enimmillään n. 3 m leveä ja enimmillään n. 1 m korkea kiviaita, joka jatkuu pohjoiseen n. 60 m ja länteen metsätien reunalla n. 25 m. Aita on päältä tasainen ja sen sivut ovat suorat. Aita on käsin ladottu. Juuri aidan kohdalle ei ole merkitty peltoa vanhimmalle vuoden 1970 peruskartalle, mutta kohdalle ei ole merkitty peltoa myöskään tätä vanhemmille kartoille. Arvioitiin, että kyseessä saattaa olla modernia viljelyä vanhempi peltoaita, mihin sen rakennekin viittaa. Kohde sijaitsee vanhalla kylien rajalla ja nykyisellä tilarajalla.
Muuta: Kiviaita sijaitsisi 1952 ilmakuvan perusteella pellon ja metsän rajalla, joten se ajoittuu ehkä toisen maailmansodan jälleenrakennuskaudelle, jolloin se liittyisi moderniin viljelyyn.

Westerlund (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2022: Västlundin talo sijaitsee Taklaxin kylän läpi kulkevan tien länsipuolella ja Taklaxvägenin ja Bjurbäckvägenin risteyksen eteläpuolella. Tila sijaitsee peltojen keskellä hieman ympäristöstään kohoavan niemekkeen länsilaidalla, mistä maasto laskee loivasti länteen ja etelään. Paikalla on tiilinen päärakennus ja pihapiirissä talousrakennuksia, piha on nurmena. Westerlund eli nykyinen Västlund mainitaan uudistushakemistossa Taklaxin kylän talona numero 5. Tila on merkitty 1840-luvun pitäjänkartalle Västlund-nimisenä ja ”Västerlund” siitä n. 200 m luoteeseen. Aluetta kuvaavaa 1700-luvun isojakokarttaa ei löytynyt, joten vanhinta talon sijaintia ei voitu varmistaa eikä kohderajausta tehdä. Pitäjänkartan merkintöjen perusteella vanhimman talon paikan voi kuitenkin olettaa todennäköisimmin sijainneen nykyisen Västlundin paikkeilla.

Åblad (Asuinpaikat)
Historiallinen; Åbladin talo sijaitsee Taklaxin kylän läpi kulkevan tien itäpuolella ja Taklaxvägenin ja Bjurbäckvägenin risteyksen eteläpuolella. Tila sijaitsee hieman ympäristöstään kohoavalla niemekkeellä, mistä maasto laskee pelloille itään ja etelään. Paikalla on tiilinen päärakennus ja useaosainen lautavuorattu talousrakennus. Piha on tasaista nurmikkoa. Åblad mainitaan uudistushakemistossa Taklaxin kylän talonumerona 6. Åblad on merkitty 1840-luvun pitäjänkartalle. Aluetta kuvaavaa 1700-luvun isojakokarttaa ei löytynyt, joten vanhinta talon sijaintia ei voitu varmistaa eikä kohderajausta tehdä.

Taklaks (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2022: Taklaks mainitaan uudistushakemistossa Taklaxin kylän talonumerona 2. Taklaks eli nykyisellä maastokartalla Blom sijaitsee Linbackvägenin varrella tasaisten peltojen keskellä kylätien itäpuolella. Alueen 1700-luvun isojakokarttaa ei löytynyt, joten vanhinta talon sijaintia ei voitu varmistaa eikä kohderajausta tehdä. Käytettävissä olevien vanhojen karttojen perusteella vanhinta talon paikkaa ei voi asemoida tarkemmin nykyiselle karttapohjalle. 1840-luvun pitäjänkartalle Taklaks on merkitty kuitenkin nykyisen Blomin paikkeille. Blomin pihapiirissä on asuinrakennuksen lisäksi lautavuorattuja vanhoja talousrakennuksia. Noin 30 m etelään viereisellä tilalla on pystyssä oleva vanha 2-kerroksinen talo. On myös mahdollista, että ensimmäinen Taklaks on sijainnut tämän viereisen tilan alueella.

Träsk (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2022: Hirvlaxin kylässä Monävägenin varrella, lasketun Hirvlaxin lounaispuolella. Vuoden 1756 isojakokartalle on merkitty Hurraksen kohdalle talo. Nykyisessä pihapiirissä on päärakennuksen lisäksi iso yhdistetty talousrakennus, johon kuuluu navettarakennus. Pihapiiriä ympäröivät pellot, luoteispuolella on toinen tila. Maasto laskee loivasti itään Hirvlaxiin entiselle peltoalueelle, joka on nykyisin tiheään ojitettua metsää, alueen halki virtaa Hirvlaxbäcken. Karttatarkastelun perusteella Hirvlaxin kuivatus on aloitettu ennen 1800-luvun puoltaväliä; 1840-luvun pitäjänkartalle vesistö on merkitty soistumana. Vuoden 1756 isojakokartalle on merkitty Träskin eteläpuolelle ”Lill Träsket”, tämä pieni vesistö on nykyisin peltoa, pieniltä osin metsää.

Fridsborg (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2022: Hiekkaisella tasaisella kankaalla kuoppia, joista kolme kartoitettiin. Lähiympäristön puusto on varttunutta kuusimetsää. Kuopat ovat n. 5-10 m halkaisijoiltaan, niistä tuli kairatessa jonkin verran hiiltä, päällä olevat puut ovat enimmillään n. 40 cm rungon läpimitaltaan. Kaksi kuopista on muodoltaan pyöreä ja soikea, yksi on kulmikas. Havaitun hiilen perusteella kuopat voisivat olla tyhjennettyjä hiilimiiluja. Vanhimmalle alueesta laaditulle vuoden 1972 peruskartalle kankaan itäpuoliselle entiselle pellolle on merkitty niittylatoja. On myös mahdollista, että kuopat liittyvät viljelytoimintaan, ne voisivat olla esim. kellareiden pohjia. Kyse on joka tapauksessa lähihistoriaan ajoittuvista kuopista.
Muuta: Kuopat sijaitsevat Mellanhedsbacken-nimisellä mäellä kulkeneen kärrypolun, nykyinen Rödslantie, varrella lähellä tilan 893-402-2-60 Fridsborg etelärajaa. Naapuritilan 893-404-11-36 nimen Kuddnäs fattiggård perusteella jäänteet voisivat liittyä vuonna 1900 Kuddnäsiin perustetun kunnalliskodin toimintaan. Uudenkaarlepyyn kaupunkialueella sijainnut Kuddnäs oli muun muassa Zacharias Topeliuksen (1818-1898) synnyin- ja lapsuudenkoti.

Knyppelberget (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Inv. 2022: Pedersören kunnan luoteisosassa Sundbyn pohjoispuolella on laajoja kallioselänteitä, monin paikoin esiintyy avokallioita tai vain ohuen sammal- ja jäkäläkerroksen peittämiä kallioita. Knyppelberget on inventoidulla alueella loivarinteinen, puusto on nuorta mäntymetsää. Kallioiden halki kulkee pohjois-etelä-suuntainen polku, jonka kohdalta pintakasvillisuus puuttuu. Lillbäckmossenin eteläpuolella sijaitsevan Knyppelbergetin pohjoisosan korkeimmalla alueella on louhintakohtia ja louhinnassa syntyneitä jätekiviä. Suurin louhintakohta on n. 10 m halkaisijaltaan, suurimmat jätekivet on n. 3 x 2,5 m, enimmäkseen jätekivet sijaitsevat melko hajanaisesti kalliolla kulkevan polun varrella. Kivissä ja kalliossa olevat porajäljet ovat rapautuneita. Louhintakohtien ja jätekivien pinnalle on jo muodostunut jäkäliä.

Pohjanmaan rantatie, Hummeljutsvägen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pohjanmaan rantatie kehittyi ratsupolusta 1500-1600-luvuilla; kesätie Turusta Tukholmaan oli olemassa jo 1590-luvulla. Korsholman ja Oulun välinen ratsupolku pyrittiin 1610- ja 1620-lukujen vaihteessa kunnostamaan maantieksi, mutta varsinaisesti tämä onnistui vasta vuosisadan jälkipuoliskolla. Vuonna 1668 Pohjanmaan maaherran Johan Graanin mukaan rantatie oli vielä erityisesti Kemin, mutta myös osittain Iin pitäjässä huonossa kunnossa, koska kesäisin kaikki matkustivat meritietä Luulajasta. 1660-luvulla tie oli rakennettu Ouluun asti. 1700-luvun alussa tietä parannettiin.
Inv. 2022: Vanhan rantatien paikannus Kalmbergin kartastosta (1855-56). Suunniteltu johtoreitti ylittää rantatien linjauksen Hummeljutantien kohdalla. Tie on asfalttipäällysteinen ja sen molemmin puolin on talousmetsää.

Pohjanmaan rantatie, Munsala å (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pohjanmaan rantatie kehittyi ratsupolusta 1500-1600-luvuilla; kesätie Turusta Tukholmaan oli olemassa jo 1590-luvulla. Korsholman ja Oulun välinen ratsupolku pyrittiin 1610- ja 1620-lukujen vaihteessa kunnostamaan maantieksi, mutta varsinaisesti tämä onnistui vasta vuosisadan jälkipuoliskolla. Vuonna 1668 Pohjanmaan maaherran Johan Graanin mukaan rantatie oli vielä erityisesti Kemin, mutta myös osittain Iin pitäjässä huonossa kunnossa, koska kesäisin kaikki matkustivat meritietä Luulajasta. 1660-luvulla tie oli rakennettu Ouluun asti. 1700-luvun alussa tietä parannettiin.
Inv. 2022: Vanhan rantatien paikannus on tehty vuoden 1780 isojakokartalta. Suunniteltu johtoreitti ylittää rantatien linjauksen Munsala ån pohjoispuolella, nykyisen rantatien kohdalla sekä nykyisen johtolinjan pohjoispuolella. Tien molemmin puolin on peltotasankoa. Munsala ån eteläpuolella rantatien linjaus poikkeaa nykyisestä rantatiestä koilliseen ja ylittää joen idempänä Åbron sillan kohdalla. Peltmossa hieman yli kilometri etelään on toiminut kestikievari.

Pohjanmaan rantatie, Frostdal (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pohjanmaan rantatie kehittyi ratsupolusta 1500-1600-luvuilla; kesätie Turusta Tukholmaan oli olemassa jo 1590-luvulla. Korsholman ja Oulun välinen ratsupolku pyrittiin 1610- ja 1620-lukujen vaihteessa kunnostamaan maantieksi, mutta varsinaisesti tämä onnistui vasta vuosisadan jälkipuoliskolla. Vuonna 1668 Pohjanmaan maaherran Johan Graanin mukaan rantatie oli vielä erityisesti Kemin, mutta myös osittain Iin pitäjässä huonossa kunnossa, koska kesäisin kaikki matkustivat meritietä Luulajasta. 1660-luvulla tie oli rakennettu Ouluun asti. 1700-luvun alussa tietä parannettiin.
Inv. 2022: Vanhan rantatien paikannus Kalmbergin kartastosta (1855-56). Suunniteltu johtoreitti ylittää rantatien linjauksen Pietarsaarentien kohdalla Karbyn lounaispuolella, missä alue on tasaista peltoa tien molemmilla puolilla, reitti on voinut hieman poiketa nykyisestä etelä- tai pohjoispuolelle nykyiselle pellolle, lännessä tie kiersi Frostdalin pihan kautta. Hieman yli kilometri etelään on toiminut kestikievari, talon nimi on nykyäänkin Gästgivars.

Mattjus (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2022: Purmo södrä ån länsirannalla Purmovägenin varrella. Vuosien 1756 ja 1807 isojakokartoille nykyisen Sandstrandin paikalle on merkitty Mattjus-niminen talo. Vuoden 1751 Jakob Wikarin kartalle paikalle on merkitty peltoja ja metsää, mutta ei asutusta. Nykyisessä pihapiirissä on kunnostettu vanha päärakennus ja pihan koillisreunalla yksi ulkorakennus, piha on nurmea, luoteessa tila rajautuu jokeen. Purmovägenin toisella puolella lounaassa on muita tiloja, luoteessa ja kaakossa viereisten tilojen talousrakennuksia, muualla ympäröivillä alueilla on metsää ja peltoa.

Lassbackmyran (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pystymiilu, joka sijaitsee n. 200 m Lassbackenin tervahaudasta eteläkaakkoon Pertarin metsätien länsipuolella. Miilu on n. 10 m halkaisijaltaan ja muodoltaan hieman
kulmikas, pinnalla kasvaa puolukkaa, lähiympäristön puustona harvaa mäntymetsää.

Pohjanmaan rantatie, Norrskogen (Kulkuväylät)
Inv. 2022: Johtoreitti ylittää rantatien linjauksen Kållbyn ja Lepplaxin välissä. Vanha rantatien linja erkanee valtatien 8 ja Brunniskogeniin johtavan metsätien risteämästä pohjoiseen johtavalle pienemmälle metsätielle. Metsätie kulkee eri kasvuvaiheissa olevien talousmetsien halki. Tietä on kunnostettu joskus soralla. Etelässä se ylittää Norrskogenin kallioalueen länsi- ja pohjoisosat, minkä jälkeen se kulkee alavassa maastossa Finnasbergetin länsipuolelle, missä se jälleen ylittää 8-tien. Rantatie on merkitty mm. vuoden 1763 Odelmanin pitäjänkartalle. Kartalle on merkitty pieni luonnonniitty nykyiselle ojitetulle Råmossenille 8-tien länsipuolelle.
Muuta: Metsätien kulku on esitetty vuoden 2022 inventoinnin sivulla 87.

Dalbacken 6 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta metsikössä Åsbackantiestä etelään välittömästi Lassfolkintien itäpuolella. Tervahaudan halssi on ladottu kivistä kuten tällä alueella on ollut tapana. Paikalla kasvaa lehti ja havupuuta. Kunnan edustajat huomasivat kohteen marraskuussa 2025 tarkastaessaan kaavoitettavalla alueella aiemmin samana vuonna muinaisjäännösrekisteriin vietyjä havaintokohteita.

Maaselkä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023-24: Jolkantieltä n. 25 m kaakkoon Maaselän kaakkoisosassa. Paikalla kasvaa tiheää kuusimetsää. Tervahaudan läpimitta on n. 20 m, halssi itään. Iso keskuskuoppa on matala, samoin reunavalli. Haudan päällä kasvaa kuusipuustoa.

Markusmossen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2023-24: Paasilasta pohjoiseen Brunniharjun pohjoisosassa kapean ja suhteellisen jyrkän harjanteen koillisreunalla. Maaperä on kivikkoista. Kankaalla kasvaa kuusimetsää. Tervahaudan läpimitta on n. 17 m, halssi koilliseen. Keskuskuoppa on laakea. Haudan päällä kasvaa kuusipuustoa.

Skriko (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2023-24: Skriko on merkitty mm. Erik Florinin vuoden 1763 Vaasan läänin pitäjänkartalle. Tila sijaitsee suunnitellulle tuulivoima-alueelle johtavan ajotien varrella lasketun Skrikoträsketin länsipuolella. Nykyinen tila sijaitsee ajotien pohjoispuolella, vanhin talotontti on voinut yltää myös tien eteläpuolelle. Nykyisiä molemmin puolin tietä sijaitsevien tilojen pihapiirejä ympäröivät pellot tai ne rajautuvat Skrikontiehen ja tilojen väliseen tiehen. Pihapiireissä on eri ikäisiä tilarakennuksia. Vassborin tontilta on viime aikoina purettu rakennuksia.
Muuta: Kohteen läheisyyteen ei kohdistune Jolkan tuulivoimahankkeeseen liittyvää maankäyttöä. Kylänpaikkaa ei inventoitu tarkemmin.

Storbacka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2023-24: Storbacka mainitaan uudistushakemistossa 1753. Nykyinen päärakennus sijaitsee Skrikontien varrella suunnitellulle tuulivoima-alueelle johtavasta metsätiestä n. 100 m länteen.
Muuta: Kohteen läheisyyteen ei kohdistune Jolkan hankkeeseen liittyvää maankäyttöä. Kylänpaikkaa ei inventoitu tarkemmin.

Tapelbacken 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Inv. 2025: Kohde sijaitsee Jepuan kylältä noin 3 km pohjoiseen Pohjanmaan radan varressa radan itäpuolella Tapelbacken-nimisen mäen juurella. Kohteessa sijaitsee ratavahdin tuvan ja pihapiirin rauniot. Vahtitupa on rakennettu Pohjanmaan radan valmistumisen aikoihin 1800-luvun lopulla ja se on ollut asuttuna 1960-luvulle saakka. Päärakennuksesta on jäljellä kivijalka ja tulisijojen rauniot. Pihapiirin itälaidalla sijaitsee jykevärakenteinen ladottu kiviaita. Kiviaidan pituus on noin 50 m ja korkeutta ja leveyttä sillä on noin 1 m. Aita rajaa kivistä raivatun pihapiirin ja hyvin kivikkoisen luonnontilaisen rinteen toisistaan. Sorvistmossenin peltoalueelle vievän tien varressa päärakennuksen raunioiden pohjoispuolella sijaitsee kaksi maakellaria, joista eteläisempi osin tiilirakenteinen on vastikään restauroitu. Toisen luonnonkivistä kylmämuuratun kellarin raunio sijaitsee em. pohjoispuolella kuusien alla. Tontin pohjoispäässä ylärinteessä sijaitsee massiivinen rajamerkki. Rajamerkki on luonnonkivistä ladottu nelikulmainen rakenne, jonka mitat ovat 1,2x1,2 m ja korkeus noin 70 cm. Rakenne on hieman vaurioitunut. Pihapiiri on rakennettu hyvin kivikkoiseen rinteeseen. Pihapiiri on raivattu kivistä ja suurin osa kivistä on todennäköisesti käytetty kiviaidan rakentamiseen. Pihapiirin alueella kasvaa vanhaa kuusimetsää ja pienet peltoalueet ovat voimakkaasti vesakoituneet. Aluskasvillisuus koostuu sammalista ja heinäkasveista. Jepuan kotiseutuyhdistys on joitain vuosia sitten kunnostanut toisen kellareista ja pystyttänyt alueelle tietotaulun.

Tapelbacken 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2025: Kohde sijaitsee Jepuan kylältä noin 3 km pohjoiseen Pohjanmaan radan varressa radan itäpuolella Tapelbacken-nimisen mäen laella. Kohteessa sijaitsee Suurikokoinen rajamerkki. Rajamerkki on luonnonkivistä ladottu nelikulmainen rakenne, jonka mitat ovat 1,2x1,2 m ja korkeus noin 70 cm. Rajamerkissä on keskuskivi. Kohde sijaitsee avohakatulla ja äestetyllä kivikkoisella kankaalla. Rajamerkin viereen on jätetty kasvamaan muutamia pienehköjä kuusia. Aluskasvillisuus koostuu sammalista, puolukasta ja jäkälästä.

Mastobacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torppa vuoden 1847 pitäjänkartalla Alavetelin kirkosta 850 m lounaaseen. Torpan paikka on sijainnut vuonna 1976 rakennetun omakotitalon paikkeilla. Talon pohjoispuolella on havaittu pihanurmen reunaa siistittäessä maasta hieman kohoava 3x3 metrin suuruinen kiveys.

Tallisaari (399010094) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihia-Nikkari-Långåminne tien länsipuolella Tyllijoelta pari kilometriä lounaaseen. Aiempien tietojen mukaan (Esko Luoma) kohteessa on kahdessa ei ryhmässä röykkiöitä ja keittokuoppia (aiempi kohdekuvaus ks. seuranta).
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa. Luoman merkitsemistä koordinaattipisteistä eikä niiden läheisyydestä havaittu merkkejä röykkiöistä tai kuopanteista. Alue, jolla em. rakenteiden pitäisi sijaita on lohkareista ja kivikkoista. Mahdollisesti kyse on ollut luonnollisista kivikoista. Kuopanteiden likamaa ja hiiliesiintymät eivät ole vahvistettuja arkeologisesti, joten on hyvin epävarmaa onko aluella muinaisjäännöstä, ainakaan sitä ei voitu osoittaa vuoden 2011 inventoinnin perusteella. Alue kasvaa kuusimetsää, aluskasvillisuus on varvukkoa.

Torstilan Palometsä 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaisosassa, Poolasta Lounaalaan vievän paikallistien varrella, tieltä runsaat 1100 m lounaaseen. Aiempien tietojen (Esko Luoma 1985) mukaan "Torstilan kylän metsämaalla ns. Palometsässä on Isonevan eteläpuolella Torstilan-Kylänpään kylien rajalla pienehkö,matala kiviröykkiö." Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa, mutta röykkiötä ei havaittu.

Vuoto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vuodonnevan pohjoisranalla, lähellä Kurikan rajaa, epämääräisiä kiveyksiä.
Kohde sijaitsee Vuodonnevan pohjoisrannalla, lähellä Kurikan rajaa. Paikalla on ympäröivästä soistuvasta maastosta hieman korkeammalle kohoava harjanne. Paikalla kasvaa kookasta, havupuuvaltaista istutusmetsää. Sammapeitteinen pohja on kivistä ja vaikeakulkuista.
Varhaisempien arkistotietojen perusteella paikalla sijaitsee muutamia piniä, kekomaisia röykkiöitä, joitsa yksi on "uunimainen", luultavasti kiuasröykkiö. Lähellä on myös sijainnut verrattain myöhäiseltä ajalta oleva rakennuksenperusta. Inventoinnissa 2009 paikalla havaittiin epämääräinen kiveys ja matala painanne. Kyseessä ei liene muinaisjäännös.

Mattfolk/Eide (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Västra Yttermarkin Eidessä, Västermossenin viljelysaukean länsipuolella. Johannes Åbonden ilmoituksen mukaan paikalla on 6 röykkiötä, pieniä ja matalia. Röykkiöt ovat samanlaisia kuin kohteessa Alliden/Vadströms skogsskifte 545010011. Röykkiöalueen laajuus ei ole tiedossa. Kohde mainitaan vuoden 1972 inventointikertomuksessa, mutta ilmeisesti sitä ei ole tarkastettu.

Björkholmen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuunit sijaitsevat Tjärlaxiin kuuluvan suuren Järvön saaren pohjoisessa kärjessä, jonka nimenä on Björkholmen. Se on ollut erillinen saari, mutta sen ja Järvön välinen salmi on maatunut viimeksikuluneina vuosisatoina (kartalla Bjärkholmssundet). Björkholmenin luoteisrannalla, vastapäätä Storskatan niemeä on pitkän ja suojaisen lahden etelärannalla noin 300 metrin matkalla kaikkiaan 15 kivirakennelmaa 60-120 metrin etäisyydellä rannasta. Ne ovat Närpes Hembygdsföreningin mukaan ryssänuuneja, hajonneita ryssänuuneja ja röykkiöitä. Ne liittyvät Storskatan niemellä vastapäätä olevaan ryssänuuni- ja röykkiökompleksiin (545010062). Ne liittynevät Venäjän laivaston oleskeluun Pohjanlahdella 1700- ja/tai 1800-luvulla. Kohdetta ei ole tarkastettu tai kartoitettu.

Pörtom-Laplom (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Närpiönjoen itäpuolella, vanhan maantien eli Strandvägenin itäpuolella noin 400 metriä tieltä, uudelta valtatie 8:lta länteen 1,4 km, lähellä entistä Pirttikylä-Ylimarkku pitäjänrajaa. Paikka on Östramossen-Pörtmossläton-suoalueiden luoteispuolella, jokilaakson kaakkoisreunalla, viljelysten itäpuolella ja Laplomin talosta kaakkoon. Maasto on metsää, jossa on loivalla luoteisrinteellä kiviröykkiöitä. Muutamat ovat matalan kalliotasanteen ja sen alapuolisen terassin vierellä. Röykkiöt matalia ja pieniä, niiden läpimitta on 3-5 metriä. Paikalla on kymmenen röykkiötä hajallaan laajahkolla alueella. Aluetta ei ole tarkemmin kartoitettu.
Vuoden 2009 inventointi: Muinaisjäännökseksi merkitty alue käytiin inventoinnissa läpi, mutta yhtään selkeästi röykkiöksi luokiteltavaa kohdetta ei havaittu. Alue kasvaa kuusivaltaista sekametsää. Peruskarttaan merkityn muinaisjäännösmerkin kohdalla ei havaittu muinaisjäännöstä. Alueella on monia kaivelun merkkejä, mm. pieni sorakuoppa. Alue on voinut olla maankäytön piirissä pitkän aikaa. Alueella on kuitenkin syytä tehdä vielä prospektointia mikäli siihen kohdistuu maankäyttösuunnitelmia.

Tjöck-Gilleråsbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Gillåkersbackenin laki on täynnä epämääräisiä valleja, ”röykkiöitä” ja kuoppia. Alue tulisi tarkastaa ja koekaivaa, jotta selviäisi onko kohteessa muinaisjäännös vai ovatko rakenteet syntyneet myöhemmän toiminnan tuloksena, esim. maa-aineksen oton yhteydessä.

Liljelund (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pitkänomainen, kaareva kivilatomus kivisessä rinteessä, muodostelman pituus on noin 5-6 metriä.
Inventoinnissa 1980 annettu sijainti on virheellinen ja osoittaa ojitettuun tasamaata olevaan kosteikkoon. Kohde saattaa olla jonkun läheisen mäen rinteessä.

Esse-Passmossen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta muinaisjäännösrekisterin ilmoittamien koordinaattien kohdalta eikä noin 50-70 metrin säteellä niistä löydetty jäljempänä olevan kuvauksen mukaisia röykkiöitä. Muinaisjäännösrekisterissä oleva tieto perustuu ähtäväläisen arkeologian harrastaja John Finnäsin ilmoitukseen. Passmossenin luoteisreunalla olevalla saarella, sen kaakkoisosassa sijaitsee viisi pientä röykkiötä. Röykkiöt ovat pienellä alueella ja niiden lähistöllä on joitakin kivilatomuksia. Kolme röykkiötä on pyöreitä, niiden halkaisijat ovat 2,5 m, 2,5 m ja 2 m korkeuksien ollessa 0,3 m. Pitkät röykkiöt ovat 2,5 x 1,5 x 0,3 m ja 3 x 1,5 x 0,3 m. Röykkiöt ovat sammalen peittämiä. Pohjoisimman ja eteläisimmän röykkiön välimatka on 7,5 m.

Esse-Storbäcksbacken (Hautapaikat)
Kivikautinen; Kohdetta ei löytynyt vuoden 2016 inventoinnissa muinaisjäännösrekisterin osoittamasta paikasta eikä noin 50-70 metriä säteellä siitä, sijaintitieto on siis virheellinen. Aikaa laajempaan etsintään ei ollut, on mahdollista, että röykkiö on noin 70 metriä kaakkoon sijaitsevan palstan alueella, joka kasvoi tiheää taimikkoa/vesakkoa vuonna 2016.
Aiemman kuvauksen mukaan. Storbäcksbackenin länsipuolella Skrattlassin tien ja Passmossenin välissä on halkaisijaltaan 6 m ja korkeudeltaan 0,6 m oleva röykkiö. Sen eteläpäädyssä on pieni bautakivi. Röykkiön keskellä on 1,7 m kokoinen ja 0,7 m syvä kuoppa. Finnäs 2000: Röykkiön läheisyydessä on myös erinäisiä vahingoittuneita kuoppia. Röykkiön eteläpuolelta hiekasta on löytynyt kvartsikaavin.

Esse-Oxhålet 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta paikalla tai sen lähiympäristössä ei havaittu muinaisjäännöstä, mutta siellä on luontaisia kivikoita. Aiempien tietojen mukaan Åkärretistä 50 m pohjoiseen ja Oxhålet 1 röykkiöstä 240 m itään, Ähtävänjoen itäpuolella sijaitsee 4,5 x 2,5 x 0,3 metrin kokoinen röykkiö.

Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta paikalla tai sen lähiympäristössä ei havaittu muinaisjäännöstä. Alue, johon sijaintitiedot osoittavat on alavaa ja kosteaa. Joen itäpuolella olevat moreenimäet tarkastettiin myös, mutta röykkiötä ei löytynyt. Alueella on jonkin verran luontaisia kivikoita. Aiempien tietojen mukaan röykkiö sijaitsee Ähtävänjoen länsipuolella Oxhålin kosken kaakkoispuolella, koskesta 200 metriä kaakkoon. Röykkiö on 11 x 2 metrin kokoinen, ns. pitkä röykkiö.

Rengonkivi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Napuen taistelun 19.2.1714 jälkeen venäläiset etsivät piileskeleviä siviilejä. He löysivät Rengon vanhan isännän, joka pakeni kivelle. Venäläiset pudottivat miehen, ja ratsut polkivat hänet kuoliaaksi.

Laurola Perttilän lähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Lähde on "pakanain jumalanpalveluspaikka".

Napue Kaamin kivi/Napuen kivi (Taide)
Historiallinen; Kivi sijaitsee Napuen taistelukentällä tien varrella vähän matkaa Perttilän sillasta Orismalaan päin Chydeniuksen talon lähellä. Kiveen on hakattu vuosiluku 1719/214. Tarinan mukaan venäläiset surmasivat kiven luona erään ruotsalaisen Kaam-nimisen sotapäällikön. Toisen tarinan mukaan kivi on nimeltään Napuen kivi ja vuosiluku hakattiin Taipaleen talon maalla käydyn taistelun muistoksi. Kivi on saanut kuulista osumia kylkeen.
Kohde tarkastettu 7.9.2006 (Kaisa Lehtonen/Liisa Kasi). Vuosiluvut on maalattu kiveen punaisella maalilla, mutta varsinaisia hakkauksia ei voitu havaita. Maalaukset ovat pahoin rapautuneet ja haalentuneet ja vain vaivoin enää havaittavissa.

Ventälä Tervaneva Ankkurilahti (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tervanevan itäistä suurta lahdeketta nimitetään Ankkurilahdeksi. Jo Alftanuksen v. 1674 raportissa on tieto, että siitä olisi muinoin löydetty aluksen emäpuu ja Tuomaanmäen juurelta suuri ankkuri. 1931 on Tervanevasta löydetty n. 2 m pätkä ankkuriketjua "kahden kantokerroksen alta" n. 1,5 m syvyydestä (Paavo Alkion kirje 31.10.1939). Ketju on Isonkyrön kotiseutumuseossa (ks. Isokyrö Ventälä Tervaneva 152 50 0021).
Tuomaanmäen jyrkästä nevaan laskevasta kalliopinnasta kerrotaan pitäjällä sitkeästi löydetyn kallioon hakatun rautalenkin - muka laivojen kiinnityslenkin. Löytöä ei ole voitu verifioida.

Napue Perttilä (Hautapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen itäpuolella Perttiläntien varrelle Yli-Perttilän talon itäpuolella peltoalueella, mistä maasto laskee itään ja etelään.
A.M. Tallgrenin kesällä 1906 saaman ilmoituksen mukaan Napuen taistelussa kaatuneiden venäläisten hautapaikka sijaitsi Perttilän talosta koilliseen noin 50 metriä. Paikalla kerrottiin olevan ”suunnattomat määrät luita”. Kesällä 2010 suoritetussa inventoinnissa saatiin tieto, jonka mukaan ihmisen luita olisi löytynyt Yli-Perttilän talon itäpuoliselta peltoalueelta. Löytyneet luut on perimätiedon mukaan siirretty Isonkyrön vanhalle kirkolle, jonne on 1984 pystytetty Napuen taistelussa kaatuneiden muistomerkki. Peltoalue oli tarkastushetkellä viljelemätön.

Seljänkangas Arosara (Hautapaikat)
Historiallinen; Noin 1930-luvulla on sorakuopasta Seljänkankaalta löydetty kiviesine. Löytöpaikan arveltiin olevan Seljänkankaalla n. 100 m Arosaran talosta pohjoiseen. Alueella on harjuun kaivattu laajoja sorakuoppia, joiden reunoilta on kuulemma löydetty ihmisluita, joiden on arveltu olevan peräisin Isonvihan ajoilta.

Laurola Vuoressalo (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Laurolan kylän takamailla on "käytävä" ja 10 metriä sen alapuolella matala muurattu muuri. Nuijamiesten kerrotaan rakentaneen sen nuijasodan aikaan suojaksi. Käytävä muodostaa luonnollisen halkeaman vuoreen, tekee mutkan oikeaan ja laajenee muodostaen säännöllisen 4-kulmaisen noin 2 m korkean holvin. Taikausko on estänyt paikallisia menemästä käytävän perille asti. Kerrotaan mm. Suomen sodassa erään miehen paenneen käytävään vainoojiaan pakoon. Samassa kylässä löysi uuden käytävän H. Tanttari, mutta muurasi sen umpeen uskaltamatta tutkia.
Kohde on merkitty peruskartalle nimellä Pakouuni.

Yryselä Tyyränmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yryselän Alapäässä, Rekiniemen metsässä on kaksi mahdollisesti Isonvihan aikaista rakennuksen perustusta. Perustukset sijaitsevat Markku Taittosen metsässä, länteen viettävässä rinteessä, n. 100 m metsän ja pellon rajasta itään, suoraan itään Taittosen nykyisestä tuparakennuksesta, E. Minnin ja K. Kaarniahon välisestä rajalinjasta suoraan länteen n. 20 m.
Perustukset ovat hyvin säilyneet. Pienemmän kivijalan mitat ovat ulkoseinästä 4 m x 4 m ja leveys n. 0,8-0,9 m. Korkeus alarinteessä on 0,6-0,7 m ja ylärinteessä 0,25-0,3 m. Sisäpuolen mitat ovat 2 m x 2 m. Länsireunalla kulmissa on isot, n. 1 m halkaisijaltaan olevat "kiintokivet". Pohjoisseinällä lähempänä itäseinää on tasainen laakakivi, ehkä porraskivi. Toinen kivijalka sijaitsee edellisestä n. 20 m pohjoiseen. Se on kooltaan n. 5 x 5 m, ja sen leveys on noin hirren vahvuinen. Länsireunalla kivijalan korkeus on n. 0,3 m ja itäreunalla 0,1-0,2 m. Ovi on mahdollisesti ollut itäseinällä. Kivijalan sisäpuolella lounaiskulmassa on kivikasa - mahdollinen tulisija. Perustusten itäpuolella on n. 20 x 20 m tasainen alue, joka on heinikkoinen ja poikkeaa muusta ympäristöstä (mahdollisesti kasvanut viljelyskasveja ja muokattu?). Perimätietoa näistä asutuksen jäljistä ei ole. Kirjoittajan mukaan ne lienevät Isonvihan aikuisia piilopirttejä, koska ympärillä on kasvanut suojana tiheä metsä.

Ventälä Tuomaanmäki (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Tuomaanmäen pohjoisreunan itäisemmällä kalliopaljastumalla kalliossa on n. 70 cm syvä ja suusta 100 x 80 cm laaja soikea kuoppa, jota paikalliset pitivät ihmisvoimin aikaansaatuna (tulen avulla hakattuna). Siinä olisi pidetty merkkitulta purjehtijoita varten silloin, kun rantaviiva vielä noudatteli Tuomaanmäen reunamia. "Paikalla oli kuulemma käynyt geologikin, joka oli epäillyt kuopan luontaisuutta".
Noin 70 m kuopasta länteen on röykkiöalue (Knaapi).

Valtaala Valtarin kallio (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kortesluomantien varrella, tien itäpuolella. Peruskartalle paikka on merkitty Kunellinkallioksi.
”Kelloseppä M. Hägglundin talon vieressä kalliossa on merkkejä: ylhäällä 2 rastia ( X X ), joista vasemmanpuoleisen rastin vasemman alasakaran päällä poikkiviiva, niiden alapuolella I I I V S ja tämän vieressä I I. Ylä- ja alapuolisia merkkejä erottaa vaakasuora viiva, joka kääntyy vinosti alas oikealle erottamaan vielä merkit I I”.
Kunellinkallion itäpuolitse johtaa ajotie omakotitalon pihaan. Tien päässä sijaitsee myös autio vanha hirsimökki. Mahdollisesti kelloseppä Hägglundin talo on sijainnut näillä paikkeilla, sijainti ei inventoinnissa kuitenkaan selvinnyt. Ajotien länsipuolella on kallioita ja omakotitaloja, joiden pihat ja puutarhat on osittain rakennettu kallioiden alueelle. Paljaana olleita kallioita tarkastettiin tien vierillä, mutta hakkauksia ei löytynyt. Kallioiden pinta on osin sammaloitunut ja mahdollisesti hakkaukset ovat pintakasvillisuuden peittämiä.

Jepua Gambelhagabacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mäellä on ilmoitettu olevan ryhmä pieniä varhaisen metallikauden tyypin röykkiöitä, pohjoispuolella kuopanteita (pyyntikuoppia?). Runsas kilometri pohjoiseen on useita pienten röykkiöiden ryhmiä Pääskjärv-vandringsled/-retkeilyreitin varrella, sekä entisen Jepuan että Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan puolella.
Paikka on tarkastamatta.

Lappfjärd-Pyhävuori (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Tarinan mukaan Pyhävuorella olisi ollut satama ja siellä renkaita, joihin laivat on kiinnitetty. Renkaita ei ilmeisesti kuitenkaan ole havaittu. Toisen tarinan mukaan ilta-auringon laskiessa Lapväärtin aukiolle näkyy hohde Pyhävuoren suunnasta oletetusta ankkurista.
Suomenmaa VII (v. 1925) mainitsee Pyhävuoren ikimuistoisista ajoista olleen merenkulkijoiden viittana. Vuoren juurelle ns. Pyhäsatamaan asti on kerrottu päässeen jokea myöten. Lisäksi rannalla sanotaan olevan vanhan hautapaikan. Kirja mainitsee myös hopea-ankkuritarinan.

Jöusen-Vitsjöbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Söderbyn Jöusenissa, Borgbackenin länsirinteellä, metsämaalla; kvartsilöydöt tuulenkaadosta ja polulta sekä pienestä hiekkakuopasta. Maasto muuten ehjää. Kohteesta on vain ilmoitettu tieto ja löydöt, tarkastusta ei ole suoritettu. Kohteen laajuuden ja tarkemman luonteen selvittäminen vaativat lisäselvityksen.

Vanhakirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Noin 400 m Maalahden nykyisestä kirkosta pohjoiseen sijaitsee Maalahden toisen, v. 1659 rakennetun kirkon raunio. Kirkon vihki käyttöön piispa Johannes Terserus v. 1660. Paikalla on myös kirkkomaa ja sen porttirakennus/kellotapulinperustukset. Kirkko purettiin v. 1831. Maalahden ensimmäinen v. 1602 rakennettu kirkko on mahdollisesti sijainnut samalla paikalla.

Vassor Kilen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mjölnarsin tilan päärakennuksesta noin 320 metriä länsi-lounaaseen, Maxmon kirkolle vievän tien länsipuolella noin 60 m. Paikka on Vassorfjärdeniin viettävä kallioinen länsirinne.
Länsirinteellä, kalliopainanteessa on turpeen suureksi osaksi peittämä latomus, joka on kivistä tehty. Latomus on tasasivuisen kolmion muotoinen, sivun pituus on noin 3 metriä. Keskellä on pienemmillä kivillä tuettu noin 1 m korkuinen, neliön muotoinen (0,4 x 0,4 m) luonnonkivi. Ikä ja tarkoitus ovat tuntemattomat.
Paikalla ei tiedetä kulkeneen vanhoja rajoja.

Vassor Laggen (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Vassorfjärdenin itäpuolella, Laggen-nimisellä kallioisella mäellä, jonka itäreunalla on pirunpeltoa. Sen itäreunassa on jatulintarhan jäännökset; jatulintarha on lähes täysin tuhoutunut. Paikalla on runsaasti "aarteenetsijöiden" kaivelujen jälkiä, osa hyvin tuoreita.
Jatulintarha on pirunpellon päälle ja sen kivistä tehty?

Stora Slätgrund (Kivirakenteet)
Historiallinen; Stora Slätgrund -nimisessä saaressa on kiviladelma ison maakiven kupeessa. Kyseessä on mahdollisesti kalastajien/hylkeenpyytäjien kodansija. Jäännös sijaitsee n. 3 m mpy korkeudella eli se ajoittuu aikaisimmillaan 1700-luvulle.

Södra Vallgrund Djupörhålet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Stenmur (50-60 m lång, 1-1.5 m hög, 1.5 m bred) finns i Södra Vallgrund by. Denna stenmur som stänger av viken förutom en 1 m stor öppning har fungerat som hinder för lekfisken och annan fisk som tvingades genom öppningen in och ut till de bakomliggande stora vattenåområdena. I öppningen kunde fisken fångas i ryssjor i stora mängder. Fisket vid verkan har varit reglerat med fiskrättigheter. Verkan har byggst ca. 1880.

Esse-Häggmans (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Häggmannin tontilla lähellä Ähtävä-Evijärvi maantietä, Ähtävänjoen eteläpuolella Heiden keskustan länsipuolella paljastui pelkistysuuni vesijohtolinjaa kaivettaessa. Uunin ympärillä on kiviä. Uunin korkein osa on 33 cm maanpinnan alapuolella, itse pelkistysuunin korkeus on 47 cm. Uunista pistää luoteeseen 8 cm leveä hiilikerros, joka on 5 cm paksu ja sijaitsee 40 cm maanpinnan alapuolella. Uunin kiveyksen ympärillä on hiekkaa ja kuonaa. Kivirakennelman halkaisija on 42 cm.

Esse-Höutjärvbacken, Bäckby (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, jolloin havaittiin, että alue kasvaa noin 10-vuotiasta tiheää mäntytaimikkoa ja alue on äestetty metsän uudistuksen yhteydessä. Havaintojen teko oli huonon näkyvyyden takia mahdotonta. Kuoppien näkyvyyteen vaikuttaa myös alueen äestäminen. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000). Houtjärvbacken sijaitsee pohjoiseen Pietarsaari-Kaustinen maantiestä ja noin 1,2 km länteen pienestä, Inbovattnet -nimisestä lammesta. John Finnäsin havaintojen mukaan mäen pohjoisosassa on kolme kuoppariviä. Mäen lounaisosassa sijaitseva rivi koostuu kuudesta kuopasta, joiden läpimitta on noin 3 metriä ja syvyys vaihtelee 0,3-0,5 metrin välillä. Kuoppien pohjalla on hiiltä. Edellisistä pohjoiseen on toinen kuopparivi, jossa on viisi kuoppaa, kuoppien koot ovat kuten ensin mainitussa kuopparivissä. Mäen itäreunalla on vielä kolme kuoppaa rivissä. Kuopparivit ovat luode-kaakko -suuntaisia.

Esse-Freisteinsbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Freinsteinbackvägenin tuntumassa. Suurin piirtein Freisteinsbackenin korkeimmalla keskikohdalla on ollut noin 20 kuoppaa, joista kymmenkunta on tuhoutunut tienrakennuksen yhteydessä. Tuhoutuneissa kuopissa, mahdollisissa keittokuopissa, on ollut pohjalla palaneita kiviä ja hiiltä. Huomion tehnyt tietä rakentamassa ollut kaivinkoneen kuljettaja. Paikallisen arkeologian harrastaja John Finnäsin mukaan jäljellä olevien kuoppien läpimitta on keskimäärin 1,5 m ja syvyys 0,3-0,4 m. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa ja alueella ei havaittu kuopiksi tunnistettavia rakenteita. Freinsteinbackenvägenin länsipuolinen osa on hakattu ja äestetty ja kasvoi tarkastuksen aikaan noin 15-vuotiasta taimikkoa. Maanmuokkaus ja taimikko ovat aiheuttaneet ilmeisesti sen, ettei kuoppia enää voi havaita.

Esse-Märangjutan (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 2,6 km Ähtävänjoesta etelään peltoaukeiden eteläpuolella . Kohteen länsipuolitse kulkee metsäautotie. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Aiempien tietojen (Finnäs 2000) mukaan kohteeseen kuuluu kuusi röykkiötä ja kuoppia. Pohjoiseen viettävässä rinteessä havaittiin kaksi halkaisijaltaan pari metriä olevaa kuoppaa, kuoppien syvyys oli noin 0,3-0,4 metriä. Nämä ovat todennäköisesti Finnäsin tarkoittamia kuoppia ja hänen mukaansa röykkiöiden pitäisi olla kuopista 70 metriä pohjoiseen. Alue käytiin läpi, mutta röykkiöitä ei alueella ollut.

Esse-Brännbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Värnumissa Brännbacken -nimisellä mäellä on 27 kuoppaa, jotka ovat mäellä luoteis-kaakkois -suuntaisessa, noin 150 m pitkässä rivissä. Keskimäärin kuoppien halkaisija on 3 metriä syvyyden vaihdellessa 0,8-0,6 m. Kuopissa on hiiltä ja palaneita kiviä. Kuoppia on pidetty keittokuoppina.

Esse-Norrmossbacken A-B (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Norrmossbacken sijaitsee soiden ympäröimänä Kruunupyyn rajan tuntumassa noin 1,2 km länteen Furuträsketin eteläkärjestä. Mäen kaakkoisosassa sijaitsee neljä kuoppaa pienellä kukkulalla (A). Eteläisin kuoppa on läpimitaltaan 5 m ja sen syvyys on 0,4 m. Muut kolme ovat läpimitaltaan 4 m ja niiden syvyys on 0,7 m. Kuopat ovat pohjois-etelä -suuntaisessa rivissä. Edellisistä 260 metriä luoteeseen on kaksi lähekkäin olevaa suurempaa kuoppaa (B).

Esse-Töllisbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) Juurikkajärven pohjoispuolella sijaitsevalla Töllisbackenilla, sen korkeimmalla kohdalla on pieni röykkiö. Muinaisjäännösrekisterin koordinaatit osoittavat kostealle alueelle, joka kasvoi vuonna 2016 tiheää vesakkkoa. Röykkiötä etsittiin myös Töllisbackenin korkeimmalta kohdalta ja harjannetta pitkin, mutta sitä ei löytynyt.

Esse-Dunders N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Nådjärven eteläpuolella Dundersintien vieressä. Kertomuksessaan Ähtävän röykkiöistä Sirelius mainitsee Dundersin talon länsipuolella olevan hautaröykkiön. Alue on viljeltyä ja röykkiön tarkkaa paikkaa on hankala määrittää. Aiemmin on arveltu, että tilasta 200 m pohjoiseen tilustien länsipuolella on kiviröykkiö, joka näyttää kasatun hautaröykkiön päälle. Sireliuksen luettelossa hautaröykkiön läpimitta on 5 m.
Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Paikalla todettiin noin 30 metriä pitkä ja 2-3 metriä leveä kiviaita, joka kasattu viereiseltä pellolta ja piha-alueelta raivatuista kivistä. Tien vieressä on iso kivi, jonka ympärillä on hieman kumpumaista kiveystä, mutta on hyvin epävarmaa sijaitseeko siinä kyseinen röykkiö. Valtavan kivimäärän vuoksi röykkiön erottaminen ympäristöstä on melko mahdotonta. Alue kasvaa tiheähköä kuusivaltaista sekametsää.

Esse-Stavurlandet (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Stavurlandet nimisen kohouman eteläosassa Stavurin metsätien itäpuolella on todettu vahingoittunut röykkiö v.2000. Röykkiön läpimitta oli 5 metriä ja se oli kasattu kahden maakiven väliin. Paikalla on nykyään rakennettu, joten röykkiö on oletettvasti tuhoutunut. Röykkiön sijainnista noin 200 m pohjoisluoteeseen tulisi olla ryhmä kuoppia kts. alakohde. Röykkiö ja kuoppat on merkitty myös peruskartalle ja ilmeisesti kotiseutututkija Finnäsin havaintoihin perustuen.

Pörtom-Stampåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella, Bergan Bruksbacenilta länteen, Dragmossenin länsipuolella Langåshagen nimisessä paikassa, moreeniharjanteella suon reunalla. Vuoden 1982 tarkastuksessa tuulenkaadoista ja koepistoista on löytynyt vähän kvartsia. Kyseessä saataisi olla kivikautinen asuinpaikka.
Vuoden 2000 tarkastuksessa paikalla havaittiin terassi, kiviaita ja pieniä viljelysröykkiöitä. Ei havaintoja asuinpaikasta, sen sijaan historiallisen ajan viljelyn merkkejä.

Pörtom-Småstenrösback E (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Miettisen aiempi kuvaus: Röykkiöt sijaitsevat Raineåsenin metsäautotien varrella, Småstenrösbackenin pronssikautisista röykkiöistä (605010005) noin 120 m itään. Maasto on ollut ilmoitusaikaan aukeaksi hakatua metsämaata, jossa on mäenkumpareella (tilan 2:148 maalla) 5-6 matalaa latomusta. Muutamassa on mahdollisesti ollut pystykivi. Äestysvaoista on löytynyt jonkin verran kvartsia (Pörtom hembygdsförening toimittanut). Latomukset ovat ajoittamattomia, asuinpaikka on epävarma. Kohdetta ei ole tarkastettu ja sijaintitieto on epätarkka.
Vuoden 2009 inventointi: Röykkiöitä etsittiin aiemmin ilmoitetulta alueelta koordinaattipisteen ympäristöstä, mutta niitä ei löydetty. Alueen kasvillisuus oli tiheää ja hankaloitti havaintojen tekoa.

Pörtom-Storflakåsen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aiempi Miettisen kuvaus: Löytöpaikka sijaitsee valtatien 8:n itäpuolella, Storbergetin ylängön länsirinteellä, metsäautotien itäpuolella. Paikalla olevalta hiekkakuoppa- ja aukkohakkuualueelta ovat Pörtom hembygdsföreningenin jäsenet keränneet asuinpaikkalöytöjä (kvartsia). Vuonna 1982 paikan tarkastuksessa ei kyseiseltä kohdalta löydetty merkkejä asuinpaikasta, ei myöskään myöhemmissä tarkastuksissa. Kohde on epävarma. Alkuperäinen sijaintitieto on ehkä virheellinen.
Vuoden 2009 inventointi: Alueella on laaja maa-aineksenottoalue. Alueen tarkastuksessa ei löytynyt merkkejä asuinpaikasta, mutta mm. arkeologi Peter Holblad kertoo havainneensa kvartsi-iskoksia alueen hiekkakuoppien laidalla. On mahdollista, että asuinpaikkaa on vielä jonkin verran jäljellä. Asuinpaikan olemassaolon ja laajuuden toteaminen vaatii kuitenkin koekaivauksen.

Kyrkoby Stor-Alören (Taide)
Historiallinen; Hällristningar från förra delen av 1800-talet. Bl.a. har Z.Topelius ristat en del av de förekommande namnschiffren.

Kyrkoby Leppo (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Försvarsvallar från det sk. Krimkriget. Annläggningar benämns även "kanon-vallar".
Tiedot tarkastettava.

Storberget (944000001) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rejpeltin Storbergetin luoteisreunalla, kalliorinteen alapuolella, suunnilleen viljelysten tasossa, kivikossa on suurehkon maakiven vieressä pienempiä kiviä, joiden on sanottu muodostavan uunin. Lehtien alla oli näkyvissä isohkoja kappaleita kuonaa.

Kalomskogen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomukset sijaitsevat Vöyri-Ylihärmä-tieltä lounaaseen noin 75 m Kalomskogenin luoteispuolella, korkean paikoin avokallioisen töyrään reunalla. Kiveykset ovat pieniä ja matalia, muodoltaan hajanaisia. Ne sijaitsevat kallion notkelmissa ja saattavat olla luontaisia, mutta yksi hajonnut kiveys voi olla alkujaan hautaröykkiökin. Kiveyksissä olevissa kuopissa on näkyvissä luontainen maannos.

Nikusbacken (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vöyrin keskustan länsireunalla, Nikusbackenin mäkiasutuksen eteläreunassa, jossa on ollut tieleikkauksessa näkyvissä savitiivistettä ja rautakuonaa. Paikalla on mahdollisesti rautakautinen asuinpaikka tai sellaisen rippeitä. Löytöpaikkaa ei ole tarkemmin tutkittu.

Övermark- Aspholmen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Övermark Hembygdsföreningenin vuonna 1976 tekemän käynnin mukaan Hinjärven lounaispuolella olevilla Norrmossenin suosaarilla (Aspholmen ja viereinen saareke) on kaksi vaurioitunutta röykkiötä. Vuoden 2010 inventoinnissa röykkiöitä ei havaittu.
Lähin röykkiökohde on suon länsireunalla oleva saareke, Övermark Norrmossen (974010019), jossa on kuusi röykkiötä.

Esse-Trumbacken NE (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattien kohdalta eikä noin 50 metrin säteellä siitä löytynyt röykkiötä. Aiempien tietojen mukainen kuvaus sijainnista on epämääräinen eikä oikein sovi mj-rekisterin koordinaattien osoittamaan paikkaan. Aiempi kohdekuvaus: ”Trumbacken työntyy niemenä Lövholmsmosseniin mäen itäreunalla. Niemen länsireunalla 175 metriä suonreunasta sijaitsee läpimitaltaan 4,5 metriä ja korkeudeltaan 0,4 metriä oleva pieni röykkiö.”

Kältosbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Valtatie 8 itäpuolella, Pääskjärven ulkoilureitin varrella on moreenikumpareella metsässä noin 10 - 15 röykkiötä sekä kuoppia. Kuopista etelään erillään on lisäksi yksi röykkiö. Tarkemmin kartoittamattomia ja tarkastamattomia.

Trutören 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mitt på ön.
Ett sandtag, från vilket man skeppat sand till Vasa (muntligt meddelande, H. Kjellman).

Veran (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivijadassa saaren korkeimalla kohtaa.
Saaren pohjoispäässä lohkaremaista kivikkoa, jonka eteläosassa noin 50 m (N-S) pitkä ja 15 m leveä päänkokoisista kivistä muodostuva huippu, joka päättyy etelässä selvästi laskeutuvaan terassiin. Jadan reunalla on kehämäisiä matalia valleja ja röykkiömäisiä kivikertymiä, joista yhdessä on kuopanne. Ilmeisesti ahtojäiden muovaamia muodostelmia, joita on osin pengottu. Paikalta löytyi mm. olutpullo noin 70-luvun alusta. Yliturvettumisesta päätellen penkomisesta on aikaa yli toistakymmentä vuotta. Ei selkeitä ihmistoiminnan merkkejä kuten Stora Houvanilla, mutta sama rantavaihe.

Flannskären (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kivijadassa saaren korkeimalla kohtaa.
Yliturvettunut jatulintarha metsiköityneessä kivijadassa, halkaisija noin 10 m. Malli todennäköisimmin "klassinen" seitsemänkehäinen tarha. Lähistöllä merikotkan pesäpuu. Saaressa myös jatulintarhasta etelään noin 100 m yliturvettunut maakiven viereen kasattu matala kivivalli noin 2 mpy, joka yhdessä maakiven kanssa muodostaa u-muotoisen rakenteen, jonka halkaisija on noin 2 m. Koska rakenne avautuu itään kohti Sandvikenin lahtea ei se ainakaan voi olla vesilintujen väijypaikka. Rakenteen tarkoitus on epäselvä. Rakenne liitttyy todennäköisesti siitä etelään olevan huvilan asukkaiden toimiin.

Brottsåsliden (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Brottåslidenin mahdollinen pyyntikuoppa sijaitsee Etelävuoren kaakkoispuolella sijaitsevalla mäntykankaalla. Läpimitaltaan 3–4 m. Painaumaa kairattaessa havaittiin huuhtoutumiskerros.
Havainnot 2014. Voimajohtolinjan alla on hiilihaudan jäänne, jossa on matalat vallit ja kuopppa keskellä. Siitä 30 m koilliseen on metsässä linjakäytävän vieressä ehjä hiilihaudan pohja, halk. 4m.
Havainnot 2022. Todettu edelliset kaksi hiilihautaa ja lisäksi yksi itsetuhoutuva hiilihauta. Katso alakohteet.

Klemetskärr 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteet sijaitsevat Kolstobbanin hiekkakuoppa-alueen koillispuolella Klemetskärretin ympäristön mäillä. Noin 200 x 200 metrin alueella 20 ja 30 metrin korkeuskäyrien välillä on ainakin 37 kivistä kyhättyä muodostelmaa, jotka vaihtelevat kooltaan ja muodoltaan. Niiden iästä, tarkoituksesta tai yhteenkuuluvuudesta on vaikea esittää arvioita. Alue on melko kivikkoisen loivarinteisen mäen korkeimman kohdan itäpuolella ja viettää itään sekä etelään ja pohjoiseen. Idässä noin 200 metrin päässä on peltoaukea, joka liittyy kapeaan muinaiseen merenlahtikompleksiin, joka on Kärklaxin kautta avautunut merelle.
Alueen korkeimman kohdan itälaidassa on luonnonkivistä ladottu matala kiviaita. Aidan kokonaispituus on yli 30 metriä, väliltä kuitenkin puuttuu yli 10 metriä. Molemmissa päissä on kohtisuorat pätkät länteen, eteläpäässä vajaat 10 metriä ja pohjoispäässä 3 metriä. Kiviaitaa on käytetty maamerkkinä muita alueen jäänteitä paikallistettaessa. Kiviaidan ympäristössä on ainakin 36 erilaista matalaa ja yleensä epämääräistä kiveystä. Osa kiveyksistä on ladottu maakivien viereen ja osaa on kaiveltu. Aluetta ei ole tarkemmin kartoitettu tai rajattu.

Klemetskärr 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kuljettaessa Kolstobbanin hiekkakuopilta Klemetskärrille johtavaa polkua noin 1400 metriä kohoaa polun eteläpuolella loiva kallioinen sekametsää kasvava mäkialue. Koillisessa mäki viettää loivasti kohti Bottenkärrin peltoaukeaa. Polkua lähinnä olevalla kallioalueella on vajaan 100 metrin alueella kiviraunioiden keskittymä, jossa on ainakin 12 rauniota.
Vanhan hakkuuaukean reunassa on pieni kallionnyppylä, joka viettää loivasti koilliseen. Lounaisreunassa on on 2 metriä korkea jyrkkä seinämä. Lähes koko kallion korkeimman kohdan peittää osin hyvinkin pienistä kivistä tehty matala maansekainen ladelma. Tätä on käytetty maamerkkinä alueen muita kiveyksiä tarkastettaessa.

Klemetskärr 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kuljettaessa Kolstobbanin hiekkakuopilta Klemetskärrille johtavaa polkua noin 1400 metriä kohoaa polun eteläpuolella loiva kallioinen sekametsää kasvava mäkialue. Koillisessa mäki viettää loivasti kohti Bottenkärrin peltoaukeaa. Klemetskärr 3:n röykkiöt sijaitsevat Klemetskärr 2:sta noin 100 metriä etelälounaaseen. Mäellä olevan avokallion koillispuolella on loivassa rinteessä 8 kpl osittain melko epämääräisiä yleensä maantasaisia raunioita. Röykkiöiden halkaisija on 2-4 metriä.

Pikkumäkynen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pikkumäkynen nimisellä, peltojen keskellä olevalla metsäkumpareella on mahdollisesti ollut kiviröykkiöitä, nyt siellä on kivikkoa, jotka voivat olla röykkiöiden pohjia. Kumpare sijaitsee Kellomäelle johtavan metsäautotien varrella, n. 200 metriä junaradan eteläpuolella.

Pohjoislahti 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kohteen välittömässä ympäristössä on joen rannassa pieni kalliopaljastuma. Muuten maaperä on multaa.
Kohde sisältää paksun rautarenkaan kiinni kalliossa. Renkaan läpimitta on noin 15 cm.
Renkaaseen on luultavasti kiinnitetty uittopuomi.

Herrholmen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pieneen Herrholmenin saareen Kålaxin ja Kaitsorin kylien välisessä lahdessa on vuonna 1845 laadittuun pitäjänkarttaan merkitty "Herrholmen gammal marknads plats".

Petsmo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mustasaaren Petsmon kylässä on sijainnut vanha markkinapaikka. Sen tarkka sijainti ei ole tiedossa, mutta se on oletettavasti sijainnut kylän satamassa, jossa kyläläisillä on vanhojen karttojen perusteella ollut aittoja.

Gerbyviken (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vaasan keskusta-alueen pohjoispuolella, Gerbyvikenin pohjukassa.
Unto Lintalan (Vaasan merimuseo) mukaan paikalla on hänen lapsuudessaan ollut kumpu, jonka keskellä on ollut kuoppa. Hänen mukaansa paikkaa kutsuttiin aikanaan "Kummuksi". Lintalan äidin (s. 1907) kertoman mukaan paikkaa oli kutsuttu nimellä "engelska vallarna". Mahdollisesti paikalla on pieni Kriminsodan aikainen tykkipatteri.
Maastokäynnillä syyskuussa 2008 oli kasvillisuus paikalla niin rehevää, että havaintojen teko oli lähes mahdotonta. Lintalan osoittamassa paikassa oli havaittavissa kumpare, mutta varmoja päätelmiä ei voitu tehdä. "Kummulta" lähtee polku rantaan, jossa on jo kuivalle maalle jäänyt kivilaituri. Alue pitäisi tarkastaa uudelleen aikaisin keväällä.

Fällbacken (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kruunupyynjoesta vajaa 1 kilometri lounaaseen, jokeen laskevan Jöusbackenin pohjoispuolella.
Peter Holmbladilta saadun tiedonannon mukaan (7.10.2008) kruunupyyläinen harrastaja-arkeologi Berit Björklund on havainnut paikalla noin 50 keittokuoppaa ja joitain röykkiöitä (Berit Björklundin artikkeli: Studia Archaeologica Ostrobotniensia 1989/90, sivu 134). Julkaisussa on kartta alueen kuopista.
Tarkastettava maastossa!

Tölmä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tölmän tilan vanha talonpaikka ja pihapiiri kiviaitoineen Laihian ja Kurikan rajan läheisyydessä tilustien molemmin puolin.
Kohde sijaitsee Laihian lounaisosassa, lähellä Kurikan rajaa, Vuodontieltä pohjoiseen, Tölmään johtavan tilustien varressa. Paikalla oleva hakamaa laskeutuu loivasti pohjoiseen, kohti peltolakeutta. Tilan pihapiirin läheisyydessä oleva ruohopeitteinen alue on tilan lampaiden hoidossa.
Tilustien molemmin puolin on useiden rakennusten kivijalkoja, kiviaitoja ja röykkiöitä. Paikka ei ole merkitty 1750-luvun isojakokarttaan, mutta tilan eteläpuolelta kulkee karttaan merkitty ratsutie Sarvijoelta Laihialle. Alueen asutus- ja elinkeinohistorialliset jäännökset erottuvat hyvin maastossa ja kokonaisuus on hyvin säilynyt.

Vaissalo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Laihian taajaman luoteisreunalla, peltojen ympäröimän mäen koillisreunalla, vanhoja kivirakenteita.
Kohde sijaitsee Laihian taajaman luoteisreunalla, Laihian joen lounaisrannalla, Lehtovaarantien päässä. Paikalla on peltojen ympäröimä, lounais-koillissuuntainen, metsäinen mäki, joka on monin paikoin kivikkoinen. Alueella kasvaa melko iäkästä, havupuuvaltaista metsää, aluskasvillisuutena on sammal ja varvut. Metsässä risteilee useita polkuja.
Mäen koillisreunalla, Lehtovaaran tilan läheisyydessä, on vanhoja kivirakenteita koilliseen laskeutuvassa, kivisessä rinteessä. Kiviaidat ovat paikoin hyvin säilyneitä ja huolelliseti ladottuja. Tiedot dokumentoiduista rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle. Lehtovaaran tilan uudisrakennus on rakennettu Hautatönkkä-nimiselle mäelle, jossa on sijainnut tervahauta. Jäännökset liittyvät alueen historiallisen ajan asutukseen.

Hevosvallinrämäkkä 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rautakalliontien pohjoispuolella, suon pohjoisrannalla, latomuksia tilarajojen läheisyydessä.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoispuolella, Hevosvallinrämäkkä-nimisen ojitetun suoalueen pohjoisrannalla. Paikalla on melko tuore hakkuuaukio, jossa on muutamia ympäristöstään hieman kohoavia harjanteita. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla on eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta, paikoin ojitettua suota ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista.
Paikalla on aikaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 47 röykkiötä tai latomusta, kolme mahdollista keittokuoppaa ja ns. käräjäkivet. Nämä havainnot on saatu Hevosvallinrämäkän pohjois- ja koillisosista ja käsittävät tässä inventointikertomuksessa kohteet Hevosvallinrämäkkä 1, 2, 3 ja 4. Inventoinnissa 2009 alueelta dokumentoitiin kaksi latomusta. Molemmat sijoittuvat tilarajoille tai niiden läheisyyteen. Alue on äestetty ja maasto on epätasainen ja vaikeakulkuinen. On mahdollista, että osa Hevosvallinrämäkän röykkiöistä on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Torstilaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.

Jaskanmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan talonpaikkoja peltosarkoineen ja raivausjäännöksineen Laihian lounaisosassa, lähellä Kurikan rajaa.
Kohde sijaitsee Laihian lounaisosassa, lähellä Kurikan rajaa, Vuodontieltä pohjoiseen, kuivatetun Tölmänjärven etelärannalla. Paikalla on muuten tasaisessa maastossa muutamia matalia mäenkumpareita, joissa on vanhan asutuksen jäännöksiä. Alueella kasvaa vanhaa, erinomaisesti hoidettua, havupuuvaltaista metsää. Aluskasvillisuutena on sammalta ja varpukasveja, raivatuilla aluilla vallitsee lehtomainen kasvillisuus.
Perimätiedon mukaan mäellä on asunut vielä 1920-luvulla Jaska-niminen henkilö.

Viirikallio 8 (Luonnonmuodostumat)
Historiallinen; Kolottu puu.
Kohde sijaitsee Viirikallion lakialueella, Helinevantien eteläpuolella, tiestä rajalinjaa pitkin n. 150 m lounaaseen. Paikalla on avokallioalueita, joiden välissä kasvaa kangasmetsää. Aluskasvillisuutena on sammal, jäkälä ja mustikka.
Tilarajan läheisyydessä on vanha kelomänty, jonka runko on kolottu.

Historiallinen; Tieltä noin 20 m pohjoiseen, tilarajan tuntumassa, on halkaisijaltaan 4-5 m, lähes maantasainen sammalpeitteinen latomus. Alueelle on merkitty röykkiöitä 1890-luvun isonjaon järjestelykarttaan.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoisreunalla. Paikalla kasvaa melko iäkästä, kuusipuuvaltaista istutusmetsää, jonka välissä kohoaa muutamia ympäristöstään hieman erottuvia harjanteita, joiden laki on paikoin kallioinen. Maasto on kivikkoista, sammalpeitteistä, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista. Mahdollinen rajalatomus.

Rusmossen 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Tiukan ja Puskamarkin kylien itäpuolella, Tjöck joen eteläpuolella
sijaitsevan Rusmossenin suon eteläpään eteläpuolella noin 320 m, voimajohtolinjan
eteläpuolella 100 m, Rusmossenin suohon laskevan purolaakson itäpuolella olevalla N-S suuntaisen laakean harjanteen laella ja keskellä.
Paikalla on loivarinteinen harjanne, jonka keskellä on matala ja laakea kiviraunio.
Raunion reunat ovat paksun sammaleen peittämät, keskiosassa on ohuempaa sammalta ja se on osin paljas. Röykkiö koostuu noin pään kokoisista kivistä. Halkaisija on noin 8 metriä ja muoto vaikuttaa pyöreältä. Kyseessä lienee pronssikautinen hautaraunio. Ei kuitenkaan ole mahdotonta, etteikö kyseessä voisi olla myös luonnonmuodostuma, jään kasaama ja veden huuhtoma pieni "pirunpelto". Röykkiöstä 170 metriä lounaaseen sijaitsee Rusmossen 1 hautaraunio.

Vaissalo (1000017146) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kyrönjoen ja Lehmäjoen yhtymäkohdasta n. 550 m pohjoiskoilliseen, Lehmäjoesta
noin 150 m kaakkoon, Ruusupurontieltä länteen erkanevan Ulrikantien eteläpuolella. Paikka on louhikkoinen matala mäki.
Kohteessa on kaksi noin 5 m halkaisijaltaan olevaa lammaskellarin perustaa ja noin 10 m pitkä rakennuksen perusta, joka koostuu luonnonkivistä ja lohkokivistä. Rakennuksen perustassa on havaittavissa kaksi tulisijan paikkaa ja kaksi kuoppaa. Kysymys lienee suhteellisen nuoresta kohteesta. Isojakokartalle ei ole merkitty taloa tai torppaa tälle paikalle.
Ehdotus suoja-alueeksi: Rajauksen mukainen alue, 5 m rakenteiden reunoista.

Sandskäret (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Sandskäretin ja Gräsgrundin välissä olevassa lahdessa. Sijaintitieto on epätarkka. Merivartijoiden 1973 tekemässä hylkyilmoituksessa hylyn sanotaan olevan "i närheten av gamla lotsstugan".
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka tammisista kaarista osa on näkyvissä pohjassa. Suullisen perinteen mukaan hylky on peräisin 1800-luvulta.

Fladafjärden Furuskäret (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Siipyynniemestä itään Fladafjärdenillä, Furuskäretin itäpuolella rantavedessä noin 40-50 cm:n syvyydessä.
Paikalla on puisen hylyn rakenneosia. Osat havaittiin 1970-luvulla, jolloin kölipuu siirrettiin pois löytöpaikalta.

Svärdsgrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Oletettu sijaintipaikka on Vaasan eteläpuolella, Kaskisten länsipuolella Svärdsgrundin vesillä.
Paikalla oletetaan olevan 1800-luvun hylky.

Sillgrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Bergöstä itään ja Skinnarslandetista länteen, Sillgrundin luoteispuolella. Sijaintipaikkatieto on epävarma.
Hylky, jonka Pohjanlahden merivartiosto ilmoitti Museovirastolle 1973. Hylyn laadusta ja taustasta ei ole tietoa.

Kalvskäret (1799) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Bergön eteläosan länsipuolella. Sijaintitieto on epätarkka.
Pahasti hajonnut puurunkoisen aluksen hylky. Löytökokonaisuuteen kuuluu suuria kyljenkappaleita matalassa 6 m:n vedessä. Kappaleissa on havaittavissa rustirautoja, joissa on kiinni pahasti syöpyneitä plokeja.
Sukellusseura Delfin on sukeltanut löytöpaikalla 1966. Perimätiedon mukaan voi olla kyse 1910-1915 tapahtuneesta purjelaivan haaksirikosta.

Skötgrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Oletettu sijaintipaikka on Raippaluodon eteläosasta länteen, Skötgrundista pohjoisluoteeseen.
Kyseessä mahdollisesti vanha rautainen postilaiva, jonka hylky hajonnut pahasti, kyljellään pohjassa, alus ollut n. 25 m pitkä. Eka Metsävuori on saanut hylkyvihjeen aikoinaan suullisena tietona. Tiedonantajan mukaan haaksirikko olisi tapahtunut 1930-luvulla.
Hylkyä on yritetty paikantaa viistokaikuluotaimella, mutta hylkyä ei ole löytynyt.

Adrana (Alusten hylyt)
Historiallinen; Nilskallanista n. 5 km etelään matalikolla
mahdollinen saksalaisen aluksen hylky 1920-luvulta

Torssten (Alusten hylyt)
Historiallinen; Nilskällanista n. 2km kaakkoon
Torstenin eteläpuolella on pyydyksiä tarttunut pohjaan ja ruostetta noussut köysien mukana

Valassaaret Storskär koillispuoli (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Merenkurkussa Valassaarten Storskäristä pohjoiskoilliseen. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Purjealuksen ankkuripeli ja kylki, jossa on rustirautoja kolmea mastoa varten. Hylyn alkuperää ei tunneta. On kuitenkin oletettu, että aluksen nimi olisi Vega.

Furuskärssundet (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Furuskärssundetissa Furuskärshällornan ja Torsön välissä, ei tietoa missä kohdassa salmea hylky on.
Furuskärssundetista ylös nostettuja pahoin hajonneen limisaumaisen hylyn laitalautoja ja kaaria.

Suomi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Haaksirikkopaikka on Uudenkaarlepyyn vesialueen pohjoisosassa Tuvanin itäpuolella. Sijaintipaikkatieto on epävarma.
Paikalla on mahdollisesti kuunari Suomen hylky. Suomi-niminen 50 lästin kuunari oli rakennettu Haminassa 1842, ostettu Ouluun kauppias O.M. Rinmanille 1847 ja se haaksirikkoutui Uudenkaarlepyyn edustalla 17.11.1847. Kapteenin nimi oli Sundström. Alus jäi hylyksi Häll Båk -nimisen majakan lähellä. Hylky, varusteet ja lasti myytiin 20.3.1848 huutokaupuassa Kokkolan meritullikamarilla. Pietarsaaren museo on merkinnyt hylyn summittaiseen sijaintikarttaan 1986. Kartasta ei käy ilmi, onko hylky löytynyt vai onko kyseessä hylkyvihje.

Markusgräven (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Uudenkaarlepyyn sisäsaaristossa Långörenin eteläosan itäpuolella ja pienen Markusholmenin lounaispuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Pienikokoisen aluksen hylky, joka on painunut syvälle mutapohjaan. Hylky on merkitty Pietarsaaren kaupunginmuseossa 1987 tehtyyn hylkylistaukseen ja karttaan En förteckning över skeppsvrak i Vasa län. Aluksen nimeä ei tiedetä. Kyseessä on noin 25 metriä pitkä alus.

Valassaarten Storskärin länsipuoli (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Valassaarten Storskäristä länteen.
Puisen hylyn jäänteitä, kaaria ja lankkutavaraa.

Onkilahti (2517) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan Palosaaren itäpuolella olevan Onkilahden (Metviken) itäosassa. Sijaintitieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 15 - 18 metriä. Vaasan merimuseon mukaan hylky oli vielä 1940-luvulla näkyvissä Onkilahdessa siten, että hylky oli vajonnut kantta myöten pohjaliejuun. Aluksen on merimuseon arvion mukaan täytynyt purjehtia Onkilahteen ennen vuotta 1859, koska tuolloin rakennettiin Palosaaren siltä, joka sulki lahden laivaliikenteeltä.

Skatasund (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Skatasundissa pohjois-eteläsuuntaisen pitkänomaisen niemen länsipuolella suuren kiven läheisyydessä.
Puisen veneen hylky, joka on havaittavissa pinnalta käsin. Kohde ilmoitettiin Museovirastolle puhelimitse 2006. Veneen hylyn kerrottiin liittyvän aikaan, jolloin järvestä oli vielä suora yhteys mereen ennen kuin maankohoaminen on muuttanut Skatasundin makeanveden alueeksi. Veneen kerrotaan törmänneen aikoinaan kiveen ja uponneen. Paikalliset iäkkäämmät asukkaat muistavat lapsina uidessaan ja sukeltaessaan tunteneensa hylyn osia jalkojensa alla. Vaasalainen sukellusseura yritti paikantaa veneen hylkyä sukeltamalla elokuussa 2006, mutta hylkyä ei löytynyt. Järven pohjassa todettiin olevan hyvin paksu mutakerros. Hylkyetsinnästä kirjoitettiin Vasabladetissa 30.8.2006.

Skutskär (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Merenkurkussa Raippaluodon ja Iskmon välillä Skutskärin salmen pohjoisosassa pienessä lahdelmassa.
Pahoin tuhoutunut puisen aluksen hylky hiekkaan hautautuneena.
Vaasan merimuseon antaman tiedon mukaan hylyn kaaret pistivät näkyvästi esiin lahden rantahiekasta vielä 1940-luvun loppupuolella. 1960-luvulla lahden rannalle rakennettiin huvila, jolloin huvilan rakentaja katkoi kaaria pois uimarantaa pilaamasta. 1970-luvulla sukeltajat löysivät lahden ulkopuolelta pronssipadan ja fajanssimaljan, jotka annettiin Pohjanmaan museon haltuun. Esineiden löytöpaikan lähellä oli myös tiiliä, joiden oletettiin kuuluneen laivan tulisijaan.

Norra Kvarnskäret (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Raippaluodon pohjoispuolella olevan Björkönin pohjoisosan itäpuolella, Norra Kvarnskäretin länsipuolella.
Limisaumaisen puuhylyn jäänteet.

Truthällan (2566) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Iskmo Önin pohjoiskärjen Iskmo Lillönin luoteispuolella olevan Truthällanin itäsivulla matalassa vedessä.
Pienen puurakenteisen laivan tai veneen jäänne osittain pohjaliejuun uponneena.

Iskmo Lillönin Malmbådan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Iskmo Önin pohjoiskärjen Iskmo Lillönin pohjoisosan itäpuolella, Malmbådan -saaren itäkärjen lähellä.
Puualuksen hylky.

Fjärdskäret (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Vaasan edustalla Varisselällä Vaskiluodosta luoteeseen Fjärdskäretin pohjoisosan itäpuolella.
Puualuksen hylky, joka on upotettu aallonmurtajaksi. Suullisen perinteen mukaan kyseessä voi olla norjalainen parkkilaiva, joka ajautui karille Merenkurkussa kovassa myrskyssä 1800-luvun lopulla. Alus saatiin hinattua Vaasaan, jossa sen puutavaralasti purettiin ja alus todettiin korjauskelvottomaksi. Alus myytiin vaasalaiselle kauppiaalle, joka upotti sen huvilansa edustalle aallonmurtajaksi 1920-luvulla. Aluksesta revittiin kaikki vedenpäälliset osat polttopuiksi. Hylky on merkitty merikarttaan 48.

Iskmo Lillön länsipuoli (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Iskmo Önin pohjoisosan Iskmo Lillönin eteläosan länsipuolella, osittaisen pintakarin lähellä.
Puuhylyn jäänteet, joiden joukossa tulisijan tiiliä ja painolastikiviä.

Lappörarna Äggrundsgrynnan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Mahdollinen hylky sijaitsee Lappörarnan luoteisrannan tuntumassa lähellä Äggrundsgrynnania
Kyseessä on pahoin tuhoutunut puisen purjelaivan hylky, joka havaittiin sukellusseura Delfin ry:n kesäleirin aikana 1967. Alus on ollut tukevarakenteinen. Rakenneosat ovat levinneet laajalle alueelle matalan sijainnin ja jäiden vaikutuksesta. Alueella saattaa olla useammankin puisen aluksen jäänteitä.

Gåshällan Långbådan (Alusten hylyt)
Tuntematon ajoitus; Löytöpaikka on Grytskäretin pohjoisosan länsipuolella olevan Gåshällan -saaren itärannalla, Långbådan -niemen pohjoisosassa olevan laiturin lähellä. Alueella on retkisatama.
Kyseessä on puisen hylyn rakenneosa, joka löytyi meren pohjasta keväällä 2009 laituriremontin yhteydessä. Rakenneosan pituus on noin 1,3 metriä ja se on mahdollisesti limisaumaisen aluksen keula- tai perärangan osa. Esinettä säilytetään Gåshällanin luontoasemalla. Hylyn osa saattaa viitata siihen, että lähivesialueella on hylky.
Gåshällanin saaren luona on ollut luonnonsatama, jota lienee käytetty vuosisatojen ajan. Saaren pohjoispäässä on vanha luotsiasemarakennus.

Stora Kälberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ulkosaaristossa Kallberggloppet -vesistöalueella sijaitsevan Stora Kallbergetin
korkeimmalla alueella. Paikka on n. 300 m pitkä kallioluoto, jonka korkeimmalla kohdalla ja eteläosassa esiintyy rakkaa.
”I en stenåker med stora stenar, fanns hyddbottnar och gropar för förråd åt säljägare. På två ställen finns områden med små stenar som starkt kontrasterar mot omgiviningen, (tältbottnar ?gravar?). På toppen finns en djup grop omgiven av en stenvall”. Sijainti ja kuvaustiedot perustuvat ylipurmolaisen arkologian harrastaja Hans Myhrmanin kuvaukseen kohteesta.
Kohdetta ei ole tarkastettu.

Södra Hamnskäret 2 (Taide)
Tuntematon ajoitus; Luodon vesialueen pohjoisosassa Södra Hamnskäretin koillisrannalla mereen
laskevalla avokalliolla. Paikalla on kallioon hakattu vuosiluku 1736 f.k., joka voisi viitata kreivi Fredrik Cronhjelmiin. Hän antoi vuonna 1790 luotolaisille oikeuden Öuranin kruununkalastusvesiin.
Aiemman kuvauksen mukaan hakkaus on ollut epäselvä. Nyt suoritetussa inventoinnissa alueen kalliot käytiin kattavasti läpi, mutta kohde ei löytynyt. Kallion pinta on ylempänä laajalti sammaloitunut ja mahdollisesti hakkaus on jäänyt pintakasvillisuuden alle.

Viitavesbäcken (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Entisen Viitavesbäcken uoman varressa kaksi kuonakasaa ja mahdollinen hytin jäännös. Puro on siirtynyt itään.

Jungsundin paperiruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Paperiruukin jäänteet Mustasaaren Södra Jungsundissa. Ruukin historiasta on kerrottu K.V.Åkerblomin (Korsholms historia II, Vasa 1956, s.146-148) ja Kurt K.Karlssonin (ÖSTERBOTTEN Årsbok 1975, Vasa 1976, s. 277-326) artikkeleissa.
På Sumps hemman i Mustasaari socken fanns commercerådet Johan Grönbergs pappersbruk ca 1831-1876. Som råvara användes pappersavfall och lump. Nedre regleringsdammen var byggd av gråsten och förstördes av ett vägbygge under 1950-talet. Vid vägen finns ett minnesmärke. Nedanför nedre dammen fanns själva pappersbruket. På bruksområdet finns i dag rester av två hålldammar, tre husgrunder och en kvarn? Utloppskanalen från Degerträsket till Pantsarholmsundet grävdes i slutet av 1820-talet och en finsåg placerades i dess nedre lopp. Kanalen utgör nu en bäck.

Pitkälahti (1000023294) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ojamainen kapea kaivanto mäen laella metsikössä. Pituus noin 22 m. Sijainti Sepänkyläntien eteläpuolella ja Tammikaivontien länsipuolella. Kaivanto saattaa liittyä Krimin sodan aikana vuonna 1854 perustettuun 2. Vaasan ruotujakoiseen tarkka-ampujapataljoonaan. Pataljoonan ampumarata sijaitsi vuodesta 1861 Pitkälahden alueella, noin puoli kilometriä kaivannosta luoteeseen, nykyisen Meijerikadun varrella. (Vaasan historia IV 1852-1917, s.498-499). Ampumasektori koilliseen nykyiselle Yhdystielle, joka on Kalmbergin 1856 sekä Nikolainkaupungin (Vaasa) 1875 kartoissa Pitkälahden pohjukka. Taisteluaseman suunta on vanhalle Mustasaaren Sepänkylästä Vaasaan saapuvalle tielle ja kaivanto voi liittyä myös I MS tai 1918 tapahtumiin. Ampumasuuntaan olevaa kaivannon reunaa on ladottu kivenlohkareista. Kulkuaukot ovat kaivannon päissä. Mäen alareunaa kulkee matala luonnonkivistä ladottu aita. Kiviaita voi olla karja-aita, vuoden 1972 ilmakuvassa on viljelyksiä. Kaivanto on kirjattu ja valokuvattu 27.4.2009 rakennusinventoinnissa ja viety Vaasan kaupungin pohjakartalle.

Boelmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tien eteläpuolella, tiestä noin 10 m etäisyydellä on matala kivirakenne, kooltaan noin 5x 2 m. Kivet ovat "päänkokoisia" ja sitä pienempiä. Kivien päällä on sammalta, osin pintakivet ovat paljaina, jäkälää kasvavia. Kivikasa on selvästi ladottu tai asetettu muotoonsa ja kasan raja on selvä ja terävä. Ensivaikutelma kasasta oli että se on maanoton yhteydessä syntynyt seulakivikasa. Kuitenkaan kivikasan vierellä tai läheisyydessä ei ole merkkejä maanotosta. Kivirakenteen viereen tehdyissä muutamissa koekuopissa havaittiin hiekkamaata, mutta ei mitään merkkejä ihmistoiminnasta. Kivirakenne sijaitsee varhaismetallikautisille röykkiöille sopivalla korkeudella ja paikalla,ja siksi sitä voisi alustavasti pitää mahdollisena muinaisjäännöksenä.

Råddlandet (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Useita kuulia ja muutama nappi laajalla alueella rekisteripisteestä ainakin 600 m pohjoiseen Råddlandetissa metsässä ja viljelysmaalla. Löytöalueen laajuus ei tiedossa kts. välilehti tutkimukset.
Kuulia on kahta eri kaliiperia. Pienemmät kuulat ovat ilmeisesti englantilaisia ja isommat venäläisiä. Ensimmäinen yksittäinen kuulalöytö on tehty noin 80 vuotta sitten.
Englantilainen tykkivene Firefly saapui Kristiinankaupungin edustalle heinäkuussa 1855. Sanomalehti Ilmarinen kertoo 25.8.1855 englantilaisten liikkeistä Närpiössä samana vuonna 29. heinäkuuta. Noin 20-30 englantilaista yritti kaapata suolalastissa olleen aluksen.
Råddlandetin esinelöydöt saattavat liittyä Krimin sodan aikaiseen, mutta tuntemattomaan maalla käytyyn taisteluun.
Löytöalue on tarkentunut ja Närpiön kaupunki on kartoittanut havaitut kuulia indikoivat signaalit.

Björnviksbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; 26.2.2014 saapunut sähköpostilla ilmoitus kuopista kivikossa Vaasan Översundomin Björnvikenin peltoaukean länsipuolella sijaitsevan mäen laella. Ilmoitukseen liitettyjen kuvien perusteella on syytä olettaa luonnonkivikossa sijaitsevan ainakin 3 kuoppaa. Djuppkärrsbackenin tutkittu varhaismetallikautinen asumus sijaitsee kohteesta 700m pohjoiseen.

Varvet (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hällvikenistä itään Varvenin länsipuolella. Paikalla on kaksi röykkiötä, joista eteläisin sijaitsee noin 5 m luoteeseen tiestä. Röykkiön koko on 6x4,5 m ja korkeus 0,5 m. Se on täysin kasvillisuuden peitossa. Röykkiöön tehdyssä koepistossa oli runsaasti hiiltä ja nokea ja kiviä. Toinen röykkiö on noin 35 m pohjoiseen röykkiöistä 1 ja tiestä 25 m länteen. Röykkiön koko on 11x8 m ja korkeus metrin. Röykkiö on kasvillisuuden peitossa. Koepistossa oli nokea, hiiltä ja tiiltä.
Röykkiöt ovat ehkä kiukaita. Paikalle perustettiin vuonna 1797 laivanrakennuspaikka nimellä Carlholmenin telakka. Toiminta loppui 1800-luvun lopulla.

Krapulasuontie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Krapulasuontien eteläpuolella sijaitsee rakenne, joka on koottu 20-50 cm kokoisista kivistä latomukseksi. Rakenne on kiinni siirtolohkareessa.
Paikka on loivaa pohjoiseen laskevaa louhikkorinnettä. Kohdasta noin 20 m pohjoiseen, eli kohti Krapulasuontietä, on erittäin kookas siirtolohkare. Siirtolohkareen eteläsivulla, rinteen puolella, on ”lipan” alla laajahko luolamainen muodostuma. Tästä kookkaasta siirtolohkareesta noin 20 m etäisyydellä on metsäautotie, jonne lohkare näkyy. Kiven muillakin sivuilla on pieniä onkaloita. Luoteiskulmassa olevassa onkalossa näyttäisi olevan oleskelun jälkiä. Myös isomman lipan kohdalla oli kivessä sen kaltaisia merkkejä, että sitä vastaan on joissakin kohdin saatettu pitää tulta.
Kiveys vaikuttaa vallimaiselta kivikolta, jonka siirtolohkareen seinämässä kiinnioleva osa on paljas, muiden osien ollessa sammaleen peitossa. Sammalta poistettiin niin laajalta kuin se käsin oli mahdollista rakenteen ja laajuuden havainnoimiseksi. Valli vaikuttaisi olevat itä-länsisuuntainen. Sitä saatiin näkyviin noin metrin matkalta ja leveys on 30-50 cm ja se on ainakin kolme kivikertaa korkea. Kiviaineksesta on huomioitava, että se oli selvästi pienempää kuin mitä ympäristössä nähtävät muut kivet. Kivet on todennäköisesti valikoitu rakenteeseen.
Kokonaisuudessaan kiveys ei voi olla laaja, sillä noin kahden metrin päässä länteen on maakivi. Sen sijaan on mahdollista, että vastaava kiveystä olisi saman tasaseinäisen lohkareen etelä- ja kaakkoispuolella, sillä siellä havaittiin suunnilleen vastaavankokoisia kiviä, jotka tuntuivat jaloilla kokeiltaessa. Ne eivät kuitenkaan olleet yhtä irrallisia. Nyt dokumentoitu osa oli havaintojen perusteella tihein.

Esse-Hattasbacken, Skrattlass (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Hattasbacken sijaitsee Perkambäckenin ja Bastumossenin välissä, luode-kaakko -suuntaisen mäen korkeimman osan kaakkoispäässä. Alue on moreenipohjaista mäntykangasta, joka kasvaa noin 25-vuotiasta metsää. Eteläisin röykkiö on läpimitaltaan 4,5 m ja korkeudeltaan 0,4 m. Edellisestä 4,5 m luoteeseen on toinen, läpimitaltaan 4,5 m ja korkeudeltaan 0,3 m oleva röykkiö. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) kahden röykkiön läheisyydessä on vielä kolmas, pieni röykkiö, mutta sitä ei havaittu vuoden 2016 inventoinnissa. Röykkiöt vaikuttavat ehjiltä. Ne sijaitsevat kivikauteen ajoittuvalla rannankorkeudella. Röykkiöiden luonne ei ole selvä.

Esse-Söderbacken (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, se sijaitsee Nådjärventien itäpuolella Söderbackenin etelärinteellä. Aiempien tietojen mukaan kohteeseen kuuluu on 51 kuoppaa kahdessa rivissä. Ensimmäinen kuopparivi sijaitsee ylempänä mäellä kohdassa, jossa on aikaisemmin ollut torni. Toinen kuopparivi sijaitsee rinteessä alempana aivan vanhan tien vieressä, tie on mennyt Småkällorna -nimiseen paikkaan. Korkeimmalla sijaitsevat suurimmat kuopat ovat läpimitaltaan noin 3 m ja 0,5-0,9 m syviä. Muutamat kuopista ovat vahingoittuneet niin, että niissä on näkyvissä palaneita kiviä ja hiiltä. Aiemmin paikalla käyneet arkeologit ovat arvelleet, että kyseessä voivat olla joko keitto- tai pyyntikuopat (Anja Sarvas). Korkeimmalla olevat suurimmat kuopat voisivat olla myös kodanpohjia (Mirja Miettinen).Myös mäen itäpuolella on kuoppia, samoin uuden Småkällornaan vievän tien kummallakin puolella.
Vuoden 2016 inventoinnin perusteella kyseessä ei ole esihistoriallinen muinaisjäännös. Alueella on kodanpohjana pidettyjä kuoppia, jotka voivat olla tervahautoja tai muita läheiseen taloon liittyviä toimintoja. Historiallisen ajan rakennuksenpohjia ja niiden ympärillä olevia kaivelun merkkejä havaittiin koordinaattipisteen p: 7055291, I: 304272 tuntumassa. Tästä etelään noin 50 metriä vanhan tien pohjoispuolella oli myös kuoppia, muita pieniä ja epämääräisiä kuoppia näkyi siellä täällä. Historiallisen asutuksen ikä jäi epäselväksi, pitäjänkartastossa tai 1960-luvun ja sen jälkeen painetuissa kartoissa ei ole merkkejä talosta. Mahdollisesti se ajoittuu 1800-luvun lopun-1900-luvun puolivälin väliselle ajalle. Peruskarttaan on merkitty Gullgruvan parisataa metriä kaiveluista kaakkoon, voiko nimi selittää osittain kaiveluja?

Nykyttlandet S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee tien 17947 eteläpuolella, Stora Kulusträsketin ja Paasila Storträsketin välisellä harjulla. Tien pohjoispuolella oleva alue on nimeltään Nykyttlandet. Harjanne on hyvin kivistä, mutta mitatulla kohdalla on potentiaalisesti asuinpaikkaraiviolta vaikuttava kohta, joka erottuu myös LiDAR-aineistossa. Kohde pitäisi kuitenkin varmentaa.

Österfjärden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Närpiön sisäsaaristossa Nämpnes -kylän alueella Österfjärden -nimisen merenlahden pohjoisosan länsirannassa.
Paikalla on puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky, joka on rantaviivan tuntumassa matalassa vedessä. Aluksesta on jäljellä sen pohjaosa: köli, jossa on kiinni 1-3 laitalautakertaa ja pohjatukkeja/kaaria. Hylyn jäljellä oleva osa on arviolta 10 - 15 metriä pitkä. Kölin vahvuus on arviolta 15 - 20 cm ja kylkilautojen leveys 15 - 20 cm. Mitat ovat arvioita; hylkyä ei ole dokumentoitu mittaamalla.
Hylky havaittiin veden ollessa matalalla keväällä 2017.

Kärmeskangas 2 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Asuinpaikka sijaitsee Kärjenjoen itäpuolella ja jokeen laskevan Kortesluoman eteläpuolella Kärmeskankaalla. Paikalla on ehjässä kangasmaastossa kaksi asumuspainannetta. Kangas on kosteahkoa ja osittain kivistä, painanteidenkin pohjalla tuntuu kiviä jalkojen alla. Toisessa painanteessa erottuu mahdollinen eteispainanne. Koska painanteisiin ei ole tehty koepistoja, ei niiden luonne hieman epätavallisessa maastossa ole täysin varma vaan ne voivat olla myös historiallisen ajan hiilihautoja.

Gråsälsstenarna (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Paikalla on ilmoittajan mukaan hylky, joka on noin kolmen metrin syvyydessä. Hylystä ei ole tarkempia tietoja.
Kohdetta ei ole tarkastettu.

Brus (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Paikalla on ilmoittajan mukaan hylky, joka on noin kolmen metrin syvyydessä. Hylystä ei ole tarkempia tietoja.
Kohdetta ei ole tarkastettu.

Lillsanden (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Paikalla on ilmoittajan mukaan hylky, joka on noin kolmen metrin syvyydessä. Hylystä ei ole tarkempia tietoja.

Stenträsket itä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Museovirastolle 13.7.2021 toimitettujen kuvien perusteella kyseessä on paikalla olleista luonnonkivistä ilman sideaineita ladottu kivimuuri, joka sijaitsee ilmeisesti tilojen RN:o 1:4 ja 2:26 rajamaastossa rinteen ja kosteikon välillä. Rakenne on todennäköisesti karja-aita.

Brånabacken NW (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivivalli ja sen lounaispäädyssä kehämäinen rakenne. Kohde sijaitsee luonnostaan kivikkoisen mäen luoteiskärjessä.

Rapakkojenkallio 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventointi 2014:
Röykkiö sijaitsee pohjoiseen viettävän melko loivan rinteen alaosassa, metsän ja Seuraintalon asfaltoidun pihamaan rajalla. Metsä on havupuuvaltaista sekametsää. Röykkiö on matala (korkeus n. 30–40 cm) ja täysin turpeen peittämä. Kooltaan se on noin 3 x 3 m ja muodoltaan pyöreähkö. Röykkiö jatkuu mahdollisesti itään pitkänomaisena, mutta mahdollisen itäosan päällä oli ilmeisesti läjitettyä maata. Kiveyksen keskeltä kulkee N - S -suuntainen polku. Röykkiö on mahdollisesti raivausröykkiö.

Rapakkojenkallio 4 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventointi 2014 (Rapakkojenkallio, röykkiö C):
Röykkiö sijaitsee Ylipään kuntoradan varrella. sen kaakkoispuolella, yhdellä Rapakkojenkallion korkeimmista kohdista. Paikalla kasvaa mäntyvaltaista sekametsää. Röykkiön leveys tien reunan kohdalla oli 6,5 m. Röykkiö rajautuu kallioon. Sen keskusalueen pituus on n 4 m ja suuriin kiviin ulottuvan alueen pituus on 8 m. Koska kiveys oli osittain turpeen peittämä, sen rajoja ei saatu määriteltyä aivan tarkasti. Röykkiöön, lähelle kuntorataa, kaivettiin 50 x 50 cm koekuoppa. Koekuopassa havaittiin tiivis kiveys, joka koostui halkaisijaltaan noin 10-20 cm olevista kivistä. Kivien välissä oli harmaata hiekkaa. Koekuopan perusteella kiveyksen syvyys on vähintään 30 cm. Kiveys saattaa olla hautaröykkiö, mutta on myös mahdollista, että kyse on Ylipään kuntorataan tai läheiseen sähköpylvääseen liittyvästä raivauskivikosta.

Rapakkojenkallio 5 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inventointi 2014 (Rapakkojenkallio, röykkiö D):
Mahdollinen röykkiö sijaitsee Ylipään kuntoradan eteläpuolella, n. 10 metrin päässä radasta. Röykkiö sijaitsee mäessä yhdellä Rapakkojenkallion huipuista, jonka länsipuolella kulkee viljelykäytössä oleva sola. Havaittu kiveys rajautui 7 x 6 m alueelle. Röykkiöön kaivettiin 90 x 60 cm koekuoppa. Kuopassa olevat kivet olivat melko tiiviisti ja ne olivat n 5-40 cm kokoisia. Kivien väleissä oli kuopan yläosassa turvetta ja alempana hiekkaa.

Sälgrund itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sälgrundin itärannalla vastapäätä Kaskisten kalasatamaa. Yleissyvyys alueella on 7 - 9,5 metriä.
Todennäköisesti puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys karkeasti arvioiden kolme metriä. Hylky vaikuttaa olevan osittain pohja-aineksen sisään painunut. Hylky havaittiin 2021 tehdyssä monikeilainluotauksessa (Civil Tech). Pistepilvessä erottuu yksi selkeästi hylystä ylös nouseva rakenne, joka ei kuitenkaan luotauskuvassa ole tunnistettavissa (masto, keula- tai peräranka?).

Mössåsen (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Painanne sijaitsee loivasti pohjoiskoilliseen laskevalla rinteellä Mössåsenin laajan mäen pohjoisosassa. Maaperä alueella on vaihtelevasti kivistä hiekkamaata. Painanteen kohdalla hiekka on lähes kivetöntä. Painanne on matala, syvyydeltään alle puoli metriä. Paikalle kaivettiin neljä koekuoppaa, kaksi painanteen pohjalle, yksi sen valliin ja yksi sen ulkopuolelle. Toisen pohjalle kaivetun kuopan huuhtotumiskerroksesta läheltä mineraalimaan pintaa löytyi yksi iskosmainen kvartsi. Kuopissa ei havaittu kulttuurikerrosta. Rakenteen laadusta ei saatu varmuutta, mutta kyseessä voi olla kivikautinen asumuspainanne.

Myllykallio (Taide)
Historiallinen; Koulukadusta pohjoiseen Läntisen ja Itäisen Pitkäkadun välissä on kalliomäki. Mäen laella on näköalapaikka ja tuulimylly, josta noin 15-20 metriä pohjoisluoteeseen on sydänkuvio ja numeroita (18 / 9) sekä kirjaimia (E G? P). Hakkaukset ovat luonnostaan uurteisessa avokalliopinnassa. Merkkejä voi olla enemmänkin.

Finnsjön (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kruunupyyn - Pedersören/Ähtävä ja Terjärven rajojen läheisyydessä, pienen Finnsjön järven eteläpuolella olevan luode-kaakkosuuntaisen harjanteen eteläpäässä kivirakenteita. Harjun molemmilla sivuilla on vallimuodostelmia, joiden väliin jää kaksi tasatulta vaikuttavaa aluetta, joiden pituus on noin 30 m ja leveys 6-7 m. Muodostelmat ovat sammaloituneita.
Tarkastuksessa ei selvinnyt ovatko kysymyksessä muinaisjäännökset, ts. ihmisen tekemät rakennelmat vai luonnon muovaamat muodostumat.

Yttergrund (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kristiinankaupungin vesialueen etaläosassa Siipyyssä, Sideby Uddin eteläpuolella ja Skattgrund -saaren länsipuolella.
Matalassa vedessä oleva puurunkoinen hylky, jonka kaarien päät ulottuvat lähelle pintaa. Hylyn pituus on noin 25 metriä. Paikallistiedon mukaan hylky on 11.11.1881 uponnut ruotsalainen priki Vest.

Backholm (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maanomistajan mukaan kivikkoisella kohoumalla on vaikeahkosti havaittava puuton röykkiö. Ei tarkastettu maastossa. Ei ole tiedossa miksi kohde on lisätty peruskartalle, mutta ei muinaisjäännösrekisteriin. 1966 inventoitu kohde? Maanmittarin/maanomistajan oma tulkinta? Merkintä 1983 peruskartassa, mutta ei 1970.

Yryselä Rekiniemenmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nurmen Tyyrassa sijaitsevasta asuinalueesta Sippolaan päin sijaitsee rakennuksen kivijalka, joka on länteen päin viettävässä rinteessä. Kivijalkaa on vain länsiseinän (pituus n. 5 m, korkeus n. 0,5 m) sekä 2-3 metrin verran etelä- ja pohjoisseinän alla. Osa etelä- ja pohjoisseinää sekä itäseinä ovat olleet kallion päällä. Perustuksia on muisteltu riihirakennuksen perustaksi. Ne ovat melko lähellä varhain raivattua peltoa.
Huom. 2024: Lisätietoa kohteesta K. Mieltyn omakustannekirjassa Kovien kokemusten kansaa - elämää Kyrönmaalla isonvihan aikaan (2013).

Seljänkangas Kankaanmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Seljänkankaan takamaastossa Kankaanmäen ja Tonolannevan välillä kolmessa paikassa on neliskulmaisia kivikehiä (tuvanpohjia ?), joiden koko on 6 m x 6 m. Yhden tuvista peräseinän vasemmassa nurkkauksessa on kiuas, jonka kivissä on syvemmällä nokijälkiä, jotka näkyvät pesäaukon kautta. Oviaukon edessä sisäpuolella on myös kivi. Lähellä on runsaasti "karttaan merkitsemättömiä muinaishautaraunioita". Kertojan mukaan Isonkyrön vanhoissa kartoissa ei ole mitään merkkejä näillä seuduilla sijainneesta erämaa-asutuksesta. Myös eräässä Tervanevan saaressa kerrotaan olevan tällainen "tuvanpohja".

Gammeldalabacken 3 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Inv. 2023: Gammeldalabacken -nimisen kallioalueen luoteisosassa, avokallion länsipuolella alarinteessä sijaitsee kaksi erillistä kivilatomusta. Toinen näistä on rakennettu maakiven päälle lieriömaiseen muotoon terävistä laakakivistä. Latomuksella on korkeutta noin 0,6 metriä ja leveyttä noin 0,8 metriä. Kivet ovat kooltaan noin 0,3 x 0,4 metriä. Tästä noin 4 metriä länteen on laitettu pystyyn kolme melko suurta laakamaista kiveä. Niiden koko on noin 0,6 x 0,3 metriä. Kivet ovat rivissä noin 5 metrin pituisella alueella. Latomuksien tarkempi funktio ei selvinnyt inventoinnin yhteydessä. Ne ovat kuitenkin selvästi ihmisen tekemiä. Lieriönmuotoinen latomus voisi viitata esimerkiksi rajamerkkiin, mutta kohdalla ei vanhoilla tai nykyisellä kartalla ole rajoja. Osa kivistä on melko teräviä ja pääsääntöisesti hyvin laakamaisia muodoltaan.
Huomioitavaa: Ladottu merkki tuskin kovin vanha ja inventoinnin kuvista päätellen paikka voisi olla lähinnä rakennuskivien kotitarvelouhos ja suojelustatukseltaan ehkä muu kulttuuriperintökohde. Lohkomisesta ja käytetystä tekniikasta kertovia jälkiä tulisi vielä etsiä.

Sandgrävarna 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2013. Sandgävarna nimisen avokallion länsiosassa sijaitseva röykkiö on koottu luoteislaidalle. Muodoltaan se on pitkänomainen latomus, jonka kaakkoispäässä on suorakaiteen muo-toinen kolo. Kolo muistuttaa hieman paasiarkkuhautaa, tosin sen koko on ainoastaan ehkä 0,7 x 0,4 m. Röykkiön pituus noin 7 m, leveys 2 m ja korkeus 0,5 m. Kohteen ympäristössä avokalliolla kasvaa lähinnä harvaa männikköä. Kohteen länsipuolella on ojitettua suota, jonka ojaleikkaus paljasti hiekkamaaksi.
Huomioitavaa: Inventoinnin kuvien perusteella aukon eteläseinämän muodostaa yksi pystyyn käännetty kivilaaka ja muilta osin on käytetty suurempia kiviä asettelemalla tasaisemmat sivut rajaamaan aukkoa. Olisiko nuotiopaikka, joka tehty luonnolliseen, mutta kajotttuun kivikkoon? Lännessä Sommarvägsbackenilla metsästysmaja ja tällä Hirvinevan alueella vielä lännempänä Suckholmshällan-nimisellä kalliolla pari mahdollista ampumasuojaa.

Vörsmosslyckan 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivisen mäen itäreunalla on kallionleikkauksen vieressä noin 4x4 metriä kokoinen laakea kivi, jonka päällä on pienempää nosteltavan kokoista kiveä. Paikalla on ajateltu olevan hautaus ja sen vuoksi se oli kyltitetty ainakin vielä vuonna 2004. Myös laaken kiven sivuilla on pienempää kiveä. Kivikkoa oli hieman pengottu. Kiveä on ehkä ladottu laakean kiven päälle, ellei koko muodostuma sitten ole luontainen rantavoimien ahtama kivikko, josta osa on noussut laakean kiven päälle.

Pernulan tervahauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Palonkylän 1740-luvun tiluskarttaan on merkitty Pernulan kyläryhmästä koilliseen olevalle kiviselle mäelle tervahauta (tjärdahl). Kohde on paikannettu vanhalta kartalta ja 2 m korkeusmallissa erottuvan mahdollisen tervahaudan mukaan.
Maastotarkastus tehtävä.

Hefsorberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Inv. 2024: Hefsorberget-nimisen kalliokohouman laella, silokallion pohjoisreunalla sijaitsee kaksi pientä kivilatomusta. Puusto kalliolla on harvaa mäntymetsää. Aluskasvillisuus on niukkaa, lähinnä jäkälää sekä hieman sammalta ja puolukanvarpua. Pääkohde on soikeahko halkaisijaltaan noin 2 metrinen ja korkeutta sillä on noin 50 senttimetriä. Latomus sijaitsee lähellä siirtolohkaretta. Alakohde on matala suorakaiteen muotoinen 2x4 metrin kokoinen ja noin 20 senttimetriä kallion pinnan yläpuolelle kohoava ladelma. Latomus on ladottu kalliopainanteen päälle. Maisemallisesti latomusten sijainti sopii tulkintaan rautakaudelle ajoittuvista hautarakenteista. Hefsorbergetin laelta avautuu näkymä Lotlaxbäckenin rantojen muodostamalle peltolaakiolle, joka on rautakaudella muodostanut merenlahden.

Mattfolk (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Yleisöilmoitus 10.6.2025. Havaittu 1.6.2025. Paikka on nosteltavan kokoisesta kivestä koostuvaa sammaloitunutta kivikkoa. Ilmoituksen mukaan yksi kohteista muistuttaa hautaröykkiötä jonka keskustaa on pengottu. Rakennne on melko pyöreämuotoinen, läpimitta 5x3 metriä ja korkeus 0,5 metriä. Muutaman metrin päässä on tulkittu olevan lisäksi kaksi pitkänmallista mahdollista röykkiötä. Ilmoituksen liitekuvien perusteella kohteet voisivat olla kivikkoon kaivettuja säilytyskuoppia. Jäänteen reunalle on voinut muodostua kaivettaessa kivivalli. Kivikkoa on saatettu käyttää hyödyksi myös lähihistoriaan ajoittuvan toiminnan yhteydessä. Kohteesta 180 metriä eteläkaakkoon kohti Nissholmin metsätietä on tarkastamaton tervahauta (1000064480). Kivikossa on mahdollisesti ajouria (ilmoituksen kuva 3), ellei kyseessä ole muu lähiaikoina tehty kajoaminen.

Kackurberget (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ainakin kaksi noin metrin läpimittaista ja puoli metriä syvää kuoppaa kallion läheisessä luonnonkivikossa. Kansalaisen ilmoitus, ei tarkastettu maastossa.
Huomioitavaa: Löytäjän mukaan paikka sijaitsee hieman ilmoitettua etelämpänä.

Storgrund (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisen ilmoituksen perusteella Raippaluodon sillan pohjoispuolella sijaitsevan Storgrund-nimisen saaren pohjoiskärjessä, missä sijaitsee saaren korkein kohta, on pieni suorakulmainen kivirakennelma (2-3 m, tomtning?), kivikasaa ja kivivallia (veneenvetopaikan reunavallia?), kts. ilmoituksen kuvat. Jäänteet liittyvät mahdollisesti kalastukseen tai maastokartalle ja edeltäville peruskartoille merkittyyn kolmiopisteeseen. Kärjen kaakkoisreuna on mahdollisesti ollut suojaisampi, mutta suhteellisen jyrkkärantainen satama. Vuoden 1846 pitäjänkartalla saaren nimi on Skutskär, mutta kartalla ei ole jäännösten tarkoitusta selittäviä merkintöjä.

Kyijy (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kansalaisen ilmoitus. Kohde on sammaleen peittämä puuton kivikko Kyijy-nimisen viljelyksen itäpuolella nuoressa mäntymetsässä.
Havainnon länsipuolella on ollut ainakin 1940-luvulla ja vielä 1960-luvulla nykyiselle maastokartalle merkittyä laajempi viljelys. Pitäjänkartan perusteella alue oli 1800-luvun puolivälissä kosteikkoa. Jos kivikko on ihmisen aikaansaannos, liittyy se todennäköisesti suhteellisen nuoreen maankäyttöön ja sen luokitus olisi silloin muu arkeologinen kohde.

Helsing (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vexalan kylän Kalasatamantien ja Isohaantien risteyksestä n. 160 m koilliseen, lasketun Svartnäsvikenin lounaispuolelle on merkitty Helsingin kaksi taloa vuosien 1752 ja 1780 isojakokartoille. Alue on nykyisin metsäistä ja rakentamatonta. Paikalle on merkitty yksi rakennus ja peltoa vielä vuosien 1952 ja 1960 peruskartoille. Kalasatamantie kulki aiemmin Helsingin kylänpaikan koillispuolitse nykyisen Isohaantien länsipuolelle ja jatkui sieltä lounaaseen Svartnäsin taloryhmän länsipuolelle. Nykyisen Helsingin tilan paikalle ei ole merkitty asutusta vuoden 1752 isojakokartalle, vuoden 1780 isojakokartalle paikalle on merkitty kaksi asutusta. Helsingin nykyistä tilaa tai autioitunutta kantatalon paikkaa ei inventoitu, koska ne sijaitsivat etäällä johtoreitistä. Autioitunut kantatalon paikka on mahdollinen muinaisjäännös.

Västermossen/Bonde (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Västermossenin viljelysaukean länsipuolella, Edsbackenin (Närpiö 13) röykkiöryhmästä noin 700 m pohjoiseen. Johannes Åbonden ilmoituksen mukaan paikalla on kaksi yksittäistä suurehkoa röykkiötä, joiden koko on 10x8 metriä ja korkeus 0,6 metriä.
Paikkaa ei ole ilmeisesti tarkastettu vuoden 1972 inventoinnissa. Sijaintitieto on epävarma.

Stormossen (1000095072) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maanomistaja soitti ja ilmoitti havainneensa tilan 946-426-4-42 Stormoss lounaiskulmassa puolenkymmentä kivistä kuoppaa joita epäili muinaisiksi. Metsäammattilaiset olivat myös olleet sitä mieltä, että kyseessä voi olla arkeologinen kohde. Paikka olisi luontaisesti kivisen mäen korkein kohta. Kyseessä ovat todennäköisesti kivikkoon kaivetut säilytyskuopat kuten tästä pohjoiseen olevassa kohteessa Storberget. Ei tarkastettu maastossa.

Omars (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kansalaisen ilmoitus 16.12.2025. Tilan Omars avohakkuulla havaittu moreenimaassa palojälkisiä noin metrin läpimittaisia läikkiä alueella, jossa kuusien juuret ovat vahingoittuneet. Vastaavia havaintoja ei ole idästä lähempänä peltoa. Paikalla on sijainnut kausiluonteista asutusta. Havaintoina mahdollinen kaivo ja torpan ulkomultapenkki. Ei tarkastettu maastossa. Kts. lisätiedot-välilehti.

Degelträsket (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ilmoitus 2015: Ett gammalt skyttevärn vid Degelträsket. Fyndet upptäcktes efter Zackarias Schalin 1873 lämnade uppgifter. Katso lisätietolehti.

Klockarbacken (1000096497) (Hautapaikat)
Historiallinen; Vaasan kaupungin pohjakarttaan on merkitty 11.5.2026 Kolerahautausmaa-Koleragravgård. Kaupungin metsävastaavan 21.4.2026 yhteydenoton perusteella paikalla on vanhaa umpeenkasvanutta niittyä, jolla on tarkemmin määrittelemättömiä kiviröykkiöitä, joissa on numeroitu lohkottu kivipyykki. Ei tarkastettu maastossa.

Hästbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; ILM40299: En rund formation av stenar på kullens högsta punkt. Ganska normalstorlek som de flesta mindre häromkring. Ena kanten nyligen sönderkörd av skogsmaskin. Viety rekisteriin ilmoituksen tiedoin, ei tarkastettu maastossa. Kohteesta noin 70 m luoteeseen sijaitsee tarkastamaton mahdollinen tervahautahavainto, Tjockforsarna (1000064181).

Milstolpliden C (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; ILM40283: Ilmoituksen perusteella kohde koostuu pienistä melko lähekkäin sijaitsevista kiviröykkiöistä (läpimitta 2-3 m ja korkeus 50-80 cm), jotka sijaitsevat loivassa hiekkapohjaisessa rinteessä. Kaksi röykkiötä sijaitsee suuremman kiven yhteydessä ja kahta on pengottu keskeltä. Röykkiöt saattavat liittyä myös johonkin myöhempään maankäyttöön. Paikalla ei ole aukeaa ainakaan II MS jälkeisissä ilmakuvissa. Ei tarkastettu maastossa.

Esse-Lappstråkabacken (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 300 metriä Ähtävänjoesta itään, Lappstråkabackenin länsireunalla. Paikalta on löytynyt kaksi tasatalttaa, jotka on luetteloitu kokoelmiin vuonna 1926. Löydöt ovat ilmeisesti tulleet pellon reunasta aivan metsänrajasta. Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa, mutta pellot olivat ruoholla ja pintapoimintaa ei voitu tehdä. Löytöpaikka on kivikautisella rannan korkeudella Ähtävänjoen laaksossa. Mahdollisen asuinpaikan olemassaolo ja laajuus olisi selvitettävä koekaivauksella.

Aittasenloukko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on Isonkyrön Lehmäjoella, Peräkylän Aittasenloukolla, tilan 6:14 maalla. Kalevi J. Mieltyn vuonna 1993 lähettämä tieto ja kuva kiviesineestä - reikäkirves/suiponsoikea reikäkivi (?), jonka maanviljelijä Eero Koski oli löytänyt kerätessään irtokiviä pellosta.
Lehmäjoen Viitaluoman asuinpaikka on noin 1,5 km paikalta itään. Esine on Isossakyrössä, ilmeisesti löytäjällä.

Laurola (152500007) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kanuunankuula on löydetty pellosta.

Napue (Löytöpaikat)
Historiallinen; J. Tuominen on löytänyt lyijykuulan, joka on lähetetty Muinaistieteelliselle toimikunnalle vuonna 1924.

Lehmäjoki Kleemolan Päättömänsara (Löytöpaikat)
Historiallinen; Noin 1880-luvulla on löydetty Kleemolan Päättömänsaralta n. 135 cm paksun nevan alta, saven päällä olevalta niskapuulta 214 seivästä yhdestä läjästä.

Kuivila Soini (Löytöpaikat)
Historiallinen; Heikki Soinin pellosta on löytynyt sapelin säilä, jonka yläpää oli katkennut. Hamarassa oli leima: nuoli ylöspäin, J-kirjain ylösalaisin, ja teksti RAVT. Sapeli on lähetetty Muinaistieteelliselle toimikunnalle vuonna 1898.
Kuivilan alueella on mahdollisesti ollut venäläisiä sotajoukkoja isonvihan
aikana. Sapelilöytö voi liittyä v. 1714 Napuen taistelun tapahtumiin.

Ventälä Tervaneva (Löytöpaikat)
Historiallinen; Tervaneva on aikanaan ollut Tervajärvi, johon suuremmatkin laivat ovat päässeet purjehtimaan Kyrönjokea pitkin. Noin vuonna 1931 on Tervanevalta löydetty maasepän takomat n. 2 m pitkät ankkurikettingit. Rautaketjua oli 17-liitteinen pala ja ne olivat "erinomaisen hyvää tekoa". Tohtori-insinööri Helle on todennut ketjujen olevan mahdollisesti 1800-luvun alkupuolen purjelaivasta. Kettingit ovat olleet kahden kantokerroksen alla nevassa 1,5 m syvyydessä. Lähistöllä on Ankkurilahti-niminen paikka, jonka nimi oli jo 1930-luvulla unohtumassa (ks. Isokyrö Ventälä Tervaneva Ankkurilahti 152 50 0037).

Lehmäjoki Venesaari (Löytöpaikat)
Historiallinen; Lehmäjärven (nykyään kuivunut) läntisellä puolella on Venesaari, josta n. 1800-luvun alussa löydettiin veneen rauskoja 35 cm syvyydestä pellonojia kaivettaessa.

Loukko Vaismaan pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt rusehtavaa kiveä oleva hioinkivi, jonka sivut ovat enimmäkseen suorakaiteen muotoiset ja poikkileikkaus on melkein suorakaide. Yhdellä hiotulla sivulla on samanlainen hiottu ura keskellä kuin nuoremman rautakauden tuluskivissä. Kolme sivua ovat hiottuja, pää ei.

Kuivila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytö on hioinkivi, joka on hiottu kuopalle kolmelta puolelta.

Pernula Ollila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Jouko Ollilan talon Lehmäjoen pellosta on löytynyt rautainen tykinkuula.

Orismala Varsanpää (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kyrönjoen eteläpuolella Orismalassa. Varsanpään maalta on löytynyt kaksi spiraalikierteistä pronssisormusta vuonna 1886. Nykyiselle
peruskartalle on merkitty Varsanpäälasku -niminen oja Levänluhdan suokalmiston itäpuolelle.

Kuivila Jaurinneva (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löydetty 5 kyynärän syvyydestä 3 lahonnutta puunpalasta, joiden arveltiin olevan kelkan osia. Osat lähetettiin Muinaistieteelliselle toimikunnalle v. 1890.
Jaurinneva on nykyisin kokonaisuudessaan ojitettu.

Tulisalo Hannuksela (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hannukselan talosta 15 m, puutarhan vierestä, 20 cm syvältä ruskeasta hiekkamullasta on löytynyt v. 1947 viikatteen liippa, joka on nelisivuinen, kannastaan suippeneva ja vinoteräinen.

Jeppo-Holmen (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikka sijaitsee Lapuanjokivarressa, Jepuan kirkon kaakkoispuolella joessa olevalla useita kilometrejä pitkällä saarella nimeltään Holmen. Löytöpaikka sijaitsee saaren pohjoisosassa, Keppon kartanosta noin 1 km pohjoiseen, saaren länsirannalla, Lavastforsenin yläpuolella olevan pienen saaren kohdalla. Korkealla jokitörmällä, hienossa hiekka-/hiesupellossa kasvoi vuonna 1997 perunaa tilan 8:35 alueella. Perunannostossa syyskuun lopulla löytyi nostokoneesta vääntynyt rautainen keihäänkärki, jonka paikalle sattunut Nils Jungar arveli olevan rautakautisen. Hän tarkasteli oletettua löytöaluetta jokirannalla metallinilmaisimella ja löysi joitain rautakatkelmia, jotka kuitenkin vaikuttavat verrattain myöhäisiltä.
Paikalle tehdyssä tarkastuksessa 22.10. ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Mikäli sellainen on paikalla ollut, on viljely sen hävittänyt. Sen sijaan löytö voitanee selittää suuren jokireitin varteen matkalla hukatuksi tai jätetyksi.

Jepua Jungar (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssinen putkikirves KM 20650, löytynyt viljelysmaalta perunannostossa, Lapuanjokivarresta, Jungarin kylässä tilan 9:62 maalta. Pelto on hienoa hiekkamaata. Löytäjä Lars-Erik Elenius, Jepua. Paikalla ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Hästbacka-Drycksbäck (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kruunupyyn Hästbackassa, Loulus Storträsketistä noin 2 km länsiluoteeseen. Drycksbäck on laaja mäkialue, jonka pohjois-koillispäässä olevan asutuksen keskeltä perunamaasta löytyi vuonna 1993 ruokamullasta pieni pronssinen kehäsolki (KM 27803). Tyyppiä esiintyy rautakauden lopulla ja keskiajalla.
Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei paikalla tarkastuksessa todettu. Mäellä lienee ollut asutusta viimeiset 100-200 vuotta.

Terjärv-Storedsforsen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Terjärven luoteisosassa, osaksi vanhan Kruunupyyn pitäjän Hopsalan puolella. Vuonna 1920 löytyi Teerijokea perattaessa Storedsforsenin torpan maalta samannimisestä koskesta esineitä. Kosken pohjassa oli ollut kivikko- ja savisoran alla tulisija, jossa oli kekäleitä ja kuusenkäpyjä. Löydöt (poikkitaltta, liuskesaha, lattea poikkitaltta; KM 10371:2-4) ovat tästä. Lisäksi rantatörmässä oli 50 cm:n syvyydessä valtavan tulisijan paikka, josta löytö no :1 (reiällinen kivikiekko) oli peräisin.
Inventoinnissa 1990 ei Storedsforsin aution torpan lähistöltä ollut havaintomahdollisuuksia.

Lappfjärd-Tuimalankoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Isojoen-Lapväärtinjoen länsipuolella, Tuimalankosken kohdalla, Rävåsenin metsäautotien päästä itään vievän traktorinuran pinnasta ja metsämaalta, matalan hienohiekkaisen kumpareen kohdalta muutamia yksittäisiä kvartsi-iskoksia.
Kysymys voi olla erillisestä löytö- tai asuinpaikasta, tai paikka kuuluu n 400 m luoteessa olevaan Rävåsenin laajaan kivikautiseen asuinpaikkaan, asuinpaikkavyöhykkeeseen, joka jatkuu lähes yhtenäisenä jokivartta etelään Vanhakylään saakka.

Purmo- Långgrävsbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Purmon Vilobackan taajamassa, Dynäsbackan taloryhmän itäpuolella, Purmonjoen/Purmo södra ån itäpuolella, tien ja joen välillä viljelysmaalla, turkistarhan kohdalla. Löytö (pala keramiikkaa) on pellosta, paikalta, josta löytäjä Hans Myhrman on aikaisemmin havainnut kvartsia kynnöspellon pinnalla. Umpeenkasvaneissa tien ojissa kerrotaan olleen keramiikkaa.
Ilmeinen nuorakeramiikan pala, viivakoristeinen!

Purmo-Sexsjö/Sjöskog (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Purmon Sääksjärvellä (Sexsjö), maantien länsipuolella, Sjöskogin talon maalta on pellosta löytynyt reikäkivi KM 14856. Paikka on asuinrakennuksista noin 400 metriä kaakkoon, Sääksjärven etelärannasta noin 500 metriä etelään, vanhan kansakoulun länsi-lounaispuolella. Pellot ovat lounaisrinteellä; esine on löytynyt pellon ja harjun rajasta hiekkaisesta multamaasta. Kasvillisuuden vuoksi ei muita asuinpaikkahavaintoja inventoinnissa 1971.

Purmo-Kauhajärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Purmon, Kortesjärven ja Jepuan rajan tuntumassa, Purmon Kauhajärvellä. Kauhabackan -tilan mailta on löytynyt reikäkivi pellolta, noin 600 metriä Kauhajärvestä koilliseen, hiekkaisesta multamaasta. Reikäkivi, jonka on löytänyt Gunnar Höglund, on joutunut myöhemmin hukkaan.
Paikalta ei ole muita havaintoja. Varsin epävarma asuinpaikka, pikemminkin löytöpaikka!

Purmo-Ryttarbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven löytöpaikka sijaitsee Purmon Vilobackan kylässä, Ryttarbackan eteläosassa. Paikalla ei inventoinnissa 1971 voitu tehdä havaintoja mahdollisesta asuinpaikasta.
Purmonjoikivarressa, löytöpaikan läheisyydessä on useita kiviesinelöytöjä ja muutamia asuinpaikkoja, ja paikalla saattaa olla asuinpaikka.

Heikmokullen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Rekipellon kylästä n 200 m etelään. Paikka on matala tuskin ympäristöstä kohoava kumpare, jota pellot ympäröivät. Esineet KM 10672:1-7, 10704:9-14 ovat löytyneet uutta taloa tehtäessä vuonna 1937. Mäki on kivinen, sillä ei ole röykkiöitä (mahdollisesti polttokalmisto?). Tegengren on tutkinut paikkaa 1937. Mäkeä ei ole tutkittu kokonaan, eikä mahdollisen kalmiston tarkkaa sijaintia ja kokonaislaajuutta tunneta. Löytöjen perusteella kohde ajoituu kansainvaellusajan loppupuolelle.

Korpbacken (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 1910 löytyi soranotossa rautainen miekka (KM 7510) Andialan Korpbackenilta, noin 1 km Vöyrinjoesta länteen ja Mossalbackenilta 150 metriä etelään. Korpbacken on loivarinteinen mäki, jolla on talo. Asuinrakennuksesta 100 m länteen, pihalle vievän tien pohjoispuolella on vanha hiekkakuoppa, josta löytö lienee peräisin.
.

Lövbacken (944040004) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakautinen irtolöytö KM 10482, keihäänkärki tai ango, joka ilmeisesti kuuluu vuonna 1984 löydettyyn ja 1984 ja 1985 tutkittuun, tienteon pahasti tuhoamaan kenttäkalmistoon, katso kohde 944010077 Lövbacken. Kärjen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, mutta kalmiston pohjoisreuna on todennäköinen. Vuonna 2017 toinen keihäänkärki löytynyt metallinetsinnässä (ks. alakohde).

Esse-Abborrvattensbacken (990040002) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Mäen pohjoisosasta kiven päältä on löytynyt poikkiteräinen, rautainen nuolenkärki, KM 22569.

Terjärv-Bexar (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kruunupyynjoen koillisrannalla, Kolamin sillan pohjoispuolella. Laakakivi (KM 10371:5) on löytynyt Bexarforsin pohjasta vuonna 1920 kosken ollessa kuivana. Paikkaa ei tarkastettu vuoden 1990 inventoinnissa.

Terjärv-Långbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee kirkolta Djupsjöbackaan vievän paikallistien lounaispuolella noin 200 m ja Djupsjönistä Kortjärvsjöniin laskevan joenuoman länsipuolella noin 350 m. Tasataltta (KM 3173:2) on löytynyt Långbackan torpan pellolta 1800-luvun lopulla. Löytöpaikkaa ei tarkastettu inventoinnissa 1990.

Terjärv-Storbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Porasenjoesta noin 700 m koilliseen. Storbackan talon pellosta on 1800-luvun loppupuolella löytynyt kivikirveen katkelma (KM 2045:9) ja kiviesine (KM 3711:1). Molemmista esineistä puuttuvat tarkemmat löytötiedot. Mahdollista löytöpaikkaa ei tarkastettu inventoinnissa 1990.

Stenbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskoksen löytöpaikka sijaitsee Korsbäckin kylässä, Dahlbackan talon eteläpuolisessa pellossa, noin 60 metriä talosta lounaaseen, Korsbäckintien länsipuolella. Maasto on peltoa Lillån laakson, Merijärven eli Storsjön itäreunalla. Rinne laskee länsiluoteeseen. Tällä kohtaa voimajohtolinja laskeutuu rinteen poikki alas jokilaaksoon. Maaperä on hiekkaista peltomultaa.
Vuonna 2008 voimajohtolinjan reittiä tarkastettaessa pintapoimittiin Merijärven itälaidan peltorinnettä Dahlbackan ja Furubackan talojen länsipuolella. Korsbäckintien länsipuolella on peltotasanne, jonka korkeus on noin 45 m mpy ja rinne laskee törmänä jokilaaksoon. Tarkastuksen aikaan pellot kasvoivat perunaa, joten olosuhteet eivät olleet kovin hyvät. Pienen pellon pohjoislaidasta tien ja sähkölinjan välistä löytyi yksi kvartsi-iskos, mutta ei mitään muuta esihistoriaan viittaavaa. Pellon pinnalla näkyi jonkin verran pikkukiviä, myös luontaista kvartsia. Maaston perusteella paikalla voisi olla asuinpaikkakin tai iskos on irtolöytö, peräisin läheisiltä asuinpaikoilta.

Gåsgrund (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Gåsgrundin eteläkärjestä etelään, noin 11 metrin syvyydessä.
Paikalta löytyi ankkuri, jonka oletetaan olevan peräisin 1700-luvulta. Ankkuri löytyi 1971, kun se takertui kalastusvälineisiin. Ankkuri on sijoitettu Kristiinankaupunkiin.

Storskatkobban Isak (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Storskatan -niemen ja Storskatkobban -saarten lounaispuolella. Paikkatieto on epätarkka.
Alueella on irtolöytöjä liittyen mahdollisesti venäläisten tekemään sotaretkeen 1714. Bothnia Navalis rf ja Scuba 77 -seurat tekivät yhteistyössä Pietarsaaren museon kanssa alueella merenpohjan kartoitusta 1997. Kartoituksessa löytyi rautapata. Esine on sijoitettu Pietarsaaren museoon.

Norrnäs (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Närpiön Norrnäs.
Pellosta löydetty kanuunankuula. Löytöpaikka on noin 2 metriä merenpinnan yläpuolella. Kuula on oletettu Krimin sodan aikaiseksi.

Malskärsörenin koillispuoli (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Malskärsörenin koillispuolella. Sijaintipaikkatieto on hyvin epätarkka.
Purjealuksen takilan osia ja kansilastia.

Onkilahden ankkuri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Vaasan Palosaaren itäpuolella olevan Metvikenin länsireunassa.
Noin 270 cm:n pituinen ankkuri, jonka ankkuripiikkien väli on 170 cm. Tukista on jäljellä 2/3, tukin pituus on ehjänä ollut noin 250 cm.
Vaasan merimuseon tiedon mukaan ankkurin löytöaluetta Metvikeniä käytettiin ennen vuotta 1859 Palosaaren sataman redinä eli odottelupaikkana, johon satamaan tulevat laivat ankkuroituivat odottamaan laituriin pääsyä. Ankkuri saattaa liittyä 1850-luvun tapahtumaan, jolloin englantilaisen laivan kapteeni teki protestin ankkurin menettämisestä pohjan liiallisen pehmeyden vuoksi. Ankkuri löytyi Metvikenin lahden ruoppauksessa 1991. Ruoppauspaikalla veden syvyys oli vain noin yksi metri, mutta ankkurin arvellaan olleen mudassa noin 6 -8 metrin syvyydessä. Ankkurin kettinki tarttui ruoppaustyövälineisiin ja katkesi, eikä sitä enää löydetty. Ankkuri on sijoitettu Vaasan Palosaarella sijaitsevaan Vaasan merimuseoon.

Bjenträsket (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on Luodon Västerön -saaren länsiosassa vähän yli neljä kilometriä Luodon 1700-luvun kirkosta länteen suolla Bjenträsketin alueella.
Suosta löytynyt vanha puuvene. Vene on otettu Pietarsaaren museon kokoelmiin ja konservoitu. Veneen arvioidaan olevan peräisin 1700-1800-luvulta.
Vene löytyi ojankaivuun yhteydessä 1980-luvulla. Se sijaitsi suossa, joka on aiemmin ollut ilmeisesti sisäjärvi. Löytö vahingoittui ojaa kaivettaessa. Veneessä on käytetty rautanauloja ja puutappeja. Veneen kölipuu on leveä ja profiloitu. Pietarsaaren museo on tehnyt veneen osista piirroksen.

Norra Mossaskärin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Norra ja Södra Mossaskärin välisessä lahdessa, noin 6 m päässä Norra Mossaskärin rannasta metrin syvyydessä (maa nousee alueella 0,9 m sadassa vuodessa).
Rautainen ankkuri, joka on osittain painunut pohjamutaan. Ankkurista on havaittavissa vartta ja sen päässä oleva kiinnityslenkki, josta lähtee noin 50 cm pitkä paksussa ruosteessa oleva metallikettinki. Ankkurissa on rautainen, pahoin ruostunut tukki, joka on myös osittain mudan peitossa. Ankkurin kourat eivät ole näkyvissä.

Sjöbodudden (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Kaskisten keskustan rannassa, Kaskistensalmen pohjoisosassa.
Kaksi isokokoista punasaviruukkua. Löytäjä toi ruukut Museovirastoon kuuluvaan Suomen merimuseoon 1996 löydettyään ne sukelluksella Kaskisista. Löytäjän mukaan ruukut löytyivät vanhan purjelaivaväylän läheltä, toinen vanhalta väylältä noin 4 metrin syvyydestä, toinen lähempää rantaa noin 3 metrin syvyydestä. Löytöhetkellä ruukut olivat pohjamudassa. Ruukut ovat peräisin todennäköisesti 1700-luvulta. Esineiden ympäristössä ei havaittu hylkyä tai hylyn osaa. Esineet ovat Suomen merimuseon esinekokoelmassa numerolla SMM1996:1-2.

Aspskäret pohjoisranta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Uudenkaarlepyyn edustan saaristossa Granskärssundetissa, Aspskäretin pohjoisrannan lahdessa.
Lasi- ja keramiikkaesineiden katkelmia. Paikalliset asukkaat ovat tuoneet vuosien varrella Pietarsaaren museolle esinefragmentteja Aspskäretin pohjoisrannalta Granskärssundetista. Vuonna 1987 Bothnia Navalis ry kartoitti löytöpaikkaa löytäen lasi- ja keramiikkaesineiden palasia, mutta salmesta ei löydetty hylkyä. Pietarsaaren kaupunginmuseo ajoitti esinefragmentit 1700-luvulle. Löydöt on sijoitettu Pietarsaaren kaupunginmuseoon.

Verkvikenin kaari (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Kaskisten kaupungin itäpuoli, Verkviken -lahden länsiranta.
Puualuksen kaaren osa.

Ollikkala/Kapumäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kyrönjoen pohjoisrannalta, Turppalanmäeltä, rantatien pohjoispuolelta löytyi vuonna 1904 mökin rakennustöissä rautakautisia esineitä (kaksi keihäänkärkeä ja rautainen nuolenkärki). 1906 tehdyssä tarkastuksesa on arveltu löytöjen olevan tuhoutuneesta kalmistosta tai haudasta, mutta epäilyä ei voitu todentaa.
Paikka oli vuoden 2010 inventoinnissa autiona ja ilmeisesti jokseenkin samassa tilassa kuin vuoden 1966 inventoinnin aikana. Mökin ympärillä kasvoi tiheästi pensaita ja aluskasvillisuutta, joitakin puitakin.

Lalle (Löytöpaikat)
Historiallinen; Jyrki Mäki-Turja on löytänyt sormuksen KM 40129:1 marraskuussa 2013 metallinetsinnässä peltojen ympäröimästä metsäsaarekkeesta Mustasaaren Anixorin kylän Lallen tilalta. Löytöpaikka sijaitsee 14 km Vaasan kirkosta itään, Kyröjoen länsirannalla, noin 130 metriä koilliseen Lallen talosta. Sormus löytyi metsäsaarekkeen keskellä olevan aukean pohjoispäädystä, puun vierestä 15-20 cm syvyydestä. Maaperä on multainen. Tilan tunnettu historia alkaa 1400-luvulta. Metsäsaarekkeesta löytyi myös huonokuntoinen kuparinen klippinki 1600-luvulta ja kuparinen 2 äyrin kolikko. Viereisiltä pelloilta on löytynyt sotilaspuvun nappeja sekä 20 kopeekan hopeakolikko. Nämä esineet ovat löytäjän hallussa. Lähistöltä ei ole tunnettuja muinaisjäännöskohteita. Tarkastamaton löytöpaikka.

Erving (Löytöpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan sormus, jonka Jari Hill on löytänyt metallinetsinnässä 15.8.2014 Laihian Pukkalan kylän Ervingin tilan joenrantapellosta. Löytöpaikka sijaitsee Laihian kirkosta 6,7 km eteläkaakkoon, Laihianjoen länsirannalla, Länsitien ja Torstilantien risteyksestä 310 metriä pohjoiskoilliseen ja joen rannasta noin 25 metriä länteen. Sormuksen keskikilpi on ruusukkeen muotoinen ja siinä on keskellä yksi ja reunoilla neljä kiinnikettä pienille koristerenkaille. Vain yksi rengas on enää kiinni sormuksessa. Sormusta ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuva). Paikalta löytyi myös 1800-luvun raha, vyön hela, solkia ja lehmänkello. Löytöpaikasta noin puoli kilometriä pohjoiseen tunnetaan useita esihistoriallisia hautaröykkiöitä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Ollila 2 (1000024951) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Isonkyrön Palonkylästä Ollilan tilan pellosta on löytynyt koristeltu pyöreä metallilevy, todennäköisesti historiallisen ajan nappi metallinetsinnässä 1.9.2014. Löytöä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat). Löytöpaikka sijaitsee Isokyrön kirkosta 1,5 km kaakkoon, Kyröjoen itärannalla, Kiviojan pohjoispuolella, Palonkyläntien ja Perttiläntien risteyksestä 470 metriä pohjoiseen. Löytöpaikka on savipeltoa eikä siinä näkynyt mitään muita löytöjä. Ollilan pellosta on löytynyt myös tykinkuula Pernula Ollila 152500043, jonka tarkka löytöpaikka on tuntematon. Lähin kiinteä muinaisjäännös on Pukkilan rautakautinen polttokenttäkalmisto 152010014 noin 460 metriä länteen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Rinta-Niemi (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Isonkyrön Palonkylästä Rinta-Niemen tilan pellosta löytyi metallinetsinnässä 2.9.2014 vinoneliön muotoisia kuparipellin paloja kaksi kappaletta ja yksi epämääräisen muotoinen pala. Löytöjä ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuvat). Löytöpaikka sijaitsee Isokyrön kirkosta 1,7 km kaakkoon, Kyröjoen itärannalla, Kiviojan suun eteläpuolella, lähellä joen rantaa, Palonkyläntien ja Perttiläntien risteyksestä 100 metriä luoteeseen. Paikalla on ollut Niemen talo ennen kylän paloa. Muita löytöjä ei havaittu. Lähin kiinteä muinaisjäännös on Pukkilan rautakautinen polttokenttäkalmisto 152010014 noin 600 metriä länteen. Tarkastamaton löytöpaikka.

Rävaback storstenarna (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Viitaveden koillispuolella, Rävabackenin harjanteen pohjoisosassa, Storbackenin peltoalueen itäpuolella. Paikalta on löytynyt tuokokuussa 2012 neljä kvartsi-iskosta (KM 40516).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Kallmosse (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Finbyn Kallmossenilta Kullmanin peltopalstalta löytyi vuonna 1935 salaojitustöissä hylkeen luuranko ja luinen harppuuna (KM 10087).

Karvonen (1000027576) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Vähäkyrön keskustassa, kirkosta noin 50 metriä koilliseen, Kyrönjokeen laskevassa rinteessä. Maasto on jokitörmää, jonka yläosassa on kalliota. Maaperä on pehmeä ja multainen. Kaksi hopearahan katkelmaa KM 40622:1-2 ovat löytyneet metallinetsinnässä 6.4.2015. Toinen rahoista on dirhemin puolikas ajalta 775-785 jkr. ja toinen on hemidrakman fragmentti vuosilta 769-780 jkr. Löytösyvyys oli noin 25 cm. Paikalta löytyi paljon resenttiä roskaa kuten kaljapullon korkkeja. Löytöpaikasta 670 kaakkoon sijaitsee Kaavontönkän rautakautinen hautapaikka (1000000067) ja 1 km eteläkaakkoon Housulanmäen rautakautinen kätkö (942010004), jolta tunnetaan arabialaisia rahoja.

Pukkimäki (1000027925) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Isonkyrön vanhalta kirkolta 900 metriä länteen, Kyrönjoen etelärannalla, Pohjankyröntien eteläpuolella. Löytöpaikka on talon pihapiiri, jossa maaperä on savea ja multaa. Rautainen avainta muistuttava esine KM 40828:1 löytyi ojankaivuussa noin yhden metrin syvyydestä. Ei havaintoja rakenteista. Ei lähilöytöjä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Jonas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 650 metriä Luodon kirkosta kaakkoon, Fagerrudsvikenin itäpuolella, Söderholmsvägenin itäpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuonna 2015(?) metallinetsinnässä koristeellinen pronssisormus (KM 40900).
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Stadsdel 11 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Uusikaarlepyyn Kirkonkylässä, Juthbackantien ja Jouperinkadun risteyskohdan lounaispuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä raha: klippinki (killinki/18 penninkiä) Kustaa Vaasan aikainen jäljitelmä, 1521-1522 (KM 41104: 1). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 10 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Rinta-Komsi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee 700 metriä Isokyrön vanhalta kirkolta länsi-luoteeseen, Rinta-Komsintien itäpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 5.8.2016 metallinetsinnässä viisiselkeäisen rannerenkaan katkelma (KM 41211:1). Sen löytösyvyys peltomullassa oli 15 cm.

Ollila (1000031076) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Palonkylän pohjoispuolella ja Ollilan tilan eteläpuolella olevalla peltoalueella, Perttiläntien ja Suolaistentien risteyskohdasta noin 180 metriä kaakkoon. Paikalta on löytynyt 11.9.2016 metallinetsinnässä merovingiaikainen tasavartinen solki (KM 41272). Sen löytösyvyys savisekoitteisessa peltomullassa oli noin 17-18 cm.
Löytöpaikalta noin 280 metriä luoteeseen sijaitsee rautakautinen polttokenttäkalmisto Pukkila (152010014), noin 240 metriä koilliseen historiallisen ajan löytöpaikka Ollila 2 (1000024951), jonka löydöt on tehty metallinetsinnässä sekä noin 60 metriä lounaaseen tykinkuulan löytöpaikka Pernula Ollila (152500043), jonka tarkka löytöpaikka on tuntematon.
Kevään 2021 tarkastuksessa paikalla havaittiin muokatun pellon pinnassa hyvin runsaasti tiilenpaloja, muttei mitään rautakautista massatavaraa tai esineistöä. Paikalla on suuria siirtolohkareita, joiden kylkeen on raivattu hevosvoimin siirreltäviä kiviä. Paikalla on voinut olla siirtolohkareen eli hiidenkiven viereen tehty merovingiaikainen röykkiöhauta (vrt. Isonkyrön Kaaminmäki/Hiisimäki ja Rapakkojenkallio).

Pispalanvainio (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta keskiaikainen kuu-ukkoaiheinen koristehela (KM 41916: 1).

Pakkanen (1000036580) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2016 löytynyt osiin särkynyt ikonografinen hopeasormus, jossa on pitkälle tyylittynyt Golgata-aihe. Löytösyvyys 10 - 30 cm.
Saman sormuksen katkelma löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 noin 17 m päästä alkuperäisestä löytöpaikasta (alakohde).

Yrjäälänkoski 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on pellosta noin 30 cm syvyydestä löytynyt balttilaisen koruneulan kanta tai riipus myöhäisrautakaudelta. Muutaman metrin säteeltä löytynyt myös lyyranmuotoinen tulusrauta sekä varhaismodernin pöytäveitsen ylähela ja kukkohana.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Långrävsbacka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Hästskospänne med tappornerade och faceterade ändknoppar. Bygeln är dekorerad och fyrkantig i tvärsnitt. Spännet är av finsk typ och dateras till vikingatid. Spännet hittades när man tog sand till husbehov från en åker som varit i bruk cirka hundra år. Närmaste vikingatida fynd är ett hästskospänne med upprullade ändar som hittats från Nådjärv i Esse.
Hevosenkenkäsolki, jonka molemmissa päissä on neljällä tapilla koristetut särmikkäät nupit. Soljen varras on joskus vääntynyt, joten toinen särmänuppi on kohollaan. Varras on poikkileikkaukseltaan nelikulmainen ja koristeltu. Havainnot tehty konservoimattomasta soljesta, mutta näyttäisi siltä, että vartaassa on häränsilmäleimaa. Neula on kadonnut, mutta sen kiinnityskohdat ovat havaittavissa soljen takapuolella. Soljen ajoitus on viikinkiaika (vastineita esim. Kokemäki KM2001:33 ja Ähtäri KM 14781).
Solki löytyi Ylipurmon Långrävsbackantien ja siitä länteen sijaitsevan metsikön välisen peltokaistaleen keskivaiheilta eli 45 metrin korkeuskäyrän tuntumasta (kiinteistötunnus 599-418-14-76). Löytö tehtiin otettaessa kotitarpeiksi hiekkaa noin sata vuotta viljelykäytössä olleesta pellosta. Löytöpaikan pohjoispuolella kulkee pellon reunaa länteen eli kohti Purmonjokea (Långräven) tilustie, jonka pohjoispuolella on syvä, löytäjän mukaan 1960-luvulta peräisin oleva, kahden kallion väliin sijoittuva noin parinkymmenen aarin kokoinen metsittynyt maa-aineksen otto (kiinteistötunnus 599-407-6-11). Ottotoiminta on rajautunut 45 metrin korkeuskäyrän rajaamalle hiekkasaarekkeelle jatkuen myös sen ulkopuolelle pohjoiseen, jossa otto jatkuu kapeana Långrävsbackantielle asti. Hiekkasaarekkeen jäljellä jäävä pohjoisosa on avomaastoa, jossa on rakennuksia. Hiekkakuopan länsipuoli on ollut viljelykäytössä ja sittemmin metsittynyt. Tästä muistona on kuopan länsireunalla tilustien vierellä torpan tms. pienen rakennuksen pohja. Tilustien eteläpuolella lähinnä peltokaistaletta josta löytö tehtiin, kohoaa jyrkkä ja rikkonainen kallio, joka kasvaa metsää. Mäellä on mahdollisesti ollut röykkiö 1800-luvun lopulla (Sandelin). Löytöaluetta tarkasteltiin 20.9.2019 ennen lehdistötilaisuutta vain silmämääräisesti maapohjaan kajoamatta. Kallion laella on kiviä, mutta hautana pidettävää kiveystä ei havaittu. Kalliomäen ja Purmonjoen välissä on vapaa-ajan asumus, jonka pihamaata on ainakin osin täytetty, jonka havainnon löytäjä myös vahvisti (kiinteistötunnus 599-407-6-29). Jäljellä olevista maanpinnoista päätellen rautakautisen asutuksen ja tilkkuviljelyn kannalta otollista hiekkakohoumaa on kadonnut hiekanotossa (45 metrin korkeuskäyrän rajaama hiekkasaareke). Lähin viikinkiaikainen löytöpaikka on Ähtävältä, jonka löytöihin kuuluu mm. Nådjärven rullapäinen hevosenkenkäsolki.

Kolhoosi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä vuonna 2016 rautaytiminen pronssipunnus, joka voi olla rautakautinen (Ilppari ILM11200).
Tarkastuksessa keväällä 2021 muokatun pellon pinnassa havaittiin joitain tiilenpaloja, muutama pala hyvin ohutta tasolasia, pala sisäpuolelta lyijylasitettua punasavikeramiikkaa, kuonaa ja palanutta savea. Löydöt keskittyivät paikalla olevan kalliokumpareen reunamille, kuona sen länsireunaan. Kyseessä voi olla raudanpelkistyksen yhteydessä syntynyt kuona. Maaperä on hiesua, kalliokumpareen ympärillä ehkä hieman ympäristöä karkeampaa. Pintamullassa ei erottunut hiilensekaisia kohtia. Löytöpaikan vieressä olevalle kalliokumpareelle on läjitetty maa-ainesta ja raivattu kiviä pellosta. Kumparetta piikitettiin maanäytekairalla, mutta kulttuurikerrosta ei havaittu. Pintalöydöistä huolimatta ei selviä havaintoja muinaisjäännöksestä. Paikalle on merkitty rakennus vuoden 1936 Isonkyrön pitäjänkartassa, ainakin osa löydöistä liittyy oletettavasti siihen.

Tistelåkern (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt kaksi kukkohanaa, klippinki (1518 - 22), Juhana III:n rahoja ja kupariseosesineitä.

Storstara (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt uudelle ajalle ajoittuvia miekan kahvan osia.

Mäki-Kujala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt elokuussa 2018 metallinetsinnässä runsaasti historiallisen ajan metalliesineitä, mm. solkia, nappeja ja kolikoita (ILPPARI ILM11199). Kolikoissa on sekä ruotsalaisia uuden ajan rahoja että 1800-luvun venäläisiä mynttejä. Löytöaineisto ja löytöpaikalla pellossa olevat raivaamattomat saarekkeet viittaavat siihen, että paikalla on ollut talo. Talo on merkitty Erik Höjerin 1740-luvulla laatimaan maakirjakarttaan.
Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Linnanpelto 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on vuonna 2017 löytynyt metallinetsinnässä epätavallinen rautakautinen kaarisolki ja rautaesineitä. Löydöt tulivat läheltä korkean mäen seinämää hiekanoton piirissä olleelta alueelta. Löytösyvyys noin 20 cm. Alakohteena traktoripolulta mäen itäpuolelta löytynyt rautakautinen kartiosolki.

Långön (1000041740) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2017 sammaleisesta kivikosta 10 - 15 cm syvyydestä löytynyt katkelmallinen, myöhäisrautakautiselta vaikuttava kirves. Pohjanmaan museon vuonna 2018 tekemässä tarkastuksessa ei havaittu viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Piuhola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Merovingiaikaisen käärmesoljen katkelma on löytynyt paikalta metallinetsinnässä elokuussa 2021 (ILPPARI ILM20024, LÖY314753). Löytöpaikka sijaitsee Kyrönjoen rantapellolla, Rinta-Ulvisen polttokenttäkalmistosta noin kilometrin ylävirtaan. Kiinteistön nimi on Piuhola.
Tarkastamaton löytöpaikka.

Stråkas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinilmaisinetsinnässä 28.4.2019 löydettyä esineistöä, joihin kuuluu mm. nuoremmalle rautakaudelle ajoittuva punnus ja 1518–1522 ajoittuva klippinki.

Harmaala (1000044670) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt Eerik Pommerilaisen aurto ja Kristian II:n tai Kustaa Vaasan klippinki, sekä muita historiallisen ajan rahoja ja esineitä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM11947.

Alainenvainio (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2019 pellosta löytyi Kustaa I:n/ Kristian II:n klippinki ja muita rahoja 1600-1700-luvulta sekä historiallisen ajan esineitä.

Koskas (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt Sarvas-sormuksen katkelma sekä rahoja 1500-1800-luvuilta.

Herrbacken (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on Sulvan kirkon länsipuolisilta pelloilta löytynyt suuri määrä historialliseen asutukseen viittaavia pienesineitä ja rahoja. Vanhin ajoitettu löytö katkelmallinen liivinmaalainen hopearaha 1300-luvun lopulta (Ilppari ILM25185). Lisäksi myöhempiä rahoja, kupariseosastioiden katkelmia, hihnansolkia, pöytäveitsien pääteheloja jne. (ILM18497, ILM18842, ILM19818 jne.)

Rintapoti (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä vuosina 2015-2017 löytynyt historiallisen ajan rahoja ja esineistöä. Rahoista vanhimmat ovat kolme klippinkiä v. 1518-1522 (diar. KM 44572).
Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM11939.

Essi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä vuosina 2016-2018 löytynyt historiallisen ajan rahoja ja esineistöä. Rahoista vanhin on klippinki v. 1518-1522 (diar. KM 44573).
Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM11941.

Hjortronmossen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hjortronmossen -suon alueella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Suolta löytyi 1986 ojituksen jälkeen puunkappale, jossa on koristekuviointia. Pietarsaaren museo teki tarkastuskäynnin paikalle 1996 ja havaitsi puukappaleen pistävän esiin ojan sivusta. Arveltiin, että paikalla on enemmänkin puutavaraa. Arkeologian opiskelija Håkan Wikströmin mukaan samanlaista koristekuviointia olisi löytynyt Itä-Suomesta 1200-luvun veneestä (?). Löytöpaikka on noin 9 metriä merenpinnan yläpuolella. Puuosan päällä oli noin 80 cm turvetta. Varovainen ikäarvio puuosalle oli noin 800 vuotta (1100-luku). Tuohon aikaan paikalla on ollut merenlahti.

Hautala (1000047576) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 Kristian II:n / Kustaa Vaasan klippinki.

Laturi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 koristeellinen kehäsolki. Alakohteina luultavasti rautakautinen punoskoristeisen kupariseosesineen katkelma sekä historiallinen veitsen kahva ja kirjansolki. Syksyllä 2023 uutena löytönä keskiaikainen hihnansolki.
Löytöihin sisältyy myös kupariseoksinen miekan ponsi viikinkiajalta.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 14063, 14067, 14368, 19501, 28182.

Botfjärden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kristiinankaupungin sisäsaaristossa Skaftungissa Botfjärden -lahdella. Syvyys löytöpaikalla on noin 5 metriä. Lähellä on karikko, joka ei näy merikartalla.
Noin kuusi metriä pitkä aluksen kylkilauta, jossa on useita puutapin reikiä. Lauta löytyi kalastamisen yhteydessä; se tarttui kalastusvälineeseen (siikapesän aitaan). Lautaa vedestä ylös otettaessa piti vetää lujasti, koska lauta oli tiukasti kiinni. Paikalla saattaa olla hylky. Laudan paksuus on noin 5 cm ja levein kohta 24 cm. Pienempien tapinreikien väli on 28-32 cm ja isompien tappien väli on 70-80 cm.
Lauta löytyi syksyllä 2022.

Bovallarna (1000048628) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on kesästä 2021 alkaen löytynyt metallinetsinnässä suuri määrä historialliseen asutukseen liittyviä rahoja ja pienesineitä. Vanhimmat ajoitetut löydöt ovat vuoden 1520 tienoille ajoittuvia klippinkirahoja. Löytöalue on noin kolmen hehtaarin laajuinen ja sen halkaisija on luode - kaakko-suunnassa runsaat 300 metriä. Byvägen kulkee löytöalueen keskeltä.

Brännäsbacken (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsärinteestä on lokakuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä varhais- tai keskirautakauden putkikirves. Löytösyvyys 10 cm, Ilppari ILM28654.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Valta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 kehäristimäinen hihnanjakaja tai vyöllispyörä sekä valekierteisen kupariseosvartaan katkelma (alakohteena).

Bengs (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä pöytäveitsen päätehela. Muita löytöjä alakohteina. Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17233, 16535.
Tarkastamaton löytöpaikka.

Ala-Pakkala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä metalliesineitä, joista osa ajoittuu rautakaudelle, suurin osa historialliselle ajalle. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilpparissa (ILM28292).
Tarkastamaton löytöpaikka.

Ala-Pakkala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2023 löytynyt metalliesineitä, joista osa ajoittuu rautakaudelle. Pelto on ennen kuulunut Ala-Pakkalan taloon. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilpparissa (ILM28404).
TIETOJEN PÄIVITYS KESKEN

Hagsund (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sulaneen kupariseoksen pala.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 15093.

Rintakorpi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi hiekkakivisen hiomakiven katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11571.

Enholm (Löytöpaikat)
Historiallinen; Puutarhasta löytyi muodottomaksi vääntyneen plombin tai sulaneen lyijyn palanen.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 19679.

Ek (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kupariseospadan kylkikatkelma.

Karlsbetet (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt metallinetsinnässä kolme tykinkuulan fragmenttia. Löydöt liittynevät Oravaisten taisteluun.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 19959, 19960 ja 19961.

Rönnlund (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalla olevalta pellolta on löytynyt metallinetsinnässä Kustaa Vaasan aikainen raha ja historiallisen ajan sormus.
Viranomaiskäyttöön: paperiverifikaatti.

Gunn (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt historiallisen ajan sormus.
Viranomaiskäyttöön: paperiverifikaatti.

Knutars (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt Sarvas-sormus.
Viranomaiskäyttöön: paperiverifikaatti

Jokirinta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kiinteistön länsikulmassa sijaitsevalta pellolta on elokuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä taittunut leijonasolki viikinkiajan alusta.
Tarkka löytöpaikka ei ole selvillä. Koordinaatiksi merkitty noin 90 x 60 metriä laajan metallinetsintäalueen laskennallinen keskipiste. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM31504.

Skrotten (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Harjun juurelta, Skrotten-suon ja Djupsjöbackavägenin välistä, on elokuussa 2024 löytynyt kvartsiydin. Ilppari ILM32881.

Säksholmen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä on löytynyt lyyranmuotoinen tulusrauta ja kulkunen.

Drakåsen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt uuden ajan vyönsolki ja valjaiden koristehela.

Finby Östanåkers (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt historiallinen silmäkirves.

Häggback (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt valetun astian kylkikatkelma.

Kannasto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2022 pellosta löytyi ikonografinen sormus.

Sarvikangas 2 (1000055539) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tarkastus 2024:
Kivikautisen asuinpaikan Sarvikangas 1 itäpuolelta, metsässä olevalta hiekanottopaikalta, löytyi kaksi kvartsi-iskosta kuoritusta hiekkamaasta. Iskokset olivat n. 25 m päässä toisistaan. Paikalla tai hiekanottoalueen reunoissa ei havaittu mitään muuta kivikautiseen asuinpaikkaan liittyvää. Maasto tällä kohtaa ei ole eheänä säilynyttä. Kohteen Sarvikangas 2 löydöt saattavat liittyä kohdetta Sarvikangas 1 vanhempaan kivikautiseen toimintavaiheeseen, koska löytöpaikka on hieman korkeammalla.

Sarvikangas 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tarkastus 2024:
Äskettäin hakatulla metsäkuviolla Petsamontien pohjoispuolella havaittiin muutama kvartsi-iskos rikkoutuneessa maanpinnassa. Maaperä on hiekkaa. Iskoksia löytyi N-S-suuntaisen metsäajouran molemmilta puolilta, W-E-suunnassa n. 20 m leveältä alueelta. Paikalla saattaa olla kivikautinen asuinpaikka, joka ei kuitenkaan vaikuta jatkuvan Petsamontien eteläpuolelle, päätellen löytöjen puuttumisesta tien eteläpuolen hakkuuaukealta ja tieojien leikkauksista. Korkeusaseman perusteella löydöt liittyvät mahdollisesti kohteita Sarvikangas 1 ja 2 nuorempaan kivikautiseen toimintavaiheeseen.

Sten (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt talonpoikainen sormus.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 24771 ja 23757.

Ålindan (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ähtävänjoen eteläpuoliselta peltoalueelta on metallinetsinnässä löytynyt v. 2024 ja 2025 historialliseen asutukseen liittyviä esineitä, kuten oluttynnyrin kukkohana, Kristian II:n/Kustaa Vaasan klppinki (n. 1520) sekä muita 1500- ja 1600-luvun rahoja.

Back (1000061612) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Hertta-aiheella koristellun ns. ikonografisen sormuksen löytöpaikka.

Leskelä (1000061726) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt talonpoikaisia nappeja.

Sydänneva (1000088894) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt puhkonainen hela.

Teppoonen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt lyijypitoisen kupariseoslevyn katkelma, mahdollisesti astian pala.

Solvhynskan (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt pieni kaarevahamarainen ja alaruotoinen veitsi.

Myrvägen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pieni hihnansolki, jossa on säilyneenä nahkahihnan pala.

Gobbis (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on löytynnyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen liittyvää pienesineistöä. Vanhin selvästi ajoitettava löytö on Kristian II:n/Kustaa Vaasan klippinkiraha n. vuodelta 1520 (ILM38674).

Holmen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä noin vuoteen 1520n ajoittuva Kristian II:n/Kustaa Vaasan klippinkiraha, maalöytönä harvinainen ruplan raha vuodelta 1804 ja kengänsolki tai polvisolki. Ilppari ILM38844.

Hangaskytö (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2026 löytynyt metallinetsinnässä katkelma kullatusta reliefisoljesta, jossa on Salin I -tyylin eläinornamentiikkaa. Ilppari ILM40131.

Stugubacken (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee noin 1.3 km valtatie 8 länsipuolella. Korslom E, rautakautinen röykkiöalue on noin 350 metriä Stugubackenin kohteesta luoteeseen. Peruskartalle on merkitty yksi muinaishauta lohkareiselle mäelle. Paikkaa ei ole aikaisemmin tarkastettu.
Paikalla käytiin v. 2008 inventoinnissa eikä sieltä löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Alueella kasvaa vanhaa kuusimetsää ja siellä on luonnollisia kivikoita.

Munsala-Storkalholmen 1 (Asuinpaikat)
Ei määritelty; Monäsin niemen länsirannalla, Stora Kalholmenilla suuren kiven vierelle on rakennettu asumuksenperustus (tomtning), jossa on sisäänkäynti etelään. Rakenne on sammalen peittämä.

Böle Fäbodbacken (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Röykkö sijaitsee Kaskinen-Seinäjoki tien ja valtatie 8:n eritasoristeyksestä noin 3,4 km itäkoilliseen, Stobbmossenin suoalueen luoteispuolella. Maasto on soistuvaa kuusimetsää, aukean suon laitaan paikalta on 10-15 metriä matkaa. Paikalla on matala kiviröykkiö, jonka läpimitta on noin 7 m ja korkeus 20-30 senttimetriä. Kiveys on kokonaan sammaloitunut. Kiveyksen keskellä on pieni kaivettu kuoppa. Röykkiön ajoitus ja tarkoitus on epävarma. Röykkiö voi inventoijan mukaan olla luontainenkin.
2013 on todettu kolme röykkiötä muistuttavaa rakenteetonta ja mahdollisesti luontaista kivikertymää. Kairaamalla ei havaittu merkkejä käytöstä poistuneesta viljelymaasta. 200 metriä koilliseen todettiin polun varrella merkkejä kellarista, jonka kohdin on ollut 1865 kartan perusteella ilmeisesti kesälaitumiin liittyviä karjamajoja.

Kroks (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat kallioalueella Lotlahden viljelyaukean länsipuolella, Storstenspottin ja Lillträskin lampien välissä. Kallion huipulta noin 100 metriä lounaaseen on muutamia matalia kivilatomuksia, jotka saattavat olla hajoitettuja röykkiöitä. Yhden halkaisija on 6 metriä ja kolmen 5 metriä. Näistä lounaaseen on vajaan 100 m päässä laaja luontainen pirunpelto.
10.5.2013 Todettiin "röykkiöiden" kohdalla luontaista pyöristynyttä kiveä avokalliolla parinkymmenen metrin alalla. Lähellä on mm. kalliosta lohjennutta kivilaakaa ja pieniä siirtolohkareita. Luontaisesti kasautunutta kiviainesta. Luonnonkaunis alue kallioleikkauksineen ja rotkoineen.

Bräckomkärr (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Röykkiö sijaitsee Påmossenin koillispuolella, Bräckomkärr-viljelysaukean etelälaidalla, metsäkumpareella. Paikalla on metsäkumpareen laen pohjoispäässä kalliopohjalla kolme röykkiötä. Röykkiöt ovat laakeitaja halkaisijaltaan kahdesta kolmeen metriä. Kivikerroksia niissä on yhdestä kahteen.
Inv. 2021: Paikalla havaittiin yksi aiemman kuvauksen mukainen röykkiömäinen kiveys, jossa on harvassa noin 40-50 cm läpimitaltaan olevia kiviä, pinta on sammaleen peittämä; kohta tulkittiin luontaiseksi veden huuhtomaksi kivikoksi. Mäeltä ei havaittu muita röykkiömäisiä muodostelmia. Alueella kasvaa varttunutta kuusimetsää.

Jepua Kainuunkangas (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Jepuan itä-kaakkoisosassa, Pelkkalasta ja Makkaruksesta koilliseen, hiekkakankaalla, metsätien eteläpuolella olevalla harjanteella. Vuoden 1980 tarkastuksessa paikalla on todettu kolme painannetta, joita on silloin arveltu kivikautisiksi asumuspainanteiksi. Kulttuurimaata tai löytöjä ei kuitenkaan havaittu.
Myöhemmän käynnin yhteydessä (1981) painanteet todettiin ilmeisimmin luontaisiksi, maaston dyynimuodostumiksi. Mitään merkkejä kivikautisesta kulttuurikerroksesta tai löydöistä ei nytkään havaittu, vaikka rikottua maanpintaa oli runsaasti esillä laajalla alueella.

Lappfjärd-Paimalid (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Henriksdalista n. 2 km koilliseen, Härkmerenjoen länsipuolella, Paimalidin talosta n. 270 m kaakkoon. Markku Torvinen totesi v. 1977 inventoinnissaa, että kohde "näytti luonnon muovaamalta kiviröykkiöltä".

Terjärv-Nybacka (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Terjärven länsi-lounaisosassa, Skogbyn Nybackan talosta itään runsaat 200 m, tien pohjoispuolella mäen rinteessä koilliseen nousevaa luontaista kivikkoa, jossa muutama kaivettu kuoppa.

Lappfjärd-Åbackberget 2 (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Åbackbergetin kallioalueella Lapväärtti-Karijoki tien pohjoispuolella. Maasto on paikoin moreenipohjaista mäntykangasta, jota täplittävät kallioharjanteet.
”Röykkiö” on n. 30 m pitkä ja 1,5 metriä leveä valli, jolla on korkeutta keskimäärin puoli metriä. Todennäköisesti kyseessä on luonnonmuodostuma.
Inventoinnit 2014 ja 2020. Todettu kivivallissa olevan paikoin muinaisjäännöstä muistuttavia piirteitä.
21.10.2021. Todettu, että kivivalli on pitkä turpeen peittämä kaiveltu rantamuodostuma kauttaltaan kivisessä männylle istutetussa maastossa, jossa on edelleen kasvillisuudesta paljaita uria.

Börången (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Maalahden vanhan kunnalliskodin rakennuksista n 300 m lounaaseen, peltoaukean länsipuolella on ympäristöstä kohoava kallioinen mäki, jonka koillisosassa on laajahko luontainen kivikko, pirunpelto. Siihen on rakenneltu moninkertaisia pitkiä vallimaisia muodostelmia , useiden kymmenien metrien pituudelta, rakennelmien ikää tai tarkoitusta ei tiedetä. Nykyisin sammaloituneita mutta selvästi näkyvissä.
Missään tapauksessa puolustusvarustuksesta, linnasta tms. ei ole kysymys. Muodostelmat luultavasti varsin myöhäisiä; pelloilta raivattuja kiviä voi olla alaosassa rinnettä.

Vassor Bastuholmen (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Vassorfjärdenin eteläpuolella, pumppuasemalta noin 1,5 km lounaaseen, kalliolla (Bastuholmsberget) luontaisia, jääkauden kasaamia kivikasoja kalliolla.

Storträsket (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Närpiön Storskatan niemellä, Storträsketistä luoteeseen noin 800 metriä. Kallioalueen laella ja rinteessä on luontaista kivikkoa ja pirunpeltoa, jossa on eri ikäisiä kaivelujen jälkiä. Muinaishautoja ei ole erotettavissa kivikosta.

Andersmossback (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Närpiön Tjärlaxissa, metsässä Andersmossenin itäpuolella. Mäen länsirinteellä on kivikkoa, jossa on sammaloitunut kivivalli. Vallin keskellä on kuoppa. Kysymys on ilmeisen luontaisesta kivikosta, johon on kaivettu kuoppia.

Esse-Humla-Storbacken II (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Ähtävällä, Pietarsaaren tien (maantie 742) eteläpuolella olevalla Storbergetillä on muinaishautoja (ks. kohde 990 01 0016). Mäeltä noin 500 metriä kaakkoon on tielaitos suunnitellut (vuonna 1982) maa-aineksen ottoa. Tarkastuksessa 1982 ei peltoalueella ja alavassa metsässä todettu kiinteitä muinaisjäännöksiä.

Purmo-Lillby (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kysymyksessä on Purmo-Kortesjärvi ja Lillby-Jepua -teiden risteyksestä vajaa kilometri Jepualle päin sijaitseva, tien eteläpuolella oleva kallioalue. Tarkastuksessa 1982 paikalla ei todettu muinaisjäännöksiä. Ainoastaan luontaista kivikkoa.

Purmo-Hansas (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Purmon Lillbyssä, Purmonjoen/Purmo södra ån itäpuolella on Härmälän Hansaksen maalla kivikkoa, jossa vuoden 1971 inventointikertomuksen mukaan on kiviröykkiöitä. Vuoden 1983 tarkastuksessa paikalla todettiin luontainen kivikko, ns. pirunpelto, jossa on kuopanteita.
Kohdetta ei ole syytä pitää muinaisjäännöksenä.

Palanutkallio (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Hyyriänmäen Ojaniemessä on kallioalue nimeltä Palanutkallio, jossa kerrottiin olevan kuoppia ja hakkauksia kalliossa. Paikalle tehtiin tarkastus kesällä 1996. Kallioalueen laella oli kahdessa kohdassa syöpymiä, jotka ovat luonnon työtä, ilmeisesti kivilajin syöpymiä. Kalliossa erottuu silmämääräisesti ainakin paria eriväristä ja erirakenteista kivilajia. Palon jäljistä nimensä saanut kallio oli aukeaa, pääasiassa katajaa kasvava. Viimeisin pieni palo oli ollut 1-2 vuotta sitten, poikien leikeistä alkanut muutaman neliön palo.

Jonasusbacken (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto sojaitsee Vöyrin koillisosassa, Oravaisten rajalla, Röukasträsketin luoteispuolella. Paikalla on pohjois-eteläsuuntainen harjanne, jonka laella komea noin 70 x 200 metrin laajuinen pirunpelto. Siinä on useita kuopanteita ja kasattuja "pilareita".
Pirunpellon eteläpuolella tien eteläpuolella on metsikössä torpan kivijalka sekä parin ulkorakennuksen perustukset (pienen luononkivistä tehdyn navetan pohja ym). Paikalla on ollut ehkä sotilastorppa, Jonaksen torppa (Jonasus). Vanha omenapuu ja taikinamarjapensaat kertovat 100-200 vuoden takaisesta asutuksesta muuten erämaisessa ympäristössä.

Stobbland (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Pirunpelto sijaitsee Rasmussbackenilla, jossa on mäen lounaisosassa louhikkoharjanteen etelä-ja kaakkoispäässä pirunpeltoa.

Hällbacken (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Paikka sijaitsee Maalahden Pohjoisosassa, Norra Pörtomissa, noin 100 m valtatiestä 8 länteen olevalla mäentönkällä. Kysessä on luontainen kivikko, josta on otettu kiviä siten, että kivet on valittu koon mukaan, ja alueelle on syntynyt kuopanteita ja valleja. Kysessä ei ole muinaisjäännös.

Bredskäret (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kivijadassa saaren korkeimmalla kohtaa.
Suuri rakkakuoppa kivijadassa. Vastaa siitä kaakkoon olevan Furuskäretin "aarteenetsintäkuoppaa". Jadassa lisäksi luontaisia pieniä kuopanteita.

Rahko (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rahkonmäki sijaitsee Vähänkyrön länsiosassa, lähellä Laihian rajaa, Vedenojasta Vähänkyrön kirkolle johtavan tien pohjoispuolella. Rahko koostuu useasta mäestä, joista itäisimmän itäpään tuntumassa on Taittosen mukaan hyvin säilynyt kiviröykkiö. Vuoden 2007 tarkastuksessa havaittiin mäenharjanteen syrjällä isojen kivien kasan, halkaisijaltaan kuutisen metriä, joka saattaa olla juuri Taittosen tarkoittama röykkiö. Röykkiön koordinaatit ovat: p= 6998070, i= 3250599. Mäellä on muutenkin paljon kiviä ja osa niistä on rykelmissä. Mäen länsisyrjällä olevalle tasanteelle tehtiin muutamia koepistoja. Näissä oli muhevaa multaa, jonka alla kallio ja/tai kiviä. Kuoppia oli hankalaa kaivaa kovin syvälle.
Maastokartalle on merkitty kaksi kiviröykkiötä, em. mäen lounaispuolella. Näistä eteläisempi on matala, silmäkivetön, halkaisijaltaan noin kuusi metriä – tämä vaikuttaisi paremminkin mahdolliselta hautaröykkiöltä kuin em. röykkiö. Toinen röykkiö on tästä viitisenkymmentä metriä pohjoiseen kallioharjanteella. Tässä röykkiössä on vain isoja kiviä ja jos se on joskus ollut hautaröykkiö, niin se on tyhjennetty kivistä. Röykkiöiden koordinaatit ovat: 6998011 3250487 ja 6998041 3250472.
Koska röykkiöt sijaitsevat kallioharjanteella ne eivät ainakaan vaikuta viljelysröykkiöiltä. Tätä vaihtoehtoa ei voi kuitenkaan sulkea pois. Röykkiöiden väliseen laaksoon tehty koepisto ei tuonut selvyyttä asiaan. Maaperä oli puhdasta hiekkaa/hiesua. Rahkon kohdetta ei voine toistaiseksi pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Trångberget N (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Trångberget on Närpiön koillisosassa, Vargbergetin ulkoilumajalta ja valtatie 8:lta 2,6 km suoraan itään. Kalliomaastossa, länsirinteellä on pienten kivien päällä suurehko, pinnaltaan epätasainen kivilevy. Närpiöläinen ilmoittaja Ragnar Dahl oli nähnyt siinä "uunin", jonka sisällä on hiiltä. Kivipaasi on kooltaan noin 80x100 cm ja keskimäärin 0,5 m paksu. Kalliolla ei ole jälkiä esim. kiilakivien otosta, vaikka kallion on luontaisesti porrasmaisesti lohkeillut. Kyseessä ei ole kiinteä muinaisjäännös.
2020. Kyseessä on luonnonmuodostuma, kohdetta ei inventoitu.

Viirikallio 10 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Luontaista kivikkoa. Luoman ilmoittama kohde.
Kohde sijaitsee Viirikallion laajan muinaisjäännösalueen koillisosassa, alueen läpi kulkevan Helinevantien varressa, tiestä n. 220 m pohjoiseen. Paikalla on kallioinen harjanne, jolla kasvaa harvaa sekametsää, aluskasvillisuutena on sammalta, jäkälää ja heinää.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella kallioiden pohjois- ja luoteisreunoilla pitäisi olla 11 röykkiötä. Inventoinnissa 2009 alueella havaittiin luontaisia kivikoita. Kyseessä ei siis ole muinaisjäännöskohde.

Viirikallio 9 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Luontaista kivikkoa. Luoman ilmoittama.
Kohde sijaitsee Viirikallion lakialueella, Helinevantiestä rajalinjaa pitkin n. 75 m lounaaseen. Kallioalueella kasvaa harvahkoa, havupuuvaltaista metsää, aluskasvillisuutena on sammalta, jäkälää ja mustikkaa.
Aikaisempien arkistotietojen perusteella paikalla olisi röykkiö. Kyseessä on luonnonmuodostuma.

Sutikansaari (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Sutikannevalla olevassa suosaaressa on Esko Luoman ilmoituksen mukaan pienehkö pengottu röykkiö. Inventoinnissa 2011 saarekkeen itäosassa havaittiin luontaisia kiveyksiä, joissa oli kaivelun jälkiä. Röykkiöitä ei saarekkeestä löytynyt. Sen sijaan saarekkeen keskiosassa, loivasti etelään laskevalla rinteellä havaittiin viisi loivahkoa painannetta gps-koordinaattipisteessä (YKJ) p: 6977485 i: 3256595, halkaisijaltaan noin 4-6 metriä. Painanteet olivat kivikkoisessa maastossa ja niiden pohjalle ja reunoille kaivettiin neljä koepistoa. Paikalta ei löytynyt likamaata tai löytöjä, joten painanteet lienenevät luonnonmuodostumia tai muita kaivantoja, kuin kivikautisia asumuspainanteita.

Västanträskbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Kovjoki å:sta noin 2,6 km ja valtatie 8:sta noin 4,7 km länteen.
Kohde on siirretty 13.10.2010 rauhoitusluokkaan 3. Tehdyn tarkastuskäynnin (ks. Tutkimukset -välilehti) perusteella kohde ei ole muinaisjäännös, vaan luontaisessa lakikivikossa on kolme kaivettua kuoppaa, joista yhtä on sammaleesta päätellen kaiveltu selvästi muita myöhemmin, ei ehkä kovin kauan sitten.

Helsinge (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikasat sijaitsevat Maksamaan-Vöyrin rajalta 250 metriä etelään, Bottenkärr- peltoaukean länsipuolella olevan kalliopaljastuman länsijuurella pienen suon reunassa. Paikka on mahdollisesti sama, jolta Jakob Tegengren mainitsee (1930-luvulla) 56 muinaishautaa. Vuonna 1966 tarkastuksesa löytyi vain 7 kivikasaa, jotka sijaitsevat alavassa ja ryteikköisessä suohon laskevassa rinteessä. Kivikasojen läpimitta on 6-1 m, ne ovat matalia ja useat ovat lohkareiden vierelle koottuja. Alueella on lisäksi luontaisia lohkarekasaantumia, joita Tegengren on voinut tulkita haudoiksi.
2019: Kohteesta ei löytynyt merkkejä ihmisen kokoamista röykkiöistä. Maasto on kivikkoista ja lohkareikkoista. Puusto on nuorta mäntykasvatusmetsää. Mahdollisesti aiempi kohdekuvaus viittaa johonkin toiseen kohteeseen, sillä vuoden 1966 raportin karttaluonnos ei sovi alueen topografiaan ja lisäksi Bottenkärr-nimiset pellot sijaitsevat kohteesta länteen ja luoteeseen. Vid objektet påträffades inga tecken på rösen som staplats av människor. Terrängen är stenig och klippig. Trädbeståndet är ung tallskog. Den tidigare objektbeskrivningen syftar eventuellt på ett annat objekt, för kartskissen i rapporten från 1966 överensstämmer inte med områdets topografi, och dessutom ligger de åkrar som benämns Bottenkärr väster och nordväst om objektet.

Jepua-Sandbergs/Strand (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee kivikkoisella ja metsäisellä mäenkumpareella Lapuanjoen länsirannalla. Röykkiö on katajien peittämä. Matala röykkiö lienee kooltaan 4 x 3 m. Tiheä kasvillisuus on haitannut röykkiön koon mittaamista.
Inv. 2021: Paikalla on kivikkoista maaperää, puusto on nuorta taimikkoa, lähempänä jokea kasvaa vanhaa puustoa. Mäellä taimikkoa kasvavalla alueella erottuu raivattuja alueita, entisiä peltoja. Lähellä ilmoitettua koordinaattipistettä on kuvaukseen sopiva kivikeskittymä, selviä röykkiöitä ei mäeltä havaittu. Viljelyröykkiö?

Orrmossliden S (Taide)
Ajoittamaton; Maakivi sijaitsee Närpiön koillisosassa Orrmossenin eteläpuolella, metsäalueella, metsäautoteiden risteyksen itäpuolella. Tien penkalla, muutama metri tieltä on noin 1-1,5 metrin läpimittainen maakivi, jonka yksi suora sivu kääntynyt tielle päin. Lähes pystyssä pinnassa on vaaleana erottuva hakattu kuvio, joka on matala ja paikoin epäselvä. Kuviota ei voi tarkemmin määrittää tai tulkita. Kiven sijainti voi olla seknudaarinen, esim. metsäautoteiden rakentamisen yhteydessä siirretty sivuun.
2020. Kivi sijaitsee nykyisellä rajalla ja myös vuoden 1971 peruskartalle merkityllä rajalla, kysymys lienee rajamerkistä.

Bäckåsen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivirakenteet sijaitsevat valtatie 8:n itäpuolella, Risåsenin asutuksesta kaakkoon, Yttermarkin kaatopaikka-alueen reunalla. Paikka on entistä soranottoaluetta, jossa on sorakuoppaan pistävällä harjanteella kolme röykkiötä muutaman metrin päässä toisistaan ja kaksi laakeaa vallimaista muodostumaa. Röykkiöt ovat pieniä ja matalia, läpimitaltaan 3-1 metriä. Suurinta niistä on pengottu keskeltä. Kivivallit ovat 10 ja 25 m pitkiä, röykkiöt ovat vallien itäpäässä ja keskimmäinen röykkiö (2) on vallien keskellä. Kokonaisuus on vaikeaselkoinen. Vuoden 2004 tarkastuksessa Pentti Risla toteaa, että rakenteet eivät voi olla muinaisaikaisia, vaan syntyneet maa-ainesoton tai tienteon yhtydessä.
2020: Paikalle on merkitty laajahko soranottoalue vuoden 1971 peruskartalle. Sorakuoppien kohdalla on nykyisellä peruskartalla edelleen muinaisjäännösmerkki.

Sulva Mobacken 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikka sijaitsee Mobackenin itärinteellä. Notkelmassa on 19 m pitkä, 5-6 m leveä ja noin 1,2 m korkea kiilamainen (?) rakennelma muurimaiseen kivirakenteeseen liittyen. Lähistöllä on useita rakennusten perustuksia historialliselta ajalta. Rakennelma on mahdollisesti jonkinlainen puolustusvarustus?
Risla 2006: Mäen laella itäreunan puolella on avokallion reunoille kerätty kiviä ja ympäröivä maapohja on selvästi raivattua ja kasvaa nyt heinää ja pusikkoa. Kivet eivät muodosta kiviaitaa tai edes raivausröykkiöitä vaan epämääräisiä kasoja. Aluetta on käytetty viljelyyn.

Lehmäjoki Kleemolanmäki (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Isokyrön ja Vöyrin rajalta noin 700 metriä etelään, Lehmäjoesta noin 900 metriä pohjoiseen, Kleemolanmäen pohjoispuolella, metsäautotieltä runsaat 100 m itään, mäntytaimikossa on laajalla alueella varpukasvillisuuden osaksi peittämää luontaista kivikkoa, jossa on runsaasti kaivuujälkiä. Jäljet ovat laajoja, matalia kuoppia, valleja ym. useiden kymmenien (lähes sadan?) metrien matkalla. Muinaisjäännöksistä ei kuitenkaan ole kysymys. Kaivuujäljet ovat kiistämättä ihmisten aikaansaamia ja muistuttavat vanhakantaisen hiekan-/soranoton jälkiä, mutta paikalta ei tiedetä koskaan otetun soraa. Metsäautotiekin on 1990-luvulta, eikä sen rakentamiseenkaan ole otettu täältä soraa. Näkyvät muodostumat vaikuttavat penkomisjäljiltä. Maa on hyvin kivistä moreenia ja jäljet ovat vanhoja, maatuneet ja pääosaksi kasvillisuuden peittämiä.
Myöhemmin saadun lehtijutun perusteella paikkaa on pidetty Ison vihan aikaisena kylän talojen arvo-omaisuuden kätköpaikkana.

Nedervetil-Brunniharju SW (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Paikka sijaitsee Kokkola-Jyväskylä tien länsipuolella, korkealla moreeniharjanteella, vajaat 2 km tieltä. Harjanteella on kivikkokankaalla viisi röykkiötä. Röykkiöiden läpimitat ovat 3-7 metrin välillä, kaikki ovat hyvin ympäristössä näkyviä.
1) Soikea, koko 5,5 x 4,5 m, korkeus 0,4 metriä. Röykkiön pitkänomainen keskuskuopanne on kaivettu maanpinnan tasoon asti. Sammalen, jäkälän ja varpukasvien peitossa.
2) Soikea, koko 5 x 4 metriä, korkeus 0,3 metriä. Laidassa iso kiintokivi. Sammalten, jäkälien peitossa. Sijaitsee laella, vallin ulkoreunalla.
3) Epämääräisen kolmikulmainen, koko noin 6 x 3 metriä, korkeus 0,3 metriä. Mänty, jäkäliä ja sammalia kasvaa päällä. Jälkiä kauan sitten tapahtuneesta kaivelusta.
4) Pyöreä, läpimitta noin 7 metriä, korkeus 0,5 metriä, keskellä pyöreä kuoppa, jonka läpimitta on 1,5 m ja joka ulottuu noin 20 cm maanpinnan alapuolelle. Kuopassa kasvaa pieniä kuusentaimia. Röykkiö jäkälien ja sammaleiden peittämä. Hiukan muita alempana.
5) Pyöreä, läpimitta noin 3,5 metriä, korkeus 0,4 metriä, kokonaan aluskasvillisuuden peitossa; vaikuttaa koskemattomalta.
Maakunta-arkeologi Pentti Risla teki kohteessa tarkastuksen vuonna 2005. Hänen mukaansa kohteet 1-3 eivät ole muinaisjäännöksiä, vaan varmasti lähihistoriassa syntyneitä, hiekanottoon liittyviä kuopanteita ja kivikasoja. Myös röykkiöt 4 ja 5 vaikuttavat hyvin epävarmoilta. Kohteen 5 lähellä etelärinteessä on muitakin painumia, joista osa on ehkä koneiden ajouria, osa kaivujälkiä.
Kohde siirretty luokkaan Muut kohteet (ei muinaisjäännös) 9.6.2010.

Storgrund (1773) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Sälgrundin eteläkärjestä länteen, Storgrundin matalikon pohjoisosassa. Sijaintitieto on hyvin epätarkka.
Pohjanlahden merivartioston esikunta on ilmoittanut hylystä 1973 ja uudestaan 1998. Merivartijoiden tiedon mukaan kyseessä on toisen maailmansodan aikana (mahd. 1942) uponnut kauppalaiva, joka upposi täydessä lastissa. Lastista suurin osa on pelastettu myöhemmin. Kyseessä on mahdollisesti suomalainen alus.

Syväsatama (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Kaskisten syväsatamassa.
14-metrinen hinaaja, joka upposi 2001 avustaessaan alusta satamaan.

Voima (Alusten hylyt)
Historiallinen; Märigrundin n. 100m kaakkoon
Hiekkajaala Voima

Nisskallanin itäpuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Nisskallanin itäpuolella.
Puualuksen hylky, paljon tammilautaa 4-5 metrin syvyydessä.

Maisik (Alusten hylyt)
Historiallinen; Rågskäretistä kaakkoon
Maisikin hylky, joka uponnut vuonna 1927

Anna W (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Bergögaddarnan alueella Storgadden -saaren eteläpuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Metallirunkoisen moottorialuksen huonokuntoinen hylky, johon liittyy ristiriitaisia tietoja.
Pohjanlahden merivartiosto teki hylystä ilmoituksen Museovirastolle 1973 ja uudestaan 1998. Vaasan merimuseon mukaan kyseessä on hollantilainen moottorialus Anna W, joka upposi syyskuussa 1942. Alus oli rakennettu Hollannissa 1936. Sodan aikana Saksa otti laivan käyttöönsä marraskuusta 1941 lähtien. Kun laiva oli matkalla Oulusta etelän suuntaan, venäläinen sukellusvene S 13 tulitti alusta 18.9.1942. Alus syttyi tuleen ja ajoi karille Bergö Gaddarnan eteläpuolella. Miehistö sai surmansa tulituksessa. 1944 aluksen hylky aiottiin nostaa, mutta suunnitelmasta luovuttiin, koska alus oli jo pahoin vahingoittunut ja se katsottiin korjauskelvottomaksi. Hylyn kerrotaan olevan harrastajasukeltajien yleinen sukelluskohde.
Hollantilaisella laivasivustolla on seuraavia tietoja: Venäläinen sukellusvene S 13 tulitti 18.9.1942 NW Kaskisilta hollantilaista m/s Anna W (290 brt.) Kun torpedo oli mennyt ohi, ammuttiin alus tuleen ja jätettiin oman onnensa nojaan. Se rantautui hylättynä lähelle Strömmingbådania Bergöstä länteen Vaasan saaristossa. Kalastajat löysivät 23.9 Anna W:n palaneen hylyn. Aluksen miehistöstä kolmen kuolleen ruumiit haudattiin Vaasaan. Hylky hinattiin Turkuun ja romutettiin. https://www.marhisdata.nl/schip&id=482

Storgadden (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Storgaddenin lounaispuolella.
Ajoittamaton hylky, jonka laadusta ei ole tietoa.

Nisskallanin länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Nisskallanin länsipuolella.
Rautalaivan jäänteet.

Sandbanken (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky sijaitsee Norrskärin saariryhmän vesialueella Sandbankenin luoteispuolella.
Kyseessä on tunnistamattoman purjelaivan kyljen osa, joka havaittiin sukellusseura Delfin ry:n kesäleirin aikana 1967. Alus on ollut rakenteeltaan hennohko. Kyljessä on rustirautoja kolmea mastoa varten.

Stenskärin itäpuoli (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Rönnskären -saariryhmästä huomattavasti länteen, Stenskärin itäpuolella.
Hylky, jonka laadusta ei tietoa.

Atlanta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Mickelsörarna -saariryhmässä, Villskäristä koilliseen, Långrevin länsipuolella. Syvyystieto on vaihtelee eri tiedonannoissa; 3-6 metriä tai 10 metriä.
Pohjanlahden merivartiosto ilmoitti hylyn Museovirastolle 1973 kertoen, että kyseessä on kolmimastoisen purjelaivan hylky, joka on uponnut 1920-luvulla. 1975 tehdyn toisen ilmoituksen (E. Metsävuori) mukaan kyseessä on 1930-luvulla uponnut alus, joka on tiettävästi ollut virolainen. Harrastajasukeltaja P. Tarpio havainnoi hylkyä 1982: Hylky on N-S -suunnassa keula pohjoiseen ja kallistuneena 30 astetta paapuuriin. Kyseessä on kolmimastoinen purjealus, joka on ollut koksilastissa. Arvioitu pituus on 35 metriä ja leveys 9 metriä. Rakennusmateriaalina on ollut tammi. Mastoja tai irtoesineitä ei ole havaittavissa.
Eirik Eikranin Pietarsaaren museolle 1987 tekemän hylkylistan (En förteckning över skeppsvrak i Vasa län) mukaan Atlanta oli vaasalainen kolmimastoinen kuunari, joka upposi 11.10.1928. Lastina oli 9000 litraa pirtua sekä laittoman lastin kätkemiseksi hiiltä. Aluksen oli tarkoitus purkaa lastinsa pienempiin veneisiin, mutta huono sää esti lastin purkamisen. Alus ajautui karille ja upposi. Kapteeni ja kaksi miehistön jäsentä menehtyi.

Qvarken (Snipan) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Raippaluodosta länteen, Utgrynnan- ja Storkallan-luotojen välillä.
Kyseessä on majakkalaiva Qvarkenin (Snipan) hylky, jonka jäät ovat hajottaneet.
Majakkalaiva Qvarken (Snipan) ajoi joulukuussa 1944 karille ollessaan lumimyrskyssä matkalla Vaasaan talvehtimaan. Alus jäi hylyksi, mutta siitä saatiin pelastettua muun muassa majakkalaitteisto. Alus oli rakennettu Helsingissä Hietalahden telakalla 1885. Sen asemapaikka oli Snipanin karien länsipuolella Merenkurkussa. Valmistuttuaan alus oli koneeton, mutta 1900-luvun puolella siihen asennettiin 120 hv:n moottori. Vuonna 1911 alukseen asennettiin asetyleenimajakka öljyvalon tilalle.
Samalla asemapaikalla oli aiemmin ollut 1866 valmistunut puurunkoinen majakkalaiva Snipan. Tämä alus oli asemapaikallaan vuodesta 1868 vuoteen 1885, jolloin uusi alus korvasi sen.

Gjutan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Maalahden ulkosaaristossa, Skvättansgrundista (Skvättanista) etelään noin 5 - 7 metrin syvyydessä. Sijaintitieto hyvin epätarkka.
Pahoin hajonnut puisen purjealuksen hylky. Rakenteissa havaittavissa kuparinauloja. Takilanosia ei ole jäljellä. Hylky on hajonnut laajalle alueella 5 - 7 metrin syvyydessä.

Södergadden (Alusten hylyt)
Historiallinen; Södergaddenin eteläisimmässä kärjessä
aluksessa ilmoitetaan olevan erilaisia tiiliä, mahdollisesti lastina olleita

Synnerskäret 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Mickelsörarna, Synnerskäretin kaakkoispuolella.
Pieni hajonnut purjelaiva, jossa on rustirautoja kahta mastoa varten, hylky on täysin hajallaan.

Veran 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Mickelsörarna, Veran, Kronansviken.
Rantaan ajautunut kolmimastoinen alus, joka on paikallistettu aikoinaan lentoetsinnän perusteella. Hylky pahasti hajonnut?

Avomerihylky (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ulkomerellä Merenkurkun alueella, Maalahden vesialueella n. 16,5 km Östra Norrskäristä länteen.
Kyljellään pohjassa makaava hylky, joka on noin 53 metriä pitkä ja 9,5 metriä leveä.

Hans Christophersen (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on matalikolla n. 5,8 km länsilounaaseen Sälgrundista.
Rautarunkoisen höyrylaivan hylky, joka on hajonnut pieniin osiin.
Saksalainen höyrylaiva Hans Christophersen haaksirikkoutui Storgrundetin luona 23.12.1943. Perimätieto kertoo, että kalastajat nostivat merestä vehnäjauhosäkkejä, joita oli meressä niin paljon, että koko Kaskisten lähialueella syötiin vehnäpullaa. (Eka Metsävuoren mukaan haaksirikko tapahtui 24.12.) 1950-luvulla Alfons Håkans keräsi alueen hylyistä metalliromua räjäyttämällä, mutta matalikolla oleva hylky voi olla myös jäiden rikkoma.

Våtungsvikenin hylky (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Kohde sijaitsee Pjelaxfjärdenin itärannalla Våtungsvikenin pohjukassa.
Puuhylyn rakenneosia, jotka on ruopattu ylös Våtungsvikenistä 1980- tai 1990-luvulla, useita kaaria ja kaksi polvea.

VMV 6 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan Palosaaren lounaispuolella olevan Pikisaaren eteläkärjen itäpuolella.
Paikalla on vartiomoottoriveneen hylky, jonka noin 25 metriä pitkä runko on lähes ehjä. Alus on uponnut Vaasan merimuseon Unto Lintalan antaman tiedon mukaan 1960-luvulla. Vuoden 1972 ilmakuvassa VMV 6 näkyy uponneena ja sen itäpuolella näkyy pinnalla olevana huvivenekäytössä ollut VMV18. Uponnut VMV 6 näkyy hyvin mm. vuoden 2013 ilmakuvassa (Vaasan karttapalvelu).
Sisäasianministeriö teki 8.1.1931 sopimuksen insinööri Eric Estlanderin kanssa kahden rannikkovartiomoottoriveneen hankkimisesta ja rakentamisesta Uudenkaupungin veneveistämöllä. Sopimus koski aluksia VMV 5 ja VMV 6. Sopimus ja työselostus ovat säilyneet. Päämitoiksi mainitaan 24,6 metriä ja 4,2 metriä. Nopeusvaatimus oli 23 - 25 solmua. Koneina olivat 8-sylinteriset rivikoneet. Alukset vastaanotettiin 7.12.1931.
Rajavartiolaitoksen kirjanpidosta VMV 5 ja VMV 6 poistettiin 1959 ja 1960. Alukset myytiin. VMV 6:n uusi omistaja oli riisunut veneestä kaiken käyttökelpoisen ja siirtänyt veneen ankkuriin Vaasan Pikisaaren lähelle. Ankkurissa ollessaan vene upposi.

Tuomarinkarinselkä (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Tuomarinkarinselällä, Kynsiluodon eteläpuolella kerrotaan olevan hylky.
Vaasan merimuseon mukaan kerrotaan, että kalastajan verkon mukana on tullut ylös puualuksen rakenneosia.

Villskatan (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Palosaaren pohjoispuolella Isolahden pohjoisosassa Villskatan-lahdessa on puurunkoisen aluksen hylky.
Vaasan merimuseon mukaan kyseessä on mahdollisesti talonpoikaisaluksen hylky, jonka ankkuri petti ja alus ajautui itätuulen painamana rantamatalaan hajoten siinä. Haveri tapahtui 1947 ja hylky oli pitkään pinnalla näkyvissä. Myöhemmin hylky painui pohjamutaan. Hylkyä on kutsuttu ns. Molpe haxeksi. Tämä viittaa Molpessa eli Moikipäässä rakennettuun haakseen (ruots. haxe).

Suola-alus (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Närpiön edustalla Märagrundista (Märigrundista) luoteeseen avomerellä nk. Kvistkallanilla. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Ilmoituksen on tehnyt Museovirastolle Pohjalahden merivartiosto 1973. 1800-1900-lukujen vaihteessa uponnut suolaa kuljettanut alus.

Kaj Hvilsom (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Närpiön avomerialueella Gryskäretistä luoteeseen. Sijaintipaikkaa ei ole tarkistettu eikä hylkyä varmuudella paikannettu.
Pohjanlahden merivartiosto teki Museovirastolle ilmoituksen hylystä 1973. Merivartiostolla olevan tiedon mukaan kyseessä on eestiläinen alus Kaj Hvilsom, joka upposi vuonna 1927. Carola Ålander-Sjöstrandin tekemän luettelon Vrak och haverier 1793-2000 mukaan nelimastoinen Kaj Hvilsom upposi 29.5.1927. Se oli suolalastissa matkalla Yxpilaan Kokkolaan. Alus törmäsi kariin Norrskärin ulkopuolella Merenkurkussa, kääntyi myötätuuleen etelään päin ja alusta pidettiin pinnalla pumppaamalla. Alus kuitenkin upposi lopulta Gåshällanin läheisyyteen noin 11 metrin syvyyteen.

Palosaari länsipuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Palosaaren länsipuolella, Palosaaren salmen koillisenpuoleisen suun edustalla.
Metallirunkoisen veneen hylky. Veneen hylky havaittiin Museoviraston 2008 tekemässä viistokaikukartoituksessa. Viistokaikuluotauksessa näkyvä kohde tarkastettiin ROV:n avulla.

Moderni; Kalasauna sijaitsee Bysundin pohjoisrannalla, katajikossa ja metsikkössä lähellä lahdenpoukamaa.
Rakennuksen nimi oli Lake bast (tai Löfdahls bast), ja sitä
käytettiin 1900-luvun alussa lähinnä talvisin mateenpyynnissä. 1930- ja 1940-luvuilla omistajat käyttivät kalasaunaa hyvin vähän ja 1950-luvulta alkaen Lake bast ei ollut käytössä. Tapani Tuovisen helmikuussa 1980 ottamassa valokuvassa kalasaunan seinät ovat vielä pystyssä, mutta vesikatosta puuttuu lautoja.

Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee louhikkoisella varpunummella, jossa kasvaa matalaa katajaa ja hieman lehtipuita.
Moreenikummun päälle on kasattu pyöristyneitä 1-40 kg:n lohkareita röykkiöksi.
Röykkiölle ei voi antaa tarkkoja mittoja.

Ajoittamaton; Kivimuuri on rantaterassin reunan suuntainen kylmämuuraus, jossa pyöristyneitä kiviä ja lohkareita. Muurin suunta on lounais-koillinen, pituus on noin 8.5 m ja korkeus 0.4-0.8 m.

Dragåsen (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Peltoaita sijaitsee Långträskmossenin itäpuolella Fallbackenille johtavan metsätien varrella jokseenkin tasaisessa maastossa.
Kohteessa on noin 10 m pitkä, 1-1,5 m leveä ja 50 cm korkea peltoaita. Noin 50 m etelään on romahtanut niittylato. Eteläpuolella on vanhoja peltosarkoja ja ojia.

Kolmanåsskogen (Kivirakenteet)
Moderni; Kolmiomittaustornin tukiröykkiöt sijaitsevat Kolmanåsskogenin pohjoisosassa kivikkoisen ja louhikkoisen mäen laella.
Paikalla on kaksi kolmiomittaustornin röykkiötä. Ne ovat noin 2 m halkaisijoiltaan,
noin 80 cm korkeita, muodoltaan hieman kulmikkaita sekä huolellisesti ladottuja. Eteläpuolella on jäljellä mittaustornin lahonneet jäännökset.

Prinkinkallio 2 (Maarakenteet)
Moderni; Prinkinkallion laelle johtavan kuntopolun varrella on vanhoja kuoppia, jotka ovat
syntyneet talonpoikaisen kivien kotitarveoton seurauksena.
Niitä on ainakin kuusi, joista suurin on noin 3 m halkaisijaltaan ja yli metrin syvyinen. Kuoppien pintaa peittää sammal. Polun varrella on myös nuorempia kuoppia, joista osa on syntynyt mm. kuntopolun valopylväiden pystyttämisen yhteydessä.

Berlin (Kivirakenteet)
Moderni; Aita sijaitsee Kalaxin kylästä noin 1,2 pohjoiseen, Råskogsvägeniltä pohjoiseen johtavan metsätien länsipuolella. Kysymyksessä on noin 10 m pitkä yksirivinen peltoaita heti metsätien länsipuolella.

Rotgärdan (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kahdesta kylmämuuratusta seinämästä koostuva peltoaita sijaitsee Råskogenin koillispuolelta pohjoiseen johtavan metsäautotien varrella, peruskartalle
merkitystä Rotgärdanin peltoalueesta noin 150 m pohjoiseen, itäpuolella on vanha peltoalue, joka kasvaa kuusikkoa. Paikalle on merkitty pieni peltotilkku 1800-luvun pitäjänkartalle. Myös vuoden 1971 peruskartalle on merkitty peltoja rinteelle.

Storträsket (1000023062) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Viljelysröykkiöt sijaitsevat Närpiöstä noin 5,5 km luoteeseen Träskmossenin koillispuolella metsäautotien itäpuolella.
Paikalla on neljä viljelysröykkiötä noin 30 metrin etäisyydellä toisistaan. Suurin on noin 6 m halkaisijaltaan ja se on koottu noin 3 pitkän ja 1,5 m korkean maakiven viereen. Keskellä on kaiveltu kuoppa. Vuoden 1971 peruskartan mukaan tien toisella puolella oli pelto ja siellä havaittiinkin hajonneita peltoröykkiöitä.

Söckliden (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 4 km Närpiön keskustasta luoteeseen, Råskogenista koilliseen jatkuvan peltoalueen pohjoisreunalla on peltoröykkiöitä/aitamaisia röykkiöitä. Yksi on koottu maakiven viereen, suurimman läpimitta on noin 10 m. Röykkiöiden välissä on matalia vanhoja pelto-ojia. Vuoden 1845 pitäjänkartan mukaan paikalla sijaitsi pieni peltotilkku.

Vedkärret-Tranmyran (Kivirakenteet)
Historiallinen; Fällanin kylänosan kohdalla Strandvägeniltä pohjoiseen erkautuvan metsäautotien
varrelle noin 1,4 kilometrin matkalla on viisi rajamerkkiä, jotka on pystytetty noin 1,5-2,5 m halkaisijoiltaan olevien neliön muotoisten kiviperustojen päälle, yksi on koottu maakiven päälle. Yksi rajamerkeistä on sortunut. Osa rajakivistä on porakiviä. Kaikki sijaitsevat nykyisillä rajalinjoilla, osassa on erotettavissa numerohakkaukset.

Dragåsen (1000023466) (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Peltoaita Långträskmossenin itäpuolella Fallbackenille johtavan metsätien varrella jokseenkin
tasaisessa maastossa. Alueella kasvaa istutettua kuusimetsää.
Kohteessa on noin 10 m pitkä, 1-1,5 m leveä ja 50 cm korkea peltoaita. Noin 50 m etelään on romahtanut niittylato. Eteläpuolella on vanhoja peltosarkoja ja ojia. Vuoden 1970 peruskartalle alueelle on merkitty peltoja.

Kolmanåsskogen (1000023467) (Kivirakenteet)
Moderni; Röykkiöt sijaitsevat Kolmanåsskogenin pohjoisosassa kivikkoisen ja louhikkoisen mäen laella.
Paikalla on kaksi kolmiomittaustornin tukiröykkiötä. Ne ovat noin 2 m halkaisijoiltaan,
noin 80 cm korkeita, muodoltaan hieman kulmikkaita sekä huolellisesti ladottuja. Eteläpuolella on jäljellä mittaustornin lahonneet jäännökset.

Granholm (1000023468) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Peltoaidat sijaitsevat Storskogeniin johtavan metsätien varrella ja tien varren metsiköissä.
Kohteessa on kolme 30-100 m pitkää peltoaitaa, kaksi sijaitsee metsätien varrella,
eteläisin noin 20 m tiestä etelään. Lisäksi metsässä on yksi tuhoutunut peltoaita. Aidat liittyvät lähihistorian viljelyyn, mm. vuoden 1970 peruskartalle on merkitty peltoja alueelle, mutta todennäköisesti myös alueen varhaisempaan viljelyyn.

Sane halsen (Kivirakenteet)
Moderni; Rajakivi sijaitsee Närpiön ja Kurikan rajalla Sanemossenin itäpuolella avosuolla nykyisen voimajohtolinjauksen alla. Noin 1,2 m korkea ja 60 cm leveä rajakivi noin 2,5 m halkaisijaltaan olevan matalan röykkiökiveyksen päällä. Pinta on jäkälien peitossa. Ei havaittu hakkauksia.

Västanliden (Kivirakenteet)
Moderni; Rajakivi sijaitsee Korsnäsin Timmerbackenin eteläpuolella. Rajakivi ja siihen liittyvät 6 linjakiveä lounais-koillisuuntaisesti nykyisellä rajalinjalla. Rajakivi on noin 1,2 m korkea ja 60 cm leveä, linjakivet noin 50 cm korkeita. Rajakivessä on hakkauksia, joista kaikista ei saanut selvää.

Lamminnevankangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Kolmiomitytaustornin tukiröykkiöt sijaitsee Isonkyrön keskustasta 16,5 km etelään kivikkoisella mäellä, tuoreehko kangas, nuorta talousmetsää. Röykkiöt sijaitsevat kankaan laen etelälaidalla korkeimmalla kohdalla. Ne ovat kuuden metrin etäisyydellä toisistaan ”kolmion” nurkissa. Niiden halkaisija on 1 – 1,2 m ja korkeus 0,4 – 0,6 m. Kivet ovat sammalen ja osittain harmaan jäkälän peittämiä. Läntisessä röykkiössä näkyy vielä tornin jalasta jäänyt kolo.

Matomäki (1000024151) (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Laihian keskustasta 9,7 km kaakkoon kivikkoisen mäen alarinteellä,
tuoreehko kangas, taimikkoa.
Viisarikivet, 5 kpl, jotka on asetettu ison matalan lohkareen päällä tilarajan kohdalle. Kivien koko on 25 – 30 cm (pystysuunta), ja ne on laitettu n. metrin välein. Kivet ovat sammalen ja jäkälän peitossa.

Kaituri (1000024493) (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Matala pieni kivilatomus, jonka keskellä oleva pysty- eli viisarikivi on kaatunut. Sijainti nykyisten tilojen rajalla.

Simons (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kiviaidat sijaitsevat Pjelaxin kylän peltoaukeitten eteläpuolella Simonsin talon entisten peltojen reunalla. Aidat sijaitsevat talon pohjois- ja itäpuolella.

Räätälinsaari (Kulkuväylät)
Moderni; Sijaintipaikka on Vaasan keskustassa Kalarannassa Räätälinsaaren pohjoisosan luona, pohjoisosaan rakennetun aallonmurtajan itäpuolella 1 - 0,6 metrin syvyisessä vedessä.
Pitkistä hirsistä koostuva rakenne noin 3 x 5 metrin alueella. Hirsiä makaa rauenneen kehikon muodossa pohjalla. Yhdessä hirressä havaittiin salvos huonossa näkyväisyydessä 2016. Hirret vaikuttavat pyöröhirsiltä ja hyväkuntoisilta. Meren pohjassa oleva rakenne sijaitsee saaren pohjoispäässä sijainneen laiturin edustalla. Laiturista on rantaviivalla jäljellä harkkokivistä tehty perustus. Yläosassa on betonivalua ja kestopuuosia. Laituri on ollut todennäköisesti käytössä vielä 1970-luvulla. Pohjassa havaitut hirret liittyvät mahdollisesti kehikkoon, joka näkyy 1940-luvun ilmakuvassa (ks. raportti Vaasan Kalarannan meriarkeologinen selvitys 2016, s. 12).
Kohde havaittiin Kalarannan kaavahankkeeseen liittyneen vedenalaisselvityksen yhteydessä 2016. Kohde sijaitsee valtakunnallisesti merkittävällä rakennetun kulttuuriympäristön alueella Vaasan rantapuistovyöhyke julkisine rakennuksineen ja Vaasan höyrymylly.

Kotaneva S (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rautapultti noin metrin korkeassa ja halkaisijaltaan noin 2 metriä olevassa kiintokivessä tai pienialaisessa kalliopaljastumassa. Läpileikkaukseltaan pyöreän, suorasivuisen ja tasalakisen sekä ruosteenvärisen pultinkannan halkaisija on noin 3 cm eli se on kuin ison naulan kanta. Kivi näkyy ilmakuvassa ja siitä itään on peräkkäin muitakin kiviä. Välittömästi kivien pohjoispuolella kulkee tilalta RN:o 14:65 tilalle RN:o 12:92 Kotanevan eteläosan ylittävä polku. Kivien kohdalta on laaja näkymä suon yli ja kyseessä on todennäköisesti jonkun maanmittaustoimituksen kiintopiste, mutta ei kuitenkaan alueella aikanaan tehtyjen arkeologisten tutkimusten. Kohde on lisätty 18.11.2019 saadun yleisöilmoituksen kuvauksen, sijaintitietojen sekä valokuvien perusteella eikä sitä ole tarkastettu maastossa.

Haraskärsvägen (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Mökkiteiden haarassa on labyrintti, joka on yritetty latoa kivistä ristikaavaan perustuen 7 kehäisenä. Vuonna 2004 kivikko oli vielä paljas ja 2020 kevättalven ja 2021 loppukesän tilanteen perusteella umpeenkasvu etenee, mutta hitaasti.

Mattberget E (Asuinpaikat)
Moderni; Mattbergetin kallioalueesta n. 1 km kaakkoon ja pohjoispuolella kulkevasta metsätiestä 60 m etelään. Alue on tasaista ja loivasti kumpuilevaa moreenikangasta, paikoin kallioista maastoa, alueella kasvaa mänty-kuusimetsää., eteläpuolella on avohakattu palsta. Vuoden 1971 peruskartalle on merkitty kaksi rakennusta, joista pohjoisemman perustukset ovat jäljellä, eteläisempi on sijainnut nykyisellä hakkuuaukolla ja se on tuhoutunut. Rapautunut perustus on betonia ja n. 5,5 x 4 m, sen päällä kasvaa tiheästi nuorta puustoa, pintakasvillisuus on lähinnä sammalta, uunin jäännös erottuu kumpuna, jossa on myös punatiilen kappaleita. Kyse lienee metsäkämpästä, paikalle johtanut metsätie oli nimeltään ”Bastuvägen”. Betonisia perustuksia on tehty metsäkämppiin jo 1800-luvun lopulla. Kämpän voi olettaa olleen käytössä todennäköisimmin suurten hakkuutyömaiden aikana 1900-luvun puolivälin tienoilla, ehkä tätä aikaisemminkin.

Goljatberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; 2020. Närpiön kunnan itäosassa, n. 400 m Närpiön ja Teuvan kuntarajasta länteen Goljatbergetin korkeimmalla kohdalla on ollut kolmiomittaustorni. Mittaustorni on merkitty vuoden 1971 peruskartalle. Avokalliolla on jäljellä joitakin tornin tukikiviä, jotka on uusiokäytetty nuotiokivinä, puuosia on pinottu nuotiopuiksi kalliolle, osa pitkälle lahonneista jäännöksistä on kaatuneena edelleen metsässä.

Orrmossen 2 (Asuinpaikat)
Moderni; 2020. Orrmossenin suon kaakkoispuolella matalan hiekkakankaan koillisreunalla, ympärillä kasvaa varttunutta kuusi- mäntymetsää. Paikalle on merkitty vuoden 1971 peruskartalle kaksi rakennusta, joista pohjoisemman kohdalla on nykyisinkin metsäkämppä. Hirsipintainen pohjoisosa on alkuperäinen, eteläosan laajennus on uudempaa perua, rakennuksessa on peltikatto.

Vissarmossen 2 (Maarakenteet)
Moderni; Inv. 2020: Pisimmillään noin 4,6 m ja leveimmillään noin 4,3 m alainen, L-kirjaimen muotoinen ja selväpiirteinen (jyrkkäreunainen) kuoppa sijaitsee pienellä havuvoittoista metsää kasvavalla mäellä. Kuopassa on noin 3-4 m korkeita riukumaisia kuusentaimia, ja sen lähiympäristössä on useampi täysimittainen haapa. Kuopan reunoilla ja pohjalla on muutamia kiviä. L-kirjaimen sylissä olevalla nurkalla vaikutti olevan kivikeskittymä. Kuopan reunalle ja pohjalle tehtiin koepistot, joissa ei ollut tulenpidon jälkiä, löytöjä tai rakennejäännöksiä. Kuopissa maa oli hietaa. Reunan koepistossa huuhtoutumiskerros oli epäselvä. Jäännöksen selväpiirteisyyden, reunojen huonosti kehittyneen huuhtoutumiskerroksen sekä sen kohdalla kasvavien ohuiden kuusentaimien perusteella kuoppa on kaivettu ja hylätty melko hiljattain. Se sijaitsee kaukana nykyisistä teistä ja asutuksesta. 1800-luvun ja 1900-luvun kartoilla ei ole jäännöksen kohdalla rakennusmer-kintöjä. Kuopan funktio ei siis ole tiedossa. Sen tarkka ikä ei ole tiedossa. Muotonsa, säilyneisyytensä sekä maannoksen perusteella se vaikuttaa varsin nuorelta.

Mjobacken 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Inv. 2021: Cirka 60 meter österut från den skogsväg som löper söderut från Yttre ändan finns några borrstenar som är täckta av mossa och risvegetation. I området finns även gamla grusgropar som är täckta av vegetation. Det är fråga om ett modernt objekt. I närheten av projektområdet, cirka 150 meter norrut, finns det sedan tidigare kända objektet Mjobacken där man har observerat förhistoriska kokgropar.

Mjobacken 3 (Asuinpaikat)
Moderni; Inv. 2021. Vid den skogsväg som löper söderut från Yttre ändan finns ett cirka 20 meter långt, 1 meter brett och 70 cm högt regelbundet anlagt åkergärde, även längre söderut på västra sidan om vägen finns ett cirka 30 m långt åkergärde. Vid sidan av vägen finns även en över 1 meter djup källargrop med en diameter på cirka 4 meter som har lodräta stenbelagda väggar. På platsen har markerats ett hus på grundkartan från 1972 samt två ekonomibyggnader. Omedelbart väster om huset finns en liten åker. På södra sidan fanns större åkrar på samma område som i dag. Huset med uthusbyggnader har märkts ut ännu på grundkartan från 1991. De observerade objekten kan lokaliseras till de byggnader och åkrar som märkts ut på de gamla grundkartorna. På storskifteskartan från 1807 och sockenkartan från 1840-talet har inte märkts ut bebyggelse eller åkrar.

Hemsnåret 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; På nordöstra kanten av åkern väster om Hemsnåret finns åtminstone två moderna åkerrösen, det ena är redan täckt av tjock vegetation. Objekten registrerades så att de inte ska förväxlas med de förhistoriska rösen som identifierats i närheten.

Torrbacken (Kivirakenteet)
Moderni; Inv. 2021: I ett litet blockhav i mitten av Torrbacken finns två klapperstensgropar och obestämda spår av utgrävning som har uppstått i närhistorien. Klapperstensgroparna har en diameter på ungefär 1 meter.

Finnabba (Asuinpaikat)
Historiallinen; I Finnabba har man märkt ut ett torp bland annat på sockenkartan från 1840-talet. På platsen har flera husbyggnader märkts ut ännu på grundkartorna från 1972 och 1988, på kartan från 1972 även gårdens huvudbyggnad som låg omedelbart norr om Jeppovägen. Numera består platsen av åker. På området har massiva schaktningsarbeten utförts och resterna av torpet har försvunnit. Mellan åkrarna observerades några åkerrösen. På nordvästra sidan om Finnabba låg Storträsket, som har sänkts, även Lampen på norra sidan var tidigare större, de två vattendragen förenades av en lite bäck.

Mataberget (Kivirakenteet)
Moderni; Inv. 2021: På toppen av Mataberget söder om Stormossen finns en låg konstruktion som liknar ett råmärke och har en diameter på cirka 1 meter. Den ligger varken på den nuvarande eller den gamla gränslinjen. Det är antagligen fråga om något mer inofficiellt märke.

Rundt (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2021: Torparbackenin pohjoisosassa pellolle johtavan tilustien varrella on kivikkoisella maapohjalla n. 3 ja 5 m halkaisijaltaan olevat maakellarit, mahdollinen rakennuksen perustus ja n. 15 m pitkä kiviaita. Mäen nimen perusteella sillä on sijainnut torppia. Alueella kasvaa tiheää mäntytaimikkoa.

Svedjebacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2021: Markbyntien varrella, tien itäpuolella on Svedjekyttanin ja Svedjebackenin välissä n. 6 m halkaisijaltaan oleva ja n. 1 m syvä kellarin pohja, seinät on kylmämuurattu luonnonkivistä, seinävalli on n. 80 cm korkea. Ympärillä, osin kellarin päällä kasvaa tiheää kuusipuustoa. Vanhoille peruskartoille paikalle on merkitty pelto, jonka reunalla kellari sijaitsi.

Milbacken 1 (Maarakenteet)
Historiallinen; Inv. 2021: Järvimossenin ja Lapuanjoen eteläpuolella kulkevan Ekolavägenin välissä sijaitsevan laajan Milbackenin eteläreunalla ja Järvimossakyttanin peltoalueen pohjoispuolella. Kivikkoisen rinteen reunalla on n. 10 m halkaisijaltaan oleva kuoppa, syvyys on enimmillään lähes 1 m, kuopan seinämät ovat jyrkät, reunalla on n. 1,5-2,5 m leveä valli Päällä kasvaa joitakin n. 40 cm rungonläpimitaltaan olevia kuusia ja mäntyjä sekä nuorta puustoa, pintakasvillisuus on sammalta. Kairatessa kuopan pohjalta tuli puhdasta hiekkaa, huuhtoutumiskerros puuttuu. Kohde lienee melko nuori, kohdalta on voitu ottaa kiviä, sijaintinsa puolesta se sopisi myös kellariksi, joskin pyöreä muoto ei ole kellarille tyypillinen ja kuoppa on myös aika kookas ollakseen kellarin jäännös. Noin 10 m koilliseen on keskittymä liikuteltuja isoja kivilohkareita, mahdollisesti paikalta on joskus otettu kiviä. Lähialueella Järvimossenia ympäröivillä kallioilla sijaitsee useita röykkiökohteita, lähin sijaitsee n. 70 m pohjoiseen.

Milbacken 1 (1000049167) (Maarakenteet)
Historiallinen; Inv. 2021: Järvimossenin ja Lapuanjoen eteläpuolella kulkevan Ekolavägenin välissä sijaitsevan laajan Milbackenin eteläreunalla ja Järvimossakyttanin peltoalueen pohjoispuolella. Kivikkoisen rinteen reunalla on n. 10 m halkaisijaltaan oleva kuoppa, syvyys on enimmillään lähes 1 m, kuopan seinämät ovat jyrkät, reunalla on n. 1,5-2,5 m leveä valli Päällä kasvaa joitakin n. 40 cm rungonläpimitaltaan olevia kuusia ja mäntyjä sekä nuorta puustoa, pintakasvillisuus on sammalta. Kairatessa kuopan pohjalta tuli puhdasta hiekkaa, huuhtoutumiskerros puuttuu. Kohde lienee melko nuori, kohdalta on voitu ottaa kiviä, sijaintinsa puolesta se sopisi myös kellariksi, joskin pyöreä muoto ei ole kellarille tyypillinen ja kuoppa on myös aika kookas ollakseen kellarin jäännös. Noin 10 m koilliseen on keskittymä liikuteltuja isoja kivilohkareita, mahdollisesti paikalta on joskus otettu kiviä. Lähialueella Järvimossenia ympäröivillä kallioilla sijaitsee useita röykkiökohteita, lähin sijaitsee n. 70 m pohjoiseen.

Ölmeskärretin metsätie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Kohde sijaitsee Stormossenin itäpuolella, Kruunupyynjoesta noin 120 metriä länteen. Metsäisellä mäellä ja sen alarinteellä on kolme kiviaitaa. Aitojen sijainti, pituus ja suunta vastaavat varsin hyvin peltolohkoa, joka on merkitty paikalle vuoden 1952 peruskartalle sekä peltolohkoja, jotka näkyvät vuoden 1946 ilmakuvassa. Paikalla ei ole peltoa 1840-luvun pitäjänkartalla eikä sitä vanhemmilla isojakokartoilla. Aidat sijoittuvat pääasiassa Ölmeskärretin metsätien itäpuolelle, mutta itä–länsi-suuntainen kiviaita jatkuu tien länsipuolella, joskin suhteellisen huonokuntoisena. Aitojen maksimikorkeus on metrin ja maksimileveys kaksi metriä. Niiden pituus vaihtelee ollen 72, 22 ja 20 metriä.

Kvarnbacken 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Inv. 2021: Pittjärveen kaakosta virtaavan Påmosskanalen varrella on sijainnut vesimylly. Metsätieltä on opaste myllyn paikalle. Alueelle ei ole merkitty myllyä 1700-1800-luvun eikä myöhemmillekään kartoille. Kyseessä lienee lähihistoriaan ajoittuva kohde, ehkä 1900-luvun puolivälin tienoilla käytössä ollut vesimylly. Paikalla ei voinut havaita jäänteitä itse myllystä, mutta ojassa on paikoin vähäisiä padon jäänteitä. Påmosskanalen on ruopattu uoma, se on merkitty jo 1800-luvun puolivälissä laaditulle pitäjänkartalle. Vanhimmalla vuoden 1970 peruskartalla Pittjärv on merkitty lasketuksi, sen läpi virtasi kapea kuivatusoja.

Gullberghällorna 2 (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Inv. 2021: Gullberg kallioalueen keskiosassa on louhittu kalliota vajaa 10 m halkaisijaltaan olevalla alueella. Louhitun kallion reunassa on porajälkiä, paikalla myös joitakin porakiviä.

Rödseltören (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kupumainen kivikasa kalliopohjalla polun eteläpuolella, koko 1,2 x 1 m ja korkeus 50 cm. Kivet läpimitaltaan korkeintaan 50 cm ja särmikkäitä, mahdollisesti lohkottuja. Paikalle ehkä kerätty kiveä myöhempää käyttöä varten. Kasa on tuskin rajamerkki, koska se ei sijaitse nykyisellä tai vanhemmalla rajalla.

Hattnötbacken (1000052224) (Kulkuväylät)

Österkärr (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2023: Paikalla on rajamerkki, jonka koko on noin 1,5 x 1,5 metriä. Korkeus noin 0,2 metriä. Perustan keskellä on viisarikivi, jonka koko on noin 50 x 30 x 20 cm. Rajamerkki sijaitsee noin 5 metriä kaakkoon Stenträskmossvägen nimiseltä metsäautotieltä. Rajamerkki näkyy selvästi tielle. Vuonna 1856 laaditulla pitäjänkartalla rajamerkki sijaitsee kiinteistörajalla.

Norrgran (Kivirakenteet)
Moderni; Inv. 2023: Siipyyn kirkolta noin 3,6 km koilliseen, Norrback skogsvägeniltä Norrfall skogsvägenille johtavan polun varrella sijaitsee hyvin säilyneitä kiviaitoja ja holvattu kellari. Jäännösten ympäristö on paikoin pensaistunutta ja metsit-tynyttä, paikoin avointa, niittymäistä. Vuonna 2023 tarkastetut kiviaidat ovat korkeudeltaan noin 1–1,5 metriä ja leveydel-tään noin 2–3 metriä. Laserkeilausaineiston perusteella kiviaitoja on noin 200 x 300 m alueella. Vain osa niistä käytiin vuoden 2023 inventoinnin yhteydessä toteamassa, koska kyseessä ovat korkeintaan 100 vuotta vanhaan asutukseen liittyvät jäännök-set.
Kiviaidat ja kellari ovat Norrgrannin ja Norrbackin tilojen jäänteitä. Norrbackin ja Norr-backin tilat ovat oletettavasti perustettu 1900-luvun alussa; vuoden 1846 pitäjänkar-talla tilojen alue on autio, mutta Norrgrannin tilasta on olemassa halkomiskartta vuo-delta 1927, mikä viittaa ainakin Norrgranin tilan olleen jo tuolloin olemassa. Vuoden 1972 peruskartalle kiviaitojen kohdille on merkitty Norrgrannin ja Norrbackin tilat taloineen. Havaitut kiviaidat sivuavat peruskartalla kummankin tilan taloja. Kellarin pohjoispuolelle on merkitty asuinrakennus. Tiloja ei ole enää merkittynä vuoden 1986 peruskartalle, mikä viittaa tilojen autioituneen 70- ja 80-luvun vaihteessa. Vuoden 1986 peruskartoilla alueelle ei enää ole merkitty rakennuksia ja vuoden 1972 peruskarttaan verrattuna peltoalue on pienentynyt noin kolmasosaan.
Kyseessä ovat korkeintaan runsaan 100 vuoden ikäiset asutuksen jäänteet. Vaikka ne ovat näyttäviä, ei niillä ole arkeologista tutkimus- tai suojeluarvoa. Status on siis ”muu arkeologinen kohde” – ei suojelukohde.

Palmlandet 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivikkoisen mäen rinteessä suorakulman muotoinen kivistä rakennettu suoja. Kivirakennelman mitat n. 2,5 x 2.5 metriä ja korkeus n. 80cm. Metallinpaljastimella ei löytynyt lähiympäristöstä mitään mainittavaa.

Emasbacken 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee Kruunupyyssä Emäsjärven pohjoispuolella, Vattumossantien varressa noin 10 metrin päässä tiestä. Se havaittiin maastossa 13.9.2024. Kyseessä on suunnilleen kaakko-luode-suuntainen noin 25 m pitkä kiviaita. Rakenteen maksimileveys on noin 2,1 m ja maksimikorkeus noin 1,1 m. Kiviaita sijaitsee isojako- ja pitäjänkartoilla erottuvan tien varrella, noin 10 m sen luoteispuolella (Naukler 1803–1804b; 2323 04+07+01 Teerijärvi, 1849). Kiviaita on tien varressa, linjassa sen suuntaisesti. Maasto alueella on kuusimetsää. Kohde on kiviaidaksi vähäinen jäännös. Yksittäiset, nuorelta vaikuttavat kiviaitaladelmat eivät ole muinaisjäännöksiä, eikä aidan katsota olevan myöskään osa maisemallisesti merkittävää rakennettua ympäristöä (ks. Niukkanen 2009: 111).

Emasbacken 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee Kruunupyyssä Emäsjärven pohjoispuolella, Emasbackenin itärinteellä Kaitåsintien varrella. Kyseessä on kiviaita, joka havaittiin maastossa 13.9.2024. Kyseessä on noin 22 m pitkä ja 1,4 metriä leveä kiviaita, jonka korkeus on noin 0,7 m. Rakenne on pohjois-etelä-suuntainen ja noin 12 metrin päässä koillispuolella sijaitsevasta Kaitåsintiestä. Kiviaita on sammaleen peit-tämä. Maasto kohteessa on kuusimetsää. Kiviaita voisi liittyä vuosien 1849 (2323 04+07+01 Teerijärvi, 1849) ja 1946 (ks. kuva 18) välillä tehtyyn tiereittiin, joka on sijainnut noin 14 metrin päässä kiviaidasta sen suuntaisesti. Ilmakuvien perusteella tiereitti on jäänyt pois käytöstä vuosien 1956 ja 1994 välillä muun maankäytön tieltä (ks. Historialliset ilmakuvat, Paikkatietoikkuna-palvelu). Asemoinnin perusteella tie näyttää jäävän turhan kauaksi aidasta, mutta on huomioitava, että asemoinnin sekä gps-mittausten tarkkuus voi vaihdella useilla metreillä. Kohde on kiviaidaksi vähäinen jäännös. Yksittäiset, nuorelta vaikuttavat kiviaitaladelmat eivät ole muinaisjäännöksiä, eikä aidan katsota olevan myöskään osa maisemallisesti merkittävää rakennettua ympäristöä (ks. Niukkanen 2009: 111).

Högbacken 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2024: Kohde sijaitsee Kruunupyyssä, Svartsjön-järven kaakkoispuolisen Högbackenin itärinteellä. Kyseessä on kellari, jonka kuoppamainen rakenne havaittiin lidar-aineistosta ja maastotarkastettiin 13.9.2024. Kyseessä on kellarikuoppa, jonka maakuoppa on mitoiltaan noin 6,0 x 4,0 m ja syvyydeltään noin 1–2 m. Osittain sortuneen kuopan lisäksi paikalla on kellarin luonnonkivistä kasattua seinämää. Kellari sijaitsee peltojen ympäröimässä metsäsaarekkeessa. Pellot ovat olleet Furu Hemman -tilan viljeltyjä peltoja jo isojakokartoilla 1800-luvun alussa (Naukler 1803–1804a). Pellot ovat edelleen nykypäivänä viljeltyinä ja Furun tilan kohta asuttuna. Kellari on kuitenkin todennäköisesti sijainniltaan läheisemmän, sen länsipuolelle vuosien 1947 ja 1956 välillä ilmestyneen rakennuskannan tienoilta.

Kuckusvägen (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vanha maakellari Kukusintien tuntumassa ja kaksi 1930-luvulle ajoittuvaa kilometripylvästä (Piltz, Martti & Pentti, Mikko 2023. Kilometripylväät ja niiden edeltäjät. Selvitys maanteiden etäisyysmerkkien historiasta. Väyläviraston julkaisuja 20/2023. Helsinki: Väylävirasto).

Hellback (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton;

Untola (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vanhalta pellonpohjalta vaikuttavaa vähäkivistä maastoa Ylimaalla Lounaalaan laskevassa rinteessä lähellä Jurvantietä. Ensimmäiseltä tasanteelta havaittiin yksittäinen joko viljelyyn tai tien rakentamiseen liittyvä röykkiö.

Taklaxvägen (Maarakenteet)
Moderni; Inv. 2022. Taklaxvägenin varrella ja tien länsipuolella Solvinsbackenista n. 400 m etelään. Tasaisella maapohjalla metsikössä on 25 metrin etäisyydellä toisistaan kaksi kellarin pohjaa, joiden läpimitta on reunavallien reunoista mitattuna n. 4-4,5 m ja syvyys n. 0,6-0,8 m, reunavalleilla on korkeutta n. 0,4 m. Jäänteet ovat pintakasvillisuuden peittämiä ja niiden päällä kasvaa myös puustoa. Todennäköisesti kellarit liittyvät eteläpuolisen talon viljelyyn. 1840-luvun pitäjänkartalle paikalle on merkitty pieni peltotilkku ja sen eteläpuolelle isompi pelto, joka on merkitty myösvuosien 1970 ja 1990 peruskartoille. Noin 150-250 metrin etäisyydellä pohjois-länsipuolella virtasi aiemmin Bjurbäcken etelään Taklaxträsketiin – puro on nykyään peltojen läpi virtaava suoristettu oja ja Taklaxträsket on laskettu.
Muuta: Kuvauksesta tai kuvista ei ilmene ovatko kellarit kivetty vai ainoastaan maavallin ympäröimiä kuoppia, joten tyyppi ei ole tämän vuoksi kivirakenteet/kellarit vaan maarakenteet.

Första berget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inv. 2022: Kolme epämääräistä rakkakuoppaa ja yksi kehämäinen muodostelma lähellä toisiaan. Kaksi pohjoisinta kuoppaa sijaitsee vierekkäin ison maakiven kupeessa, ne ovat n. 2,5-3 m halkaisijaltaan ja n. 0,5 m syviä, eteläisemmässä voi hahmottaa vallia, kuoppien päällä on risuja ja jo lahoamassa olevaa hakkuujätettä. Kehänomainen muodostelma on rakan päällä, se on suorakaiteen muotoinen ja n. 5 x 2,5 m, kehä muodostuu myös isoista alkuperäisillä paikoillaan olevista kivistä. Eteläisin kuoppa on matala ja n. 3 m halkaisijaltaan. Kuopat ovat epämääräisiä, ja ne tulkittiin metsäkoneella liikkumisen seurauksena syntyneiksi, osin luontaisiksi sekä myöhemmän kaivelun seurauksena syntyneiksi.

Skatskär (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kaksi pystyyn nostettua kiveä luonnonkivikossa Skatskär-nimisen kallion laella. Toinen kivistä on noin 40 cm korkea ja toinen korkeampi. Kivissä ei havaittu merkintöjä. Pystykivet eivät sijaitse nykyisellä rajalla, vaikka ovat tyypillisesti nuorempien rajamerkkien kaltaisia. Vuoden 1845 pitäjänkartta ei anna viitteitä siitä miksi kivet olisi nostettu pystyyn. Lakikivikon penkominen saattaa liittyä nimeen Skatskär, jos sen on tulkittu viittaavan aarteeseen. Pitäjänkartalla on vain nimi Storskatan. Alempana niemen kärjessä on sijainnut tai sijaitsee edelleen kalamaja, jolla voi olla yhteys penkomiseen.

Forsbacken (1000095237) (Kivirakenteet)
Moderni; Inv. 2022: Forsbackenin korkeimman laen kaakkoisosassa on vanha rajakivi, se on n. 50 cm korkea, yhdelläsivulla on hakattu numero 2, rajakiven vieressä on muutamia pois paikoiltaan siirtyneitä rajamerkintään kuuluneita pienempiä kiviä. Vanhimmista peruskartoista ei ollut apua kohteen tulkinnassa, koska ko. kartoille ei ole merkitty rajoja. Kohdalla ei kuitenkaan kulje merkittävä historiallinen raja tai esim. pitäjänraja, joten kysymyksessä lienee 1900-luvun tilarajan rajakivi.

Stora Lysarholmen 3 (Kivirakenteet)
Moderni; Inv. 2023: Nykyisen Pietarsaaren ja Luodon kuntarajan tuntumassa Stora Lysarholmenissa, noin 220 m Lysarholmenin tilasta etelä-lounaaseen ja Lysarholmenin tiestä n. 10 m lounaaseen. Vanhassa kuusikossa on hajonnut rajamerkki. Rajamerkissä on ollut ainakin 5 kiveä, joista keskuskivi on hävinnyt ja jäljellä olevista reunakivistä kaksi on kumollaan. Kivissä on porajälkiä. Rajamerkki on koottu ilmeisesti pienen röykkiön päälle, joka on hajonnut. Lähialueella havaittiin nykyisellä kuntarajalla useita vastaavan tyyppisiä porakivistä pystytettyjä pienemmillä kivillä tuettuja rajamerkintöjä. Kysymys on todennäköisimmin 1800-luvun lopun ja 1900-luvun puolivälin väliseen aikaan ajoittuvista rajamerkinnöistä.

Paloniemi (1000096093) (Tapahtumapaikat)
Moderni; Paikalla on kivipaasi, jonka uudessa metallilaatassa lukee muun muassa: "Stenen är rest till minne av Anna Alice Hongell som på denna plats mördades den 13.3.2016".

Marianpuisto (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan sisäsatamassa Marianpuiston rannassa Pohjanmaan museorakennuksen lähellä noin kahden metrin syvyydessä.
Venelaitureiden alue, jonka tausta yltää 1900-luvun alkuun. Kahdesta laiturista toinen on edelleen käytössä ja toinen, pohjoisempi laituri, on purettu. Sen rakenteista on pohjassa jäljellä kiviä ja puutavaraa, jotka voivat olla peräisin tuhoutuneesta hirsiarkusta tai muunlaisesta laiturin perustuksesta.
Pohjoisempi laitureista oli käytössä arviolta vuosina 1910–1990. Marianpuiston venelaituri esiintyy ensimmäisen kerran kaavoituksessa 1904 tai 1907 (Arkkitehdit 2008: 18–9; Piispala 2010: 93). Vuoden 1912 asemakartassa paikalle on merkitty kaksi vierekkäistä laituria, jotka saattavat näkyä jo vuodelle 1909 päivätyssä valokuvassa (inventointiraportin 2025 Kuva 7). Molemmat laiturit näkyvät ilmakuvissa vuosina 1934–1955 sekä vielä 1988.
Laiturin jäännös havaittiin 2025 vedenalaisen kulttuuriperinnön inventoinnissa, joka tehtiin kaavoitushankkeen valmistelun yhteydessä.

Röökinmäki (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Aimpien tietojen mukaa: "Röökinmäki on Lehmäjoesta noin 400 metriä etelään sijaitseva louhikkoinen kalliomäki, jonka laella on kaksi röykkiötä. Röykkiö a on pyöreä, läpimitaltaan noin 8 metriä, sammaloitunut ja keskeltä hieman kaiveltu. Röykkiö b on a:sta noin 15 metriä etelään. Se on kokonaan hajoitettu."
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa, jolloin todettiin, että aiemmin röykkiöiksi tulkitut kiveykset ovat osa laajahkoa pirunpeltoa, jossa on siellä täällä kaivelun merkkejä. Kohteessa on vanha muinaisjäännösmerkki.

Vuoressalo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ylistaron rajan lähellä laaja kallioinen alue, jolla on noin 500 x 300 metrin alalla matalia latomuksia ja röykkiöitä, joiden läpimitta on 1-8 metriä. Vuoden 2003 tarkastuksessa todettiin, että röykkiöt ja latomukset eivät ole muinaisjäännöksiä, vaan luultavasti rauenneita rajamerkkejä ja maa-ainesoton jäljiltä olevia kivikasoja.

Jepua Kihakoski (Hautapaikat)
Pronssikautinen; 1976: Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepuan itäosassa, Lapuanjoelta runsaat 3,5 km itään, jokilaakson viljelysaukean itäpuolella metsäalueella, Kihakosken asutuksesta runsas kilometri koilliseen. Metsäautotien vieressä, harvaa metsää kasvavalla, luontaisesti kivisellä mäellä on noin 8 x 5 metrin kokoinen, pitkänomainen röykkiö. Lähellä on kaksi pienempää, läpimitaltaan noin 3-4 metrin kokoista, pyöreähköä kiviröykkiötä.
Inv. 2021: Ilmoitettujen koordinaattien kohdalla on kivikkoisella maapohjalla hajanaisesti isoja kivenlohkareita ja peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla tasainen kivikkoinen kangas. Röykkiöihin viittaavia rakenteita ei havaittu niiden kohdilta eikä lähistöltä. Niiden välissä, heti metsätien eteläpuolella on n. 10 m halkaisijaltaan oleva kiviaineksen ottokuoppa, jonka pohjalla on isoja irtokiviä. Aiempi kohdekuvaus ei sovi paikan ympäristöön, kuvaus viitannee johonkin toiseen kohteeseen.

Jepua Mårtensberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Uudenkaarlepyyn Jepualla, Lapuanjoen länsipuolella, vajaa 1 km joesta, Jepua-Voltti maantieltä noin 800 m länteen. Kalliomaastossa on ollut hautaröykkiön hajoitettu pohja, läpimitta noin 8-10 metriä. Kohde on tutkittu vuonna 1980 ja poistettu, koska alue oli maa-ainesten ottoaluetta. Paikalla on nykyisin moottorirata. Tutkimuksissa löytyi vähän palanutta luuta.

Smalmossen SE (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Korsnäsin ja Ylimarkun rajalla, Storbergetiltä pohjoiseen noin 1,8 km. Metsäautotien eteläpuolella, mäenharjanteen länsilaidalla, metsässä on kivimuuria, joka muodostaa mahdollisesti nelikulmaisen aitauksen. Sen pituus on noin 10 m. Länsilaidalla on kiviä useammassa kerroksessa, keskellä muurissa on aukko.
Liittynee historiallisen ajan toimintaan (viljelyyn?).

Kronoby-Hembygdsmuseum (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kruunupyynjoen eteläpuolella, Torgaren alueella olevan kotiseutumuseon pihapiirissä mainitaan olleen kiviröykkiön tai latomuksen. Tuhoutunut?

Nedervetil-Seljes semesterby (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kruunupyyn Alavetelin Seljesissä, Storsa-Seljes-järven luoteisrannalla, Seljesin lomakylän alueella. Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä ison, myöhemmin maisemoidun hiekkakuopan ja lomakylän läntisten mökkien alueelta, lähellä olevalta telttailualueelta, laajalta, tarkemmin rajaamattomalta alalta. Maasto on hiekkapohjaista mäntykangasta ja verrattain kivetöntä. Maanpinta lomakylän alueella on vahvasti kulunut.

Trångsundberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Kruunupyyn keskustan ja valtatie 8:n länsipuolella, noin 800 m tieltä, Viken-peltoalueen reunasta runsaat 100 m koilliseen. Laakean mäen luoteiskulmassa on rinteellä ja mäen laen pohjoispuolella kivirakenteita. Mäen länsirinteellä on kuusi kiviröykkiötä, joiden läpimitta on 5-7 m. Ne on koottu kivistä ja ne ovat sammaloituneita pinnalta ja helposti maastossa erottuvia. Rinteen poikkisuuntaisia kivivalleja on neljä. Ne ovat itä-länsi -suunnassa ja sijaisevat pareittain noin 5 metrin välein, pohjoiseen ja koilliseen röykkiöistä. Mäen korkeimman kohdan alapuolella on hajonneelta vaikuttava kivivalli, jossa polveke, pitkä sivu on noin 25 m pituinen (kiviaitaa?). Rakennelmien funktio ja ikä ovat tuntemattomia.
Paikan korkeuden perusteella (5-10 m mpy) rakenteet lienevät historialliselta ajalta, ehkä varsin myöhäisiä, viljelyyn ja aikaisempaan asutukseen (?) liittyviä.

Terjärv-Gravgård (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Terjärven kirkolla, Kruunuoyynjoen koillispuolella, hautausmaan lounaispuolella peltorinteellä. Pellon yläosasta hiekkamaasta on vuoden 1990 inventoinnissa löytynyt hiukan kvartsia noin 10 x 20 m alalta. Lähistöltä ei muita havaintoja.
Mahdollinen asuinpaikka.

Terjärv-Furusänget (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Paikka sijaitsee Terjärven Småböndersissä, Porasenjoen länsirannalla, jossa Furun talon pohjoispuoliselta rinnepellolta on löydetty runsaasti kvartsia.
Paikalla vuonna 1994 tehty pieni koekaivaus selvitti ainakin osan kvartsista olevan historiallisen ajan toiminnan tulosta: pellossa olevia kiviä tiedetään raivatun polttamalla niiden päällä maakuopassa tulta ja kaatamalla kylmää vettä kuumien kivien päälle. Näin maassa olleet kvartsilohkareet ovat särkyneet. Näin syntyneet kvartsin pikkupalat ja sirpaleet muistuttavat työ- ja tarvekalujen valmistuksessa syntyviä iskoksia. Näitä kvartsikeskittymiä löytyi koekaivauksessa maasta. Koekaivauksessa ei todettu varmoja merkkejä kivikautisesta/esihistorialisesta asuinpaikasta.

Madesniemi (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Aiempien tietojen mukaan Laihian Tönkässä sijaitsevassa kohteessa on pieniä matalia röykkiöitä (Jern 1952). Kohteen kohdalla on myös peruskartan muinaisjäännösmerkki.
Tarkastuksessa ei havaittu merkkejä röykkiöistä peruskartan muinaisjäännösmerkin kohdalla eikä sen lähiympäristössä. Mahdollisesti röykkiöitä on hävitetty tai ne ovat peittyneet kasvillisuuden alle.

Irunluoma (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Irunluoma sijaitsee Laihian Tönkän eteläpuolella Viinamäen alueella. Aiempien tietojen mukaan kohteessa olisi 14 pientä röykkiötä. Kohteeseen on merkitty neljä muinaisjäännösmerkkiä, kolme niistä on Madesjoentien länsipuolella ja yksi itäpuolella. Pohjoisin merkki on Lumppon autioituneen tilan pohjoispuolella, siitä Madesjoentien itäpuolella olevaan merkkiin on noin 550 metriä. Lisäksi muinaisjäännösmerkki on Luhtakallion kohdalla ja Viinamäen tilan lounaispuolella.
Muinaisjäännösmerkkien kohdat ja niiden lähiympäristö tutkittiin vuoden 2012 inventoinnissa eikä selviä merkkejä muinaisjäännöksistä löytynyt. Esimerkiksi Luhtakallion kohdalla muinaisjäännösmerkki osoitti kallion kohdalle, jolla ei ollut näkyvissä minkäänlaista muinaishautaan liittyvää kiveystä. Lumppon ja Viinamäen kohdalla oli näkyvissä hyvin epämääräistä kiveystä, Lumppossa luultavasti maa-aineksenottoon liittyen. Madesjoentien itäpuolisen muinaisjäännösmerkin kohta oli tiheää ryteikköä ja taimikkoa, jossa ei havaittu merkkejä muinaishaudasta.

Koskenranta/Riihirannanmäki (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kylänpään Koskelanloukossa, metsäsaarekkeessa Laihianjoen pohjoisrannalla, Koskenrinnan talosta runsaat 200 metriä itään on vuoden 1952 inventointitietojen mukaan ollut neljä röykkiötä, joista yksi pitkä röykkiö, muut pyöreitä.
Tarkastuksessa 2007 ei mäeltä löydetty röykkiöitä; tietä on levennetty jokin aika sitten mm. mäen kohdalla, josta on otettu hiekkaa ja röykkiöt ovat silloin mahdollisesti tuhoutuneet. Pellon reunassa mäen etelärinteessä olevat epämääräiset kivikot ovat sekä luontaisia että ilmeisesti pellosta raivattua kiveä.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa, alueella ei havaittu muinaisjäännöstä.

Tuurinluoma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Laihianjoen eteläpuoella, Rinnanmäen kaakkoiskärjessä, mäellä Tuurinluoman talon luoteispuolella puolella on ilmoitettu kolme röykkiötä.
Inventointikertomuksessa 1953 mainittu, peltoröykkiöksi arveltu röykkiö n:o 643/1 on sijainnut Tuurinluoman talon itäpuolella viljelysmaalla ja sittemmin raivattu pois.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa, koska alueelle oli tulossa maapohjan käsittely metsänistutusta varten. Muinaisjäännöksiä alueelta ei havaittu.

Sutikankangas 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sutikanharjun soranottoalueella, nykyisen altaan kohdalla, sijainnut pieniä röykköitä.
Kohde sijaitsee Laihian ja Ilmajoen rajalta n. 500 m pohjoiseen ja Tampereentieltä n. 900 m länteen. Paikalla on ollut luode-kaakkosuuntainen Sutikankangas-niminen harjujakso, joka nykyään lähes kokonaan tuhoutunut soranotossa. Hiekkakuopat toimivat nykyään seutukunnan suosittuina kalastuspaikkoina ja niiden ympärille on noussut runsaasti mökkiasutusta. Harjun päällä on kulkenut tärkeä kulkureitti jo historiallisella ajalla, mutta se lienee ollut käytössä jo esihistoriallisena aikana.
Inventoinnissa v. 1953 paikalla on todettu röykkiöitä ja sorakuopan reunalla rippeitä kivikautisesta asuinpaikasta. Vuonna 1972 röykkiöiden paikalla harjulla oli laaja sorakuoppa. Sen eteläreunalla, suon laidalla oli hiekkamaassa yksittäisiä kvartseja ja likamaata, ilmeisesti asuinpaikan rippeitä. Röykkiöitä tai asuinpaikkaa ei ehditty tutkia. Inventoinnissa 2009 harjun ehjiä osia kuljettiin läpi, mutta alueelta ei löytynyt merkkejä säilyneistä muinaisjäännöksistä.
Nykyisin alue on laajaa, jo metsittynyttä, osaksi pohjaveden täyttämää hiekkakuoppa-aluetta, jonne on noussut mökkiasutusta.

Sutikankangas 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Sutikanharjun soranottoalueella, nykyisen altaan kohdalla ja sen reunalla, sijainnut pieniä kivikautinen asuinpaikka ja pieniä röykköitä, joita tutkittu kaivauksin vuonna 1973.
Kohde sijaitsee Laihian ja Ilmajoen rajalta n. 500 m pohjoiseen ja Tampereentieltä n. 900 m länteen. Paikalla on ollut luode-kaakkosuuntainen Sutikankangas-niminen harjujakso, joka nykyään lähes kokonaan tuhoutunut soranotossa. Hiekkakuopat toimivat nykyään seutukunnan suosittuina kalastuspaikkoina ja niiden ympärille on noussut runsaasti mökkiasutusta. Harjun päällä on kulkenut tärkeä kulkureitti jo historiallisella ajalla, mutta se lienee ollut käytössä jo esihistoriallisena aikana.
Sutikanharjulla inventoinnissa v. 1953 todettu kivikautinen asuinpaikka oli tuhoutunut lähes täysin jo ennen tutkimuksia v. 1973. Tuolloin tutkittiin asuinpaikan rippeitä sekä muutamia pienistä kiviröykkiöistä, joita oli harjulla. Nämä keskimäärin vain n. 1 m läpimittaiset kivikasat olivat löydöttömiä ja liittyvät luultavasti harjulla olleeseen historiallisen ajan asutukseen. Vanhan taloudellisen kartan mukaan harjulla on ollut Kalistaja-niminen asumus. Inventoinnissa 2009 harjun ehjiä osia kuljettiin läpi, mutta alueelta ei löytynyt merkkejä säilyneistä muinaisjäännöksistä.

Prinkinkallio (Luonnonmuodostumat)
Historiallinen; Laihianjoen pohjoispuolella, Potilanmäeltä vajaa km pohjoiseen, Prinkinkallion laella on kivikkoa, jolle on kasattu kiviä röykkiöiksi. Paikalla on luontainen kivipelto/pirunpelto, jossa kivikasat ovat. Kysymyksessä eivät ole esihistorialliset hautaröykkiöt, vaan myöhäiset kaivelujen jäljet ja kivikasat, jotka eivät täytä muinaisjäännöksen kriteerejä. V. 1953 inventointikertomuksessa ne mainitaan epämääräisinä röykkiöinä (1953:686-690)
Alempana lounaisrinteessä tien vierellä pitkähkö, paikoin hyväkuntoinen kiviaita, joka liittyy Potilanmäen torppiin ja historiallisen ajan asutukseen.
Ks. alakohteet

Kotaneva länsi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maalahdentien ja Kotanevan välisellä metsäalueella, Haapaharju-nimiselle tilalle vievän tilustien pohjoispuoisella metsäisellä, kivikkoisella mäenkumpareella on vuonna 1979 Maanmittaushallituksen kartoittaja Jaakko Lammila ilmoittanut olevan kolme vaikeasti havaittavaa röykkiötä.
Vuonna 2006 Paikalle tehtiin maastotarkastus yhdessä Laihian metsänhoitoyhdistyksen toimihenkilön kanssa, koska alueelle oli suunnitteilla harvennushakkuu syksyllä 2006. Tarkastuksessa röykkiöitä ei löydetty, mutta maastokäynnillä sovittiin, että alueen harvennushakkuussa noudatetaan asianmukaista varovaisuutta.
Kohde tarkastettiin myös vuoden 2011 inventoinnissa eikä röykkiöitä havaittu.

Nuorisoseurantalo (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Laihian Jakkulassa, Laihianjoelta noin 180 metriä itään on matala mäkikumpare, jonne Laihian nuorisoliitto rakensi v.1899 seurantalon. Mäestä oli jo 1850-luvulta löytynyt kellaria kaivettaessa rautakautisia esineitä mm. kilvenkupura ja puukko (ks. Meinander 1950, s.202). Mäellä todettiin ainakin kolme matalaa, laajaa ja hajoitettua röykkiötä, joista J.R.Aspelin tutki v. 1899 kahta röykkiötä ja A.O. Heikel v. 1900 toisen röykkiön ja kellarin välistä aluetta. Kysymyksessä on löytöjen perusteella huomattava kalmisto, johon on kuulunut matalia latomuksia/röykkiöitä sekä polttokenttäkalmisto. Löydöt ovat kansainvaellus- ja merovingiajalta.
Toistaiseksi on selvittämättä, onko mäen reunoilla säilynyt rippeitä polttokenttäkalmistosta. Vuoden 2012 tarkastuksen perusteella talon ympäristö on melko lailla tasoiteltu. Kohde on jo aiemmin arvioitu kuuluvan rauhoitusluokkaan 3 eli se lienee tuhoutunut.

Puurtinkorvennevansaari (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kylänpäästä Jokisaloon vievän maantien eteläpuolella on Puurtinkorvennevan suoalue, jonka pohjoisreunalla kaksi lähekkäin olevaa pientä suosaarta. Niistä eteläisemmällä on saadun tiedon mukaan röykkiö.
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa, mutta röykkiötä ei havaittu.

Päkinmäki (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Päkintien pohjoispuolella, Aronkylästä länteen, vastapäätä Laitalantönkkää. Aiempien tietojen mukaan alueella on laajalla alueella pieniä röykkiöitä kolmena ryhmänä. Vuoden 2012 inventoinnissa todettiin, että alue on todella kivikkoinen ja lohkareinen, josta on mahdotonta erottaa röykkiöitä.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Tyllijoella Hautarämäkäntiestä noin 100 metriä itään. Aiempien tietojen mukaan (Mirja Miettinen ja Esko Luoma) kohteessa on "kivikkoisen metsäalueen itärinteessä, noin 200 m viljelyksiltä länteen on 5 pientä ,matalaa röykkiötä."
Kohde tarkastettiin vuoden 2011 inventoinnissa, mutta röykkiöitä ei löydetty. Alue on nykyisin louhikkoinen hakkuuaukea, joka kasvaa heinään ja nuorta taimikkoa. Alue on todennäköisesti äestetty.

Lepoosaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Aiempien tietojen mukaan kohde on "Lounaalassa, Kaakimonnevan eteläreunalla, erillisellä suosaarella 5 matalaa pientä röykkiötä saaren länsipäässä." Vuoden 2012 inventoinnissa suosaareke käytiin läpi, mutta mitään muinaisjäännökseksi tulkittavaa ei löytynyt.

Allinen B (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöryhmä sijaitsee Allisen viljelysaukean etelälaidalla, Torstilasta tulevan tien länsipuolella etupäässä kahden mäenkumpareen välisellä alueella, pohjoisemman mäen kaakkoisrinteellä kapealla alueella. Paikalla on 14 kiveystä, jotka ovat pieniä ja matalia.
Tarkastuksessa 2003 maa-aineksenottoalueelle rajattiin Pentti Rislan mukaan noin 10 röykkiötä, jotka olivat lähes suorassa rivissä luoteesta kaakkoon. Samassa tarkastuksessa röykkiöitä alueella todettiin vähemmän kuin 47, ja vain osaa niistä voidaan pitää hautaröykkiöinä, osa on peltoröykkiöitä tai muita kivikasoja. Tarkastuksessa 2005 todettiin paikalla 14 röykkiötä, joista otettiin GPS-paikantimella koordinaatit. Vuonna 2006 paikalla tehtiin riittävät kaivaukset laajenevan maa-aineksen oton vuoksi. Röykkiöt eivät olleet hautoja. Niiden funktio ei selvinnyt, ja ne liittynevät paikan maanviljelyshistoriaan.
Huom.
Paikan nimi peruskartalla on Lammashaanneva. Röykkiöryhmä sijaitsee 500 - 600 m koilliseen ryhmästä Allinen A ja noin 400 m pohjoisluoteeseen ryhmästä Allinen C.
Röykkiöryhmät Allinen A - C on aikaisemmin katsottu osaksi samaa muinaisjäännöstä,
esim. Esihistorialliset kiinteät muinaisjäännökset Etelä-Pohjanmaalla, Keski-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla. 1998.sekä Kiinteät muinaisjäännökset Pohjanmaalla 2006.

Kyröläistenmetsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian Jokisalon Tuurinkankaalla, Kyröläistenmetsän pohjoisosassa. Alue on kosteaa kangasta, jonka puusto on pääasiassa noin 40-vuotiasta kuusikkoa. Maaperä on moreenia. Aiempien tietojen mukaan alueella on kaksi röykkiötä. Vuoden 2011 inventoinnissa kohteesta löytyi yksi isompien kivien ympärille kasattu matala röykkiö, joka oli selvästi rajamerkki kolmen tilan kulmassa. Lähellä oli myös hieman muuta kivikkoa, mutta se oli luontaista.

Kolnemossen 1-2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee valtatie 8 ja Kolnemossenin länsipuolella. Alue on tiheää kuusivaltaista sekametsää, jossa paikoin kallion paljastumia. Kolnemossen 1 sijaitsee metsäautotien eteläpuolella ja Kolnemossen 2 sen pohjoispuolella.
Vuoden 2007 inventoinnissa alueelta ei onnistuttu paikallistamaan yhtään varmaa röykkiötä. Siiriäisen mukaan Kolnemossen 1:ssä pitäisi olla kaksi röykkiötä. Myöskään Miettinen ei vuonna 1984 löytänyt Siiriäisen mainitsemia röykkiöitä. Miettisen tarkastuksen mukaan Kolnemossen 2:ssa on jopa 12 röykkiötä. Aluetta käytiin läpi eikä mitään röykkiöksi luokiteltavaa löydetty. Peruskartalla olevien muinaisjäännösmerkkien kohdat tarkastettiin myös huolellisesti. Aluskasvillisuus on kuitenkin siinä määrin rehevää, että hyvin pieniä ja matalia röykkiöitä on vaikea havaita.

Junkarsbränno (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Maalahdenjoen pohjoispuolella, viljelylakeuden keskivaiheilla, Junkarsin mäen ja asutuksen eteläreunassa, tien länsipuolella. Laidun ja peltomaan rajalla, metsäisen niemekkeen kärjessä, laajan, hajoitetun ja tutkitun röykkiön jäännös. Paikalla nykyisin hajanainen kivikko, jonka päällä rojua ym. maatalouden jätettä. Röykkiötö tai sen koottua jäännöstä vaikea hahmoittaa.

Nykulla (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Maalahdenjoen eteläpuolella, Storsjöbäckenistä 270 metriä itään, Nykulla nimisellä mäellä. Röykkiö on mökin vieressä, sen länsipuolella.
Kohteessa olevat röykkiöt on luokiteltu viljelyröykkiöiksi. Vuoden 2007 inventoinnissa todettiin vain yksi röykkiö em. paikalla, mutta koko mäkeä ei käyty läpi. Röykkiö on halkaisijaltaan noin kuusi metriä ja puolisen metriä korkea. Kyseessä voi olla viljelyröykkiö, mutta ei liene täysin poissuljettua, että paikalla voi olla myös hauta, jonka päälle on myöhemmin kasattu hieman kiviä.

Nämndesbacken (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohteessa sijainnut kuppikivi on nykyään Maalahden museossa
Paikalla ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Nämndesbacken N (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Vuoden 2007 inventoinnissa kohteesta ei löydetty uhrikiviä. Paikalle on rakennettu omakotitalo ja kohde on tuhoutunut tai ainakin peittynyt uuden omakotitalon rakennustöissä. Mirja Miettinen kirjoitti tarkastuksessaan kohteesta seuraavasti ”Maalahdenjoen länsipuolella, Övermalaxin sillasta (vanha v. 1985 uusittu silta) noin 900 m länsilounaaseen, Havraksen kylänosassa Nämndesbackenilla. Vanhaa piha- ja tonttimaata, pienen museoalueelle siirrettäväksi aiotun sotilastorpan edessä olevassa kallion paljastumassa on kaksi pyöreää kuppimaista syvennystä. Toinen kuppi portaiden edessä ja vieressä hakatut kirjaimet KB (= Karl Bergendahl, joka 1900-l alussa asui torpassa). Toinen kuppi tästä muutama metri etelään, toisessa kallion paljastumassa. Kuppien läpimitta n 2,5-3 cm, muoto pyöreä. Kupit muodoltaan samanlaisia kuin esim. Storsjön kuppikivissä tai Kopparbackenin kalmistoalueen kalliossa. Lähistöltä ei tiedossa rautakautisia tai esihistoriallisia muinaisjäännöksiä.”

Långminnskogen E (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohdetta ei löytynyt vuoden 2007 inventoinnissa!
Kohdetta ei ole aiemmin tarkastettu. Mirja Miettinen kirjoittaa muinaisjäännösrekisterissä seuraavasti: ”Maalahden ja Laihian rajalla, Nikkarissa, kalliomaastossa on ainakin 10 matalaa, pientä ja pienehköä röykkiötä; osa niistä mahdollisesti Laihian puolella. Röykkiöt ovat sekä laihialaisen Esko Luoman ja toisaalta Malax idrottsföreningin suunnistajien löytämiä ja ilmoittamia.”
Tarkennus 24.2.2022. 2007 inventoinnissa mainitaan, että: "Aluetta tarkastettiin koordinaattipisteen tuntumassa noin 100 metrin säteellä, mutta röykkiöitä ei havaittu". Tarkastus olisi siis ulottunut rekisterikoordinaatista etelään kartalla olevalle muinaisjäännösmerkille asti.

Munsala Långnäs (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyröykkiöt sijaitsevat Uudenkaarlepyyn Munsalassa, Vexalan kylän pohjoispuolella, noin 1 km merenrannasta, maatuneen merenlahden pohjukassa, jossa Långnäsin on pohjoispuolella soistunut Storträsket. V 1985 inventoitiin aluetta ja kaivettiin kolme kivilatomusta sekä tehtiin koekuoppia. Röykkiöt olivat rakenteettomia ja löydöttömiä. Ne liittyvät sekä kaivaushavaintojen ja maaston korkeussuhteiden puolesta historiallisen ajan asutukseen ja viljelyyn, joka lienee aikaisintaan 1700-luvulta.

Munsala Pepparträsket (Kivirakenteet)
Historiallinen; Latomukset sijaitsevat Uudenkaarlepyyn Munsalassa, Vexalan Långnäsissa, Pepparträsketistä noin 200 m etelään olevalla harjanteella. Latomukset ovat kooltaan noin 3 x 3 m. Toinen raunioista tutkittiin 1985. Latomukset on mahdollisesti tehty aikanaan Långnäsin suuntaan kulkevaa polkua raivattaessa, sillä umpeenkasvaneen polun reunoilla on muitakin kivikasoja.

Munsala Torkaträsket (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivilatomus sijaitsee Uudenkaarlepyyn Munsalassa, valtatie 8 itäpuolella olevan Jussilan ja Björkbackan kylänosien välisellä metsäalueella, Torkaträsket suon lounauspuolisella metsäsaarekkeellaa. Latomus tutkittiin suunnitellun metsäautotien vuoksi 1985. Kooltaan noin 4 x 3 m oleva matala kivilatomus todettiin tiiliuuniksi.

Munsala Klockarsbacken (Asuinpaikat)
Historiallinen; Valtatie 8 ja Harjuxiin erkanevan kylätien risteyksestä etelään on mäellä kiviaitoja ja rakennusten perustuksia, jotka kuuluvat paikalla vielä 1920-luvulla olleeseen tilaan. Lisäksi mäellä on vesakoituneita sorakuopanteita ja kiveyksiä, joiden luonne on epäselvä. Osa voi olla luontaisiakin.

Trysjelibacken (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kivikkomäki, toinen röykkiö on epävarma ja toinen tuhoutunut röykkiö (?).

Furuedet (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat sijainneet Furuedetin pohjoispuolella, Furuedsträsketin ja Rotmossenin välisellä moreeniharjulla, Rangsbystä noin 5 km kaakkoon. Soranottoalueella on ollut kolme röykkiötä, joista yksi on merkitty peruskartalle.
1) kartalle merkityn röykkiön läpimitta on ollut noin 10 m, korkeus 1,3 m ja sen keskellä on ollut laaja kraatterimainen kuoppa. Röykkiö on ollut sorakuopan keskelle jätetyn pilarin päällä ja reunoiltaan vaurioitunut. Röykkiö on tutkittu vuonna 1977, jolloin todettiin jäänteitä sisäkkäisistä kivikehistä. Röykkiö oli löydötön.
2) edellisestä noin 100 m länteen, sorakuopan länsireunalla sijaitsi pyöreä röykkiö, jonka läpimitta on ollut 10 metriä ja korkeus noin 1,5 m. Sen keskellä on ollut laajahko kuoppa. Röykkiö on tutkittu vuonna 1991. Röykkiö oli löydötön.
3) röykkiö sijaitsi samoin kuopan länsipuolella, noin 120 m röykkiöstä 1. Se on ollut suunnilleen samankokoinen kuin kaksi muuta röykkiötä, mutta on tuhoutunut soranotossa.

Kompassberget Södra (Taide)
Historiallinen; Kohde on sijainnut Norrnäsin ja Västra Yttermarkin välisellä metsäalueella, Kompassbergetille vievältä metsäautotieltä 40–50 m länteen. Maasto on kallioista metsää ja hakkuualuetta. Kapean kallion päällä on ollut karkeatekoinen sammaloitunut kompassiruusu, jonka pitkä sakara on ollut melko tarkkaan pohjois-eteläsuunnassa. Rakennelma on tehty satunnaisista, erikokoisista ja lohkeilleista kivistä, joista suurimmat ovat olleet keskellä, pienemmät sakaroissa.
Kompassiruusu on ollut paikalla ainakin vielä vuonna 1988, mutta vuoden 2009 inventoinnissa sitä ei enää löytynyt. Alueella on tehty äskettäin metsähakkuita. Kiveys on koordinaattitietojen mukaan sijainnut hakkuualueen reunassa, joten se on todennäköisesti tuhoutunut metsätöiden yhteydessä.

Röykkiö 3 sijaitsee kauimmaisena lounaassa, erillisellä saarekkeella. Sen laella kalliolla on röykkiö, jonka läpimitta on noin 5 m.

Blåkullen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Oravaisten kirkonkylän itäkoillispuolella, tehtailta noin 1 km länteen. Kimonjoen länsipuolella, valtatie 8:lta runsas kilometri itään on Blåkullen niminen kallioalue. Kalliolla olevassa painanteessa oli vuonna 1975 pieni, kokonaan hajoitettu kiveys tai latomus, joka on saattanut olla hautaröykkiö.
1960-luvun tiedon mukaan kallioalueen pohjoissivulla, lähinnä asutusta olisi ollut hajoitettu röykkiö; siitä ei ollut merkkejä nähtävissä vuonna 1975.
Kohde epävarma/tuhoutunut.

Hästhällorna (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten itäosassa, Oravaisten ja Alahärmän rajalta noin 1200 m pohjoiseen, Paljakassa, Kihlin talosta luoteeseen noin 1200 m, sekä noin 200 m metsäautotieltä pohjoiseen. Hästhällorna-nimisessä kalliomaastossa, pitkän ja kapean viljelysmaan (Torplindorna) pohjoispuolella, avokalliolla, lähellä suon reunaa on hajallaan kiviä, ilmeisesti täysin hajotetun röykkiön pohjakiviä. Maastossa ei muuten ole paikalla sanottavasti kiviä.
Röykkiö tai latomus on arviolta ollut noin 4-6 m läpimittainen. Hajottaminen tapahtunut ehkä pitkän ajan kuluessa, jäljet eivät olleet tuoreita. Sijainti kalliolla pronssikauden rannan tuntumassa (50 m mpy) viittaisi pronssikauteen. Lähistöllä Paljakan asuinpaikkakeskittymä, joka ajoittuu pääasiassa Kiukaisten kulttuurin aikaan.

Finndalen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Oravaisten itäosassa, "Sandvågorna" hiekkakangasalueella, jossa on maastossa hienosti erottuvia pitkiä dyynejä. Alueen pohjoisosassa on metsäautoteitä ja hiekanottoa. Pitkän, etelään kaartuvan harjanteen pohjoispäässä, kivikkoisella laella on matala, pieni, selvärajainen röykkiö, läpimitta noin 4-5 m, keskeltä hiukan kuopalla. Röykkiön kivet ovat verrattain tasakokoisia; röykkiö vaikuttaa eheältä.
Röykkiö on tutkittu vuonna 1988, jolloin sen sisältä todettiin hautarakennelma päätykivineen ja kivikehineen. Löytöinä keramiikkaa, kvartsi- ja kvartsiitti-iskoksia, hiekkakiveä ja palanutta luuta. Hautaus on tehty mahdollisesti vanhemman asuinpaikkakerroksen päälle.
Tutkittu alue on nykyään soranoton tuhoama.
Alempana rinteessä noin 50-100 m lounaaseen on suuri hiilimiilu/kolbotten, jonka ympärillä on kehässä 3-4 syvää, suppilomaista kuoppaa. Metsäkoneiden jäljissä on vahvasti mustaa maata. Finndalen nimen katsotaan johtuvan tästä hiilimiilusta.

Petalax-Mamrekärret (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; 2008. Kohdetta ei löytynyt vuoden 2007-08 inventoinnissa koordinaattipisteen tuntumasta. Inventoinnissa ei ollut aikaa laajamittaiseen etsintään. Miettinen mainitsee inventointikertomuksessaan, että alue on ollut tietön vuonna 1974, joten röykkiöiden paikantaminen on ollut hankalaa maastossa, jossa ei liiemmin ole maamerkkejä. Todennäköisesti röykkiöt sijaitsevat jossain lähistöllä.
Seuraavat tiedot ovat Miettisen inventoinnista: ”Paikka on runsaat 2 km itään Lolaxin kylästä, tiettömässä (1974) metsä- ja suomaastossa. Pienehköllä mäenkumpareella, aukeaksi hakatulla metsämaalla, ilmeisesti kolmen eri tilan maalla on itärinteessä n 50 x 70 m alueella viisi selvästi erotettavaa röykkiötä, joiden läpimitta vaihtelee 2-5 m välillä. Lisäksi alueella viisi matalaa, epäselvempää muodostumaa, joiden luonteesta ei hakkuujätteiden ja koneiden jälkien vuoksi voinut saada selvyyttä.”
5.8.2024: Tarkastuksessa 1974 mainittu: "Muutamassa röykkiössä kiinnitti huomiota pinnalla olevien kivien pienuus verrattuna esim. Rimossbackenin tai Rainelidenin röykkiöiden kohtalaisen tasakokoisiin kiviin".
Inv 2023: Kohdetta ei löytynyt. Maasto ei vastaa 1974 kuvausta. Kohde ehdotettu poistettavaksi.

Pedersöre-Namnlösabacken 1 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Lammosskyttan ja Gubbaskärret -nimisten viljelysalueiden välissä Kovjoen itäpuolella, joen ylittävästä sillasta noin 50 metriä koilliseen.
Jyrkällä lounaaseen laskevalla kalliorinteellä, harvassa männikössä on matala, hajoitettu röykkiö, joka käsittää vain yhden kivikerroksen. Röykkiön läpimitta on nykyisellään noin 7 metriä. Kiviä on mahdollisesti vieritetty alas kalliolta.

Pedersöre-Sandnäset (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Uusikaarlepyy-Pietarsaari -tien ja Sudbynjoen itäpuolella, noin 4 km valtatie 8:lta länteen, Sandnäset -nimisen hiekkaharjun lounaisosassa. Metsässä Rånäset-Kassnäset -tien vierellä, hiekanottoalueella on rinteessä säännöllisen muotoinen kivillä limitetty/vuorattu, päältä avoin kuoppa, jonka koko on noin 2 x 3,5 metriä ja syvyys noin 1,8 metriä. Ympärillä kasvavista arviolta yli 100-vuotta vanhemmista puista (vuonna 1974)päätellen kuoppa on vähintään sen ikäinen. Kuopan tarkoitus on tuntematon; mahdollinen kellarikuoppa?

Pedersöre-Träskkullaberget (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n ja Kokkola-Seinäjoki rautatien itäpuolella, Träskkullabergetin eteläosassa, Lövön ja Bennäsin kylien rajalta noin 5 metriä Lövön puolella. Lounaaseen viettävällä rinteellä kalliolla on kivistä ladottu uuni, ns. ryssänuuni. Pohjan koko on noin 1,5 x 1,5 metriä ja korkeus 0,65 metriä. Uuni on ladottu verrattain pienistä kivistä, hyväkuntoinen.
Kohteelle on myönnetty kajomislupa, jonka ehtojen mukaisesti uuni on tutkittu ja poistettu arkeologikonsultin toimesta 4.10.2020.

Pedersöre-Cederbergs (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Pirilönlahden kaakkoisrannalla, Pietarsaari-Ähtävä tieltä noin 600 m Pirilöön vievää paikallistietä. Tienvarren ojassa, lehtometsässä on lähteensilmä, johon on upotettu puinen, lähes lahonnut tynnyri. Lähteestä oli tieto mm. Pietarsaaren kotiseutuyhdistyksellä vuonna 1974. Topografisessa arkistossa mainitaan lähde "Erik-kuninkaan lähteenä", joka viime vuosisadan (1800-luvun?) loppupuolella oli hyvän parantavan hapelähteen maineessa.
Lähde oli huonossa kunnossa vuonna 1974. Vuoden 2012 inventoinnin mukaan on lähde tuhoutunut.

Pedersöre-Lammossen (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Purmonjoelta ja Purmon kirkosta länteen, Kovjoesta runsaat 200 metriä pohjoiskoilliseen, Åkärret-nimisen viljelysaukean itäreunalla, kalliolla. Pienen kallion reunalla on noin 2-3 metrin läpimittaisen röykkiön kehämäinen pohjakiveys.

Pedersöre Skomakarbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lepplaxin Skomakarbackenilla, valtatie 8:n länsipuolella, mäen etelärinteessä on kotitarvesoranottoa ja pitkänsoikeita kivivalleja. Ne liittyvät ilmeisesti viereiseen maa-aineksenottoon, eivätkä missään tapauksessa ole muinaishautoja. Eteläpuolista peltoaukeaa rajaa mäen etelärinteessä komea kiviaita.

Pörtom-Langbacken (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee valtatie 8:n itäpuolella, Närpiönjoen mutkan eteläpuolella. Maasto on viljelysaukealla oleva pitkänomainen ja kapea moreeniharjanne, jonka eteläpään verrattain jyrkkä mäki on lähes kokonaan ajettu soraksi. Sorakuopan reunalla on tutkittu kaksi matalaa, löydötöntä röykkiötä vuonna 1958. Koekaivaus asuinpaikan rippeiden vuoksi tehtiin 1976. Kysymyksessä on ilmeisen pienialainen asuinpaikka, joka on tuhoutunut lähes täydellisesti. Asuinpaikkalöydöissä on Kiukaisten tyypin keramiikkaa.
Vuoden 2009 inventointi: Alue on nykyisin umpeenkasvanut sorakuoppa. Vaikuttaa tuhoutuneen täydellisesti. Siirrettiin rauhoitusluokkaan 3.

Pörtom-Nordbäck (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Nordbäckissä, valtatie 8:n länsipuolella, vanhan Ungdomslokalenin (Föreningshus) länsipuolella metsäisellä loivalla rinteellä, joka kasvaa nykyään pääosin tiheää mäntytaimikkoa.
Miettisen (1975) mukaan: ”Näkyvissä on yksi röykkiö, jonka läpimitta on 5-6 m. Röykkiö on hajoitettu ja sammaloitunut. Paikalla on myös 1-2 pienempää röykkiötä lähistöllä, niitä on vaikea erottaa metsässä. Pörtom hembygdsföreningenin tietojen mukaan Föreningshusin pohjoispuolella olisi pieniä röykkiöitä.” Vuoden 2008 inventoinnissa koordinaattipisteiden kohdalta löytyi hajallaan oleva matala kiveys, joka ei vaikuttanut muinaisjäännökseltä. Alue kasvaa hyvin tiheää istutustaimikkoa, joten havaintojen teko oli vaikeaa. Miettisen mainitsemia Föreningshusin pohjoispuolisia röykkiöitä ei ehditty etsiä

Pörtom-Åkerlägden (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyröykkiö sijaitsee Pirttikylän Alholmissa, valtatie 8:n länsipuolella, Granholmin talosta pohjoiseen, tilustien vierellä metsikössä. Hakamaalla on suuri kiviröykkiö. Sen mitat ovat 15 x 8 m ja se on runsaan metrin korkuinen, päältä verrattain tasainen. Röykkiöön on tuotu suuret määrät pelloilta raivattuja kiviä ja se liittyy paikallisten antamien tietojen mukaan Bergan lasitehtaan omistajan, patruuna Sjöbergin aikaan 1800-luvulla. Kysymys lienee isojen uusien peltojen raivaamisesta. Lähimmät pellot ovat nykyisin kauempana röykkiöstä, mutta metsittynyt ympäristö on ilmeisesti vanhaa peltoa sekin. Vuoden 2003 tarkastuksessa todettiin lisää raivauskivikasoja peltotien ja valtatien välillä.

Pörtom-Hällbackberget (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Viljelyröykkiö sijaitsee Alholmissa, valtatie 8:n itäpuolella noin 300 m tieltä, Sanemossenin länsireunalla, viljelysalueen reunalla. Osaksi luontaisella kumpareella, isojen kiintokivien ja kallion päällä ja ympärillä on pitkänomainen kiviröykkiö, jonka koko on 7x8 m, korkeus 1-1,5 m. Röykkiössä ei ole kaivelujen jälkiä sanottavasti. Ylinnä on lohkokiviä, pelloista? Hiukan kauempana pellon reunalla on rivi pellosta kerättyjä kiviä. Kysymys lienee pikemmin raivausröykkiöstä (vrt kohde 6050100024) kuin muinaishaudasta. Paikasta ei ole perimätietoa.

Pörtom-Tallmossen 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pirttikylän ja Petolahden entisellä pitäjänrajalla, maantieltä 430 m pohjoiseen, Tallmossenin metsästysmajalle vievän tien ja maantien rieteyksestä 600 m koilliseen. Röykkiöt ovat metsässä, mäenkumpareen laella ja länsirinteessä, joka oli tarkastuksen aikaan hakattu ja kasvoi taimikkoa. Mäenkumpareilla on kuusi röykkiötä, jotka ovat matalia, läpimitaltaan 2-3 m ja verrattain hyväkuntoisia.
Näistä noin 200 m länteen, lähempänä entistä Petolahden ja Pirttikylän rajaa on toinen röykkiöryhmä, Pörtom-Tallmossen (605010010).
Kohdetta ei löydetty 2008 täydennysinventoinnissa.
Inv. 2023: Kohdetta ei löytynyt. Ehdotettu poistettavaksi.

Purmo-Stenvatten 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Purmon pitäjän ja Evijärven rajan lähellä, Stenvattenin taloista itään/koilliseen on pellolta löytynyt paikallisten kertoman mukaan piiveitsi, joka on joutunut hukkaan sekä reikäkiven puolikas KM 12701. Pellot ovat hiekkamaata. Asuinpaikkahavaintoja ei inventoinnissa 1971 voitu tehdä.
Kohteen tarkempi sijainti ja laajuus on määrittämättä.

Purmo-Härmälä/Tolfmans (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Purmon Lillbyssä, Purmonjoen itäpuolella, hiekkaisella harjanteella on vuoden 1971 inventointikertomuksen mukaan pieniä röykkiöitä parisenkymmentä. Vuoden 1983 tarkastuksessa ei selviä röykkiöitä havaittu, ainoastaan yksi epämääräinen, vallin ympäröimä kuoppa.
Hansaksen tilan etelä- ja kaakkoispuolelta, tilan pelloista, on löytynyt taltta ja kivikirves (KM 25267).

Purmo- Stenbacken (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Purmon Lillbyssä, Hembackan tilan 2:21 maalla. Harjulla on epämääräisiä kiviröykkiöitä asuinrakennuksesta noin 250 metriä lounaaseen. Paikalla on myös matalan muurin ja ojan ympäröimä alue. Mahdollisesti kysymys on historiallisen ajan aidatusta, pienestä metsäviljelmästä, humalatarhasta tai eläinsuojasta?

Purmo-Åvist-Hembacken 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Purmon ja Jepuan rajan lähellä, Purmon lounaiskolkassa, Kovjoen varrella olevan Åvistin (Jokihauta) kylän pohjoispuolella, runsaat pari kilometriä Kovjokivartta alaspäin on Dalabackan taloryhmä. Sen lähellä oleva Hembacken on pitkänomainen, pohjois-eteläsuuntainen moreenimäki, jonka koillisreuna kuuluu Purmon pitäjään. Hembackenin koillisrinteessä, maantieltä runsaat 300 metriä itään on metsässä suorakulmainen, kivistä ladottu aitaus, jonka sisälle jää muutaman kymmenen neliön maa-ala. Aitauksen toisella pitkällä sivulla, lähellä kulmaa on sisäänkäyntiportti. Mahdollisesti kysymys on aidatusta pienestä viljelysmaasta (humalatarha, tupakkamaa tms.) tai kesäaikaisesta karjasuojasta. Rakennelmaan ei liity perimätietoa.
Alempana rinteessä on vahvan kasvillisuuden peitossa noin 20 metriä pitkä, rinteeseen tehty penger. Sen reuna on tehty suurista kivistä, joiden suora reuna on alarinteeseen päin.
Rakenteet liittynevät Dalabackenin-Åvistin historiallisen ajan asutukseen (1700-1900-luvuille?).

Purmo-Sandberg (Hautapaikat)
Pronssikautinen; 1983. Purmonjoen länsipuolella, viljelysten ja asutuksen tuntumassa olevan metsäisen, matalan mäen luoteispäässä on keskeltä kuopalla oleva röykkiö, jonka läpimitta on noin 3-4 metriä ja korkeus noin 1 metri. Röykkiö on vahvasti sammaloitunut ja sitä on vaikea erottaa maastossa.
18.10.2022. Vahvasti turvepeitteinen loivan soramäen luoteeseen laskeva rinne, jossa ei havaittu aiemman kuvauksen mukaista röykkiötä. Koordinaatin kohdalla on kiveä, isompaa ja pienempää, mutta mäki on kauttaaltaan pintakivistä.

Sideby-Kyrkoskäret (Hautapaikat)
Historiallinen; Kyrkoskäretin pohjoispäässä, laella ollut iso kivikko/röykkiö, josta löytynyt luita. Paikka mainitaan jo 1871 hautauspaikaksi. Nykyisin soranoton tuhoama.

Sideby-Råddskogen (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Valtatie 8:n itäpuolella kalliolla noin 20 x 20 metrin alalla hajoitettu röykkiö, tuhoutunut.

Sulva Kivnesskogen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Sulvan Västersolvin kylässä, noin 1300 metriä nk. rantatieltä kaakkoon, Trollkärretin kaakkoispuolella; hakatulla ja metsitetyllä alueella, jossa moreenimaastossa on vähäisiä kalliopaljastumia. Loivan rinteen länsi-luoteislaidalla on taimikossa 6 röykkiötä, joiden läpimitta on 3-5 metriä. Yksi röykkiöistä on kalliopohjalla ja pahasti hajotettu, yksi on pyöreähkö ja keskeltä kaiveltu. Muutamissa on näkyvissä punaisia hiekkakivilaakoja.
Vuosina 1982-1983 neljä röykkiöistä on tutkittu ja entistetty. Röykkiöt olivat löydöttömiä; mahdollisesti eivät ole hautoja (?).
2018. Kaikki röykkiöiksi aiemmin tulkitut kivimuodostumat ovat tilalla RN:o 1:61.
Röykkiöt 2 ja 6 on pengottu jo ennen Honkasen kaivaustutkimuksia. Röykkiö 3 on ilmeisesti tulosta röykkiön 2 penkomisesta. Röykkiöt 1, 4 ja 5 on tutkittu ja todettu löydöttömiksi ja ennallistettu. Röykkiö 7 todettiin luontaiseksi.

Sulva Rimal (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sulvan Rimalassa, valtatien ja Rimalan kylätien itäpuolella, Rimalan kylämäeltä noin 500 m etelään, sekametsässä, peltojen etelälaidalla pellosta raivattuja kiviä. Vuoden 1983 raportissa on mainittu kivikasa, jota vuonna 2003 ei löytynyt. On luultavasti yksi raivauskivikasoista.

Sulva Södernäsberget (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Södesfjärdenin koillisreunalla, kallioalueen pohjoispäässä, kallionkielekkeellä, suuren pirunpellon/luonnonkivikon pohjoispuolella. Noin 20 metriä kivikosta on röykkiö, jonka läpimitta on noin 4-5 metriä. Röykkiötä on pengottu pahasti. Se on tutkittu ja entistetty vuonna 1984; tutkimuksissa röykkiö oli löydötön. Röykkiö ajoittunee pronssikauden lopulle - varhaiselle rautakaudelle.
Kohde on esiintynyt myös nimellä Södernässkogen.

Sulva Boström (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Sulvan Mobackenilta kaakkoon, Pane skogenissa, Boströmin talon takamaalla. Niittykaistaleen laidalla metsässä on latomus, jonka läpimitta on noin 4 m. Sen keskellä on nelisivuinen, runsaan neliön suuruinen kuoppa. Kiveys on melko selväpiirteinen ja siitä kerrotaan "kaivellun kultaa" takavuosina. Luonteeltaan ja iältään epäselvä latomus.
Risla 2006: Kohde sijaitsee minkkitarhan pohjoispuolella kahden peruskarttaan merkityn siirtolohkareen välisellä alueella. Kohde on täysin turpeen peittämä kivikasa. Alue on istutettua männikköä ja tasamaata (kuivattu neva). Kivikasa on keskeltä pengottu. Kyseessä on tiivistymätön kivikertymä, jossa on pientä ja suurta kiveä. Kivet ovat tyypillistä heiteltyä ja sittemmin pakkasrapautunutta kiveä. Kasa liikkuu sitä piikillä kokeiltaessa joka paikasta, mikä on täysin tyypillistä uudehkoille röykkiöille, esimerkiksi viljelysröykkiöille.

Tjöck-Gilleråsbacken 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Gilleråsbackenin eteläosassa aivan Tiukka-Myrkky tien kaakkoispuolella.
Torvisen inventoinnin mukaan v. 1975 paikalla on näkynyt 1930-luvulla puretun röykkiön pohjakiveys. Inventoinnissa v. 2006 paikalla ei havaittu mitään merkkejä muinaisjäännöksestä. Tie vaikuttaa melko uudelta, ehkä hajoitetut kiveykset ovat hävinneet tietä parannettaessa.

Mellanbacka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Matala, läpimitaltaan noin 5 metrin laajuinen röykkiö on tutkittu ja poistettu tielinjan rakentamisen vuoksi vuonna 1980. Röykkiö oli löydötön.

Lukusbergen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Välittömästi pääradasta länteen ja vanhasta ratalinjasta vajaat 100 itään on kolme matalaa, noin 2 metrin läpimittaista kiviröykkiötä, joita on maastossa vaikeita havaita. Ajoittamattomia, tutkimattomia.

Västersvägen S (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivikossa, rinteen yläosassa noin 300 m tiestä on harvassa metsässä matala kuoppa (läpimitta noin 8 - 10 m), jonka ympärillä on kivivallia. Samalla rinteellä on muutama tasanne ja joitain epämääräisiä kiveyksiä, jotka voivat olla ihmisen tekemiä (Miettinen 1989). Luultavasti luontaiseen kivikkoon tehty/syntynyt kuoppa (Miettinen 1996).
Edellä kuvatusta paikasta noin 200 m kaakkoon tehtiin vuonna 1990 koekaivaus (kaivauksen koordinaatit x = 6991 40, y = 1526 35, z = 19) oletetun asumuksen pohjan kohdalle (Schulz 2006).

Heikkilä (942010003) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Vähänkyrön kirkonkylällä, Kyrönjoesta noin 300 metriä lounaaseen, Savilahden entisen pappilan maalla, kalliossa, jossa on 5 kuppia. Kallio on nykyisin liikerakennuksen sisäaulassa nähtävyytenä, joka on menettänyt informaatioarvoaan nykyisessä kiinteistön hoidossa.
Koekaivauksessa 1984 ei liikerakennuksen paikalta todettu kiinteää muinaisjäännöstä, myöhemmän asutuksen merkkejä kylläkin.

Prutanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Haavistonmäestä noin 230 m pohjoiseen sijaitsee pieni ja matala Prutanmäen kallio, jossa 1940-luvulla oli Sivulan talo. Kun paikalle vuonna 1847 perustettiin Finnilän torppa, löytyi rakennuksen ja navetan perustuksia kaivettaessa "niittejä täynnä oleva sanko, kilvenkupura, keihäänkärki ym., jotka kuuluvat merovinkiajan hautaan". Esineistö oli Aspelinin käydessä paikalla jo hävinnyt, mutta mahdollisesti keihäänkärki KM 4264:44 kuuluu löytöön; se mainitaan mäkitupalainen Johan Finnilän löytämäksi Prutamäeltä perustuksia kaivaessaan.
Kohde tarkastettiin vuoden 2012 inventoinnissa. Sivulan tila on autio ja sen metsittyneessä pihapiirissä on yksi pieni hirsirakennus, joka voi olla Finnilän torppa.

Svedjeholmen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö on sijainnut Vöyrin Lågpeltissä, paikallistien eteläpuolella, pienen jyrkän mäen koillisreunassa, tilan vanhasta asuinrakennuksesta 80 metriä itäkoilliseen. Röykkiö tutkittiin vuonna 1977 ja tutkimuksen jälkeen se poistettiin uuden asuinrakennuksen tieltä. Röykkiön läpimitta oli 10 metriä ja korkeus 0,5-1 metriä. Löytyneen oksasoljen perusteella röykkiö ajoittuu noin 300-luvulle.
Kohde tunnetaan myös nimellä Svidholmen.

Lampeltmossen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Latjinelidenin peltoaukean luoteisreunalla, Latjinelidenin röykkiöryhmän pohjoispuolella, loivasti itään viettävässä sekametsässa. Paikalla on kaksi hautaröykkiötä kyljikkäin. Röykkiöt ovat kasvillisuuden peitossa ja vaikeita havaita.
a) pyöreä, läpimitaltaan 12 m ja korkeudeltaan 0,5 m, sammaloitunut.
b) a:n pohjoisreunassa kiinni, pyöreä, läpimitaltaltaan 10 m, matala.
Röykkiöiden eteläpuolella sijaitsee kohde Lantjineliden 2 (944010121) ja 100 metriä etelään sijaitsevat kohteet Trekant (944010070) ja Lantjineliden (944010033).

Mellanmossen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kimoon vievältä tieltä noin 1,3 km kaakkoon, Påmossen ja Vitmossen- soiden välisellä metsäalueella. Alueella on metsäautotie, joka kulkee noin 200 m röykkiöstä länteen. Röykkiö on alavassa sekametsässä, osaksi kalliopohjalla. Röykkiön laajuus on 7 m ja korkeus on 60 cm. Röykkiö on pahoin hajonnut ja turvettunut.
Inv. 2021: Paikalla ei erotu enää röykkiötä, kohdekoordinaattien kohdalla on paksu sammalkerros ja hajanaisesti kiviä – kohta ei oikeastaan erotu alueen yleisesti epätasaisesta ja kivikkoista maastosta. Mahdollista röykkiötä ei voitu havaita lähistölläkään. Alueella kasvaa varttunutta kuusivaltaista metsää.

Rösselmossen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Rekipellon kylän metsämailla, laajan Härtull-Rösselmossenin lounaisosassa, pienellä ja matalla suosaarella, joka tuskin kohoaa suon pinnasta. Pienehkö matala kivilatomus on muodoltaan lähinnä suorakulmainen. Latomus voi olla rakennuksen perustus, esimerkiksi suoheinän säilytykseen tehty lato tai metsäsauna. Hautaröykkiöstä ei liene kysymys. Latomus on lähes maantasainen ja kasvillisuuden peittämä.
Samantyyppisiä sanotaan olevan muuallakin suosaarilla. Noin 400 m etelälounaaseen paikalta on samoin matalassa suosaarekkeessa tuskin maanpinnasta näkyviin kohoava, epämuotoinen kivilatomus, joka kuitenkin paikallisten oppaiden taholta todettiin ladonpaikaksi.
Inv. 2022: Suoalueella on matala kohouma, kooltaan noin 90 x 60 m. Suurin osa alueesta on suopohjalla olevaa tiheää louhikkoa, jonka aluskasvillisuus on pääasiassa suopursua. Ko-houman länsiosassa on noin 50 x 20 m alalla matalaa hiekkamoreeniharjannetta, joka on melko tasapohjaista, kuivaa ja aluskasvillisuus on matalaa puolukka-, mustikka- ja kanervavarvikkoa. Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste osoittaa suopohjaiseen louhikkoon. Tienoilla ei ole muinaisjäännösrekisterin mukaista kiveystä eikä paikka vaikuta mielekkäältä esim. ladonpohjaksi. Kohouma tutkittiin hyvin tarkoin, mm. em. kuivan maan kohoumalle tehtiin useita koekuoppia. Tuloksena oli, että kohoumalla ei ole kivilatomusta tai muita arkeologisia kohteita.
Muuta: muinaisjäännös ehdotetaan poistettavaksi

Latjineliden 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ryssänuuni sijaitsee Vöyrin länsiosassa, Vöyri-Vaasa-tien pohjoispuolella, uudisrakennuksen (sikala) takana metsässä. Uuni on kumpumainen ja turvettunut. Se on ladottu kivistä ja rakennettu käyttäen hyväksi maakiveä. Savuaukkona on ilmeisesti toiminut kiven ja uunirakenteen välinen kolo. Uunin sisäosan syvyys on 90 cm, korkeus 35 - 50 cm ja leveys 40 - 45 cm. Suuaukon katteena on iso kivilaaka (leveys 62 cm, syvyys 20 cm ja korkeus 30 cm). Uunin takan oleva maakivi on kooltaan noin 2 x 1,3 x 1,4 m. Paikallisen tiedon mukaan alueella olisi ollut toinenkin uuni, joka kuitenkin myöhemmin tuhoutunut.

Övermark-Jämnåsen 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Övermarkin koillisosassa, valtatie 8:n itäpuolella 1,9 km, Pirttikylän ja Ylimarkun pitäjänrajasta 500 m lounaaseen, Närpiönjokilaakson itäpuolisella ylängöllä. Maasto on loivaa hiekkakangasta, jossa on paljon eri ikäisiä melko matalia hiekkakuoppia. Vuoden 1977 tarkastuksessa löytyi vanhan pitkänomaisen hiekkakuopan itäpäässä kuoritulta maan pinnalta hiukan kvartsia (kohta b) sekä kuopan pohjoisreunalta, sen luoteisnurkasta hienosta hiekasta pieneltä alalta likamaata, hiiltä ja pääosa löydöistä (kohta a). Asuinpaikka lienee tuhoutunut maa-aineksenotossa. Mitään asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu vuoden 2010 inventoinnissa, alue on jo metsittynyt. Aiempi aluerajaus on poistettu.

Övermark-Rävfsmossåsen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vuoden 2010 inventoinnissa röykkiöstä ei havaittu merkkejä. Ilmeisesti kohde on täysin tuhoutunut metsän uudistukseen liittyvässä maaperän muokkauksessa vuoden 1978 tarkastuksen jälkeen, kuten paikallinen arkeologian harrastaja Verner Brännäs oli ilmoittanut aluevalvoja Mirja Miettiselle vuonna 1987.
Kohteen aluerajaus on poistettu.

Esse-Kroksjö/Heide (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee heti Evijärventien länsipuolella. Kohde tarkastettiin vuonna 2016. Paikalla on laaja sorakuoppa. Sorakuopan laidoilla ja sen välittömässä tuntumassa ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Asuinpaikka on todennäköisesti tuhoutunut soranotossa. Paikalta löytynyt kiviesine on kadonnut.

Esse-Ön/Öje (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Paikalta ei löydetty alla olevan kuvauksen mukaista röykkiötä koordinaattipisteen kohdalta eikä noin 30-50 metrin säteellä siitä. Harjanne on louhikkoinen yläosaltaan ja alue oli äestetty ja kasvoi tarkastushetkellä erittäin tiheää taimikkoa. Muinaisjäännösrekisterin kuvaus: ”Passmossenin länsipuolella sijaitsevan Ön-nimisen mäen pohjoisosassa sijaitsee läpimitaltaan 5,5 m ja korkeudeltaan 0,3 m oleva röykkiö. Röykkiön keskellä on halkaisijaltaan 2 m ja 0,6 m syvä kuoppa.”.

Storskäret Lillskäret 1 (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Jatulintarhan jäännökset. Tarkemmat tiedot puuttuvat toistaiseksi.
Paikalla oletetaan olleen kompassiruusu. Vuoden 1998 havainto. Rester av en jungfrudans. Till diameter troligtvis en klassisk labyrint med sju ringvarv.

Nedervetil-Kitisolaktbacken 2 ja 3 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Perhonjoen länsipuolella ja Paasilan järven lounaispuolella soisten alueiden ympäröimän harjun pohjoispäässä. Paikalla on vajaan sadan metrin etäisyydellä toisistaan kaksi jätinkirkkomaista painannetta.

Östra Norrskär 5 (Taide)
Moderni; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin koillissosassa, Malusändanin alueella, saaren korkeimman kohdan itäpuolella.
Paikalla on pystylle kalliolohkareelle/-pinnalle kaiverrettu kirjoitus. Kaiverruksen on tehnyt Johan L. Gers ja se on vuodelta 1947.

Östra Norrskär 7 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Norrskärin saariryhmä sijaitsee avomerellä Merenkurkussa Mustasaaren kunnassa, Raippaluodon Klobbskatanista noin 30 km länteen. Saariryhmä sisältyy Merenkurkun maailmanperintökohteeseen. Kohde sijaitsee Östra Nörrskärin koillisosassa, saaren kaikkein korkeimmalla kohdalla, Malusändanin alueella.
Paikkakuntalaisten mukaan paikalla on ollut sekä merimerkki että sodan aikainen hauta. Hänen mukaansa vainajien luut on myöhemmin kaivettu haudasta ylös ja viety toisaalle. Lahonneesta merimerkistä lienee tällä hetkellä jäljellä ainoastaan neljä kivikasaa, jotka ovat neliön muotoisessa muodostelmassa. Kivikasojen keskellä on suurehko kuoppa, lieneekö auki kaivettu hauta?
Platsen för en hög spira som igenkänninsmärke och för lotsarnas signalering.

Ventälä Rintataipale (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen länsipuolella, Pohjankyröntien varrella, Napuen taistelun muistomerkistä noin 45 m kaakkoon, muistomerkin itäpuolitse kulkevan polun varrella metsikössä. Paikka on pienen kohouman reunalla, mistä maasto laskee etelään entisille peltosaroille. Puusto on varttunutta kuusimetsää, aluskasvillisuutena on mm. nokkosta ja vattua. Maalaji on hiekkaa/hietaa.
Samalta alueelta on löytynyt rautainen putkikirves, jonka löytöpaikalla Äyräpää suoritti vuonna 1934 koekaivauksen (ks. kohde Kaaminmäki/Hiisimäki). Kaivauksessa löytyi kuonaksi palanutta maata jäännöksenä läheisestä vanhasta tervahaudasta. Tervahaudasta olisi tuolloin ollut vielä osa jäljellä Rinta-Taipaleen talon piha-aitauksen sisäpuolella. Kuonankappaleita esiintyi Äyräpään mukaan runsaasti Napuen muistomerkin ympäristössä.
7.9.2006 tehdyssä maastotarkastuksessa (Kaisa Lehtonen/Liisa Kasi) kohdetta ei löydetty.
Vuonna 2010 suoritetussa inventoinnissa löytöpaikka ympäristöineen tarkastettiin. Oletetulla sijaintikohdalla tehtiin kairausta. Lähiympäristössä on joitakin epämääräisiä kuoppia, näyttää että paikalta on joskus otettu maata. Maanpinnan yläpuolella olevat merkit tervahaudasta ovat kadonneet tai se ei ole sijainnut ko. kohdalla. Kairauksessa ei todettu hiiltä.

Valtaala Seljänkangas Tonolan kalliot (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Kustaa Killisen teoksessa Ulvilan kihlakunnan kiinteistä muinaisjäännöksistä on tieto käräjäkivistä: Seljänkankaalla Tonolan maassa on suuri kivikehä, mistä kerrotaan, että kehällä ovat istuneet tuomarit. Kehän sisällä on ollut tuomittava. Jos tämä oli niin suuren rikoksen tehnyt, että se kuolemalla rangaistiin, niin kukin kehällä istujista on ottanut siitä kiven ja rikollinen on paikalla kuoliaaksi kivitetty.
Tonolan kallio on Seljänkankaan pohjoisrinteen alapuolella, Lauri Jussilan talosta n. 200-250 m luoteeseen, sähkölinjalla Valtaalan ja Napuen rajalla, Valtaalan puolella, rajasta n. 10 m. Kalliolla on joitakin isoja kivilohkareita, joiden pohjoispuolella erään paikallisen vanhanisännän (Jussilan talon Juho Jussila ikä 70 v) mukaan hänen pikkupoikana ollessaan olisi vielä ollut useita isoja, litteitä kiviä ympyrässä.
Kohde käytiin tarkastamassa vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä. Kalliolla ei ollut havaittavissa merkkejä kiveyksestä, kuten ei myöskään muilla lähialueen kallioilla. Paikan vieressä sijaitsee kivillä tuettu voimajohtopylväs, ja on mahdollista, että sen rakentamisen yhteydessä kalliolla mahdollisesti sijainneesta kivirakenteesta on otettu kiviä pylvään tukemiseen. Mikäli paikalla on ollut käräjäkiveys, on se luultavasti tuhoutunut viimeistään voimajohtolinjan rakentamisen yhteydessä.

Orismala Katila (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kyrönjoen eteläpuolella Orismalassa, Orismalantien itäpuolella, Orismalanjoen itärannalla.
Katilan talon ja Matti Liimakan asunnon välillä (lähempänä jälkimmäistä) oli havaittu
vuonna 1934 jokitörmän päällä pellon ojassa runsaasti palaneen saven paloja ja kovia kuonanpaloja. Kyseessä on ollut ilmeisesti vanha sysi- tai tervahauta.
Vuoden 2006 tarkastuksessa (7.9.2006, Kaisa Lehtonen/Liisa Kasi) kohde ei enää ollut maastossa havaittavissa. Paikka on omakotitalon pihapiiriä ja nurmikoksi tasoitettu. Talon vanha isäntä ei ollut tiennyt kohteen olemassaolosta.

Esse-Snårnasa (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin vuoden 2016 inventoinnissa. Snårnasa on mäki noin 600 m etelään Ähtävänjoesta. Aiempien tietojen mukaan (Finnäs 2000) Pellasintien länsipuolella sijaitsee viisi kuoppaa. Ne ovat Finnäsin mukaan tyypillisiä esihistoriallisia kuoppia, jotka ovat kartionmuotoisia eikä niissä näy olevan reunaa. Kuopat ovat ryhmänä ja muistuttavat keittokuoppia. Alue tarkastettiin vuonna 2016 mutta muinaisjäännösrekisterin koordinaattipisteen kohdalla eikä noin 30-50 metrin säteellä siitä havaittu muinaisjäännökseksi tulkittavia kuoppia, vaikutti siltä, että mäen kyljessä on kaiveltu paikka paikoin.

Pörtom-Svarvar (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee valtatie 8:n länsipuolella, Partamossenin luoteispuolella, Svarvarin koulusta 500 m etelälounaaseen ja valtatieltä Råholmeniin vievän tilustien pohjoispuolella. Alue kasvoi vuonna 2008 tiheää nuorta sekametsää.
Pörtom hembygdsföreningin ilmoituksen mukaan alueella on ryhmä röykkiöitä ja niiden läheltä on löydetty kvartsia. Paikalla on mahdollisesti hautaröykkiöitä ja kivikautinen asuinpaikka.
Kohde tarkastettiin vuoden 2008 inventoinnissa. Koordinaattien osoittamalla alueella on runsaasti merkkejä pienimuotoisesta maa-aineksenotosta, jonka seurauksena pienet kiviröykkiöt ovat syntyneet. Röykkiöt eivät siis ole muinaisjäännöksiä. Alueelle on myös rakennettu linkkimasto.
Kivikautista asuinpaikkaa ei kyetty paikallistamaan. Se sijainnee jossain lähistöllä, mutta voi olla ainakin osittain tuhoutunut maa-aineksenoton seurauksena. Asuinpaikan löytäminen ja kunnon toteaminen vaatisi koekaivauksen. Vuoden 2013 inventoinnssa linkkimaston ympäristöä käytiin laajalti läpi, mutta ei havaittu merkkejä esihistoriallisesta toimintapaikasta.

Komisjärvi S (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Komisjärven eteläpuolella, Kolnebackenista luoteeseen, valtatie 8 ja Jurvan tien risteyksen kaakkoispuolella. Noin 70 metriä röykkiön pohjoispuolella on tielaitoksen murskevarasto ja huoltoalue. Röykkiö sijaitsee kuusimetsässä, kuoppa hakkuuaukealla röykkiöstä noin 100 metriä etelälounaaseen.
30.11.2022 ei voitu todeta hautaröykkiötä. Aiemmin ilmoitetusta röykkiösijainnista noin 15 m päässä on rajakiveys ja tästä merkistä välittömästi länteen on jäänyt kivikkoa sinne tänne, kun on kaiveltu ja niin kauan sitten, että jäljet peittää jo paksu turve. Rajat ovat kuten 1970. Kuopan ilmoitetulla alueella on lähinnä maanpinnan kuorimiselta vaikuttavaa ottoa ja siinä maljamaisempi kohta. Lisäksi koordinaatissa 6982117/231270 on pieni kartiomaisempi kuoppa, joka sekin resentti.

Pronssikautinen; Rautakalliontien pohjoispuolella, suon pohjoisrannalla olevalla harjanteella, röykkiö kalliolla ja sen läheisyydessä muutamia rajalatomuksia.
Kohde sijaitsee Nikkarin-Rautakallion alueella Rautakalliontien pohjoispuolella, Hevosvallinrämäkkä-nimisen ojitetun suoalueen pohjoisrannalla. Paikalla on eri-ikäisiä taimikoita, joiden välissä on muutamia ympäristöstään hieman kohoavia harjanteita, joiden laki on paikoin kallioinen. Muuten alueella olevilla metsäpalstoilla kasvaa eri vaiheissa olevaa, havupuuvaltaista kasvatusmetsää. Maasto on kivikkoista, pusikoitunutta ja metsänpohjan uudistuksesta johtuen epätasaista ja vaikeakulkuista.
Paikalla on varhaisempien arkistotietojen perusteella yhteensä 47 röykkiötä tai latomusta, kolme mahdollista keittokuoppaa ja ns. käräjäkivet. Nämä havainnot ovat saatu Hevosvallinrämäkän pohjois- ja koillisosista ja käsittävät tässä inventointikertomuksessa kohteet Hevosvallinrämäkkä 1, 2, 3 ja 4. Tällä alueella pitäisi sijaita Esko Luoman ilmoittamat kolme keittokuoppaa. Inventoinnissa 2009 alueelta dokumentoitiin yksi esihistorialliselta vaikuttava röykkiö, jokunen epämääräinen kuoppa sekä rajalatomuksia. Röykkiö sijaitsee hienolla paikalla kallion reunalla ja sen läheisyydestä voisi olla mahdollista löytää merkkejä säilyneestä asuinpaikasta. Harjanne on muodostanut pronssikauden lopussa/rautakauden alussa luoteeseen pistävän niemen ja röykkiö sijaitsee sen kärjessä. Alue on paikoin voimakkaasti äestetty ja maasto on epätasaista ja vaikeakulkuista. On mahdollista, että osa kuopista on tuhoutunut metsänuudistuksessa. Alue on kuulunut 1750-luvun verollepanokartan mukaan Perälän kylän tiluksiin, mutta on 1900-luvun alussa siirretty isonjaon järjestelyissä Torstilaan. Tiedot rakenteista on liitetty rekisterin erilliskohteet-välilehdelle.
Rauhoitus purettu. Museoviraston lausunto 3.5.2023 kajoamislupa-asiassa MV/00099/2023.

Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Laihian lounaisnurkassa, lähellä Maalahden rajaa. Kohteen eteläpuolella on Jussi Suortin rämäkkä ja puolen kilometrin päässä kulkee tie 17553 Långåminne-Laihia. Esko Luoman kartan mukaan paikalla pitäisi olla kaksi röykkiötä, joiden perusteella, muinaisjäännösrekisterin piste on merkitty kahden palstan rajalle. Palstojen välissä kulkee oja, jonka molemmilla laidoilla on ojankaivuusta syntyneitä kivi- ja hiekkakasoja. Rekisterin piste osoittaa tällaiselle kivikasalle. Palsta ojan länsipuolella on hyvin tiheäkasvuista nuorta kuusikkoa, jossa havaintojen teko on mahdotonta. Ojan itäpuolella on hieman vanhempaa ja helppokulkuisempaa männikköä sekä tuore hakkuuaukio. Vuoden 2011 inventoinnissa ei havaittu merkkejä esihistoriallisista röykkiöistä.

Koppargruvan (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Korsholman kuninkaankartanon voudin Hans Ingessonin vuosina 1561-63 toteuttamaan kuparikaivosyritykseen liittyvä kaivoskuoppa metsässä. Kuopasta on kivet raivattu noin 13 x 8 metrin alalta, kohde on sammalen ja nurmen peittämä. Paikkaa on tongittu 1900-luvulla. Kivet ovat särmikkäitä ja lohkeilleita; malmia on yritetty irrottaa niistä polttamalla. Kuparimalmia ei kaivoksesta kuitenkaan saatu, ja Hans Ingesson mestattiin kruunun varojen väärinkäytöstä. Kohde on harrastajien paikallistama.
Lähteiden mukaan lähistöllä on sijainnut myös kuparihytti, ilmeisesti tamppilaitos. Se on luultavasti sijainnut puron varressa Östersjönin (Kivijärven ja Mäskträsketin välissä) lähellä (1700-luvun kartassa "Stampen" ja "Hyttbäcks Råån"). Alueella on kulkenut myös talvitie.
2023 touko-kesäkuussa suoritettujen tutkimusten tuloksena kohteen rauhoitus on poistettu.

Isolahti Vikinga (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan Palosaaren pohjoisrannalla Isolahdessa, Vikingan uimarannan alueella, kivilaiturin sivulla ja alla.
Tuhoutunut hylky. Puurunkoisen aluksen hylky, joka on jäänyt kivillä täytettynä laiturin osana kokonaan laituripenkereen alle.
Vaasan merimuseon tiedon mukaan hylyn oikea kylki oli osittain näkyvissä 1940-luvulla Vikingan uimarannan kivilaiturin vieressä ja Palosaaren asukkaat kutsuivat rantaa "Ranskanlaivan rannaksi". Laiva oli uponnut rantaan keula maihin päin. Suullisen perinteen mukaan kyseessä voi olla kaljaasi Astan jäänteet. Astan kerrotaan olleen melko iso talonpoikaisalus. Museoviraston meriarkeologian yksikkö kävi Vaasan merimuseon Unto Lintalan kanssa hylyn paikalla syyskuussa 2008. Todettiin, että hylky on täysin tuhoutunut peittymällä laituripenkereen alle, eikä sen osia ole lainkaan näkyvissä.

Mansikkasaari pohjoisosa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan Palosaaren lounaispuolella olevan Mansikkasaaren pohjoisosan länsirannassa, pistolaiturin pohjoissivulla.
Tuhoutunut puurunkoisen aluksen hylky, jonka tieto on peräisin Vaasan merimuseon Unto Lintalalta. Hylky on ensin osittain peittynyt rannan täytön alle ja todennäköisesti tuhoutunut lopullisesti, kun vanhoja laitureita on räjäytetty pois. Hylyn jäännöksiä yritettiin paikantaa 2015 tehdyssä arkeologisessa vedenalaisinventoinnissa, mutta hylystä ei ollut mitään havaittavissa.
Vaasan merimuseon oletuksen mukaan hylky saattoi kuunari Onni. Onni siirrettiin 1899 maistraatin määräyksestä pois kaupungin sisäsataman läheisyydestä, jossa se oli ollut useita vuosia upoksissa. On myös oletettu, että kyseessä saattoi olla ahvenanmaalainen kuunari Anni. Se haaksirikkoutui puutavaralastissa matkallaan Skellefteåsta Lontooseen 20.9.1898 Vaasassa Uddskärin pookin luona ja sen kerrottiin olevan Mansikkasaaren länsirannalla (Åbo Tidning no 257, 22.9.1898). Vuoden 1905 lehtitietojen mukaan Mansikkasaaren ja Pikisaarensalmen alueella oli kolmen aluksen hylyt. Nämä olivat Annin lisäksi jahti Alina ja kaljaasi Kukko (Vasabladet no 60, 20.5.1905).
Palosaaren ja Mansikkasaaren väliseen salmeen perustettiin ulkosatama 1700-luvun lopulla Hästholmenin sataman mataloitumisen takia. Mansikkasaaressa sijaitsi laivanvarustaja C.G. Wolffin laivatelakka. Taklaustyöpaja valmistui 1840-luvulla. Myös 1900-luvulla saaressa on ollut laivaveistämö sekä telakkatoimintaan liittyviä rakennuksia ja erilaisia rakenteita. Tiilinen tehdasrakennus on Wärtsilän tuotantorakennus vuodelta 1942. Itärannalla on hirsinen makasiini 1800-luvun lopulta.

Mansikkasaari eteläosa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan Palosaaren lounaispuolella olevan Mansikkasaaren eteläosassa.
Pikisaareen johtavan sillan lähellä uimarannan hiekkaan peittyneenä on puurunkoisen hylyn pohjaosa.
Vaasan merimuseosta saadun tiedon mukaan Mansikkasaaren uimarantaa kunnostettaessa ja kiviä poistettaessa kaivinkoneella jäi rantavedestä kaivinkoneen kauhaan hylyn osia: kaaria, kansilankkuja, takilan osia ja käsikäyttöisen vintturin osia. Myöhemmin Vaasan merimuseon U. Lintala sukelsi matalassa vedessä ja nosti pystyssä törröttäneitä kaaria ja perärangan. Hylyn pohjaosa jäi melko ehjäksi, mutta ajan mittaan hiekka on peittänyt sen. 2008 Museoviraston meriarkeologian yksikön käydessä paikalla hylyn osia ei ollut näkyvissä.

Juustosaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Rokamaannevan eteläpuolella sijaitsevan pellon länsilaidalla olevalla mäellä. Pellon laidassa on osin lahonnut lato, jonka takana on pieni mökki. Aiemman tiedon mukaan paikalla pitäisi olla kaksi röykkiötä, joista toisen päälle kyseinen olisi rakennettu. Alue on melko kivistä mutta paikalta havaittiin yksi röykkiö, mutta mökin alla olevasta röykkiöstä ei ole todisteita. Mökin kivijalka on rakennettu kivistä, mutta sitä ei tiedä mistä ne ovat peräisin.
Havaittu röykkiö on ilmeisesti rakennettu yhden tai useamman ison kiven viereen. Se on kauttaaltaan paksun sammalmaton peitossa, joten sen koosta on vaikea esittää arvioita. Maastossa röykkiö näkyy sammaleen peittämänä kumpuna. Röykkiöstä 5 metriä pohjoiseen on iso kivi, jonka viereen on ladottu halkeilleita ja hyvin teräväreunaisia kiviä. Tämän kasan vieressä on samanlaisia kiviä kehämäisessä muodostelmassa (noin 1x1,5 m alue). Muodostelmat näyttävät melko uusilta.

Esse-Långbacken (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Långbackenin eteläpäässä. Sen itäpuolella 120 metrin päässä kulkee metsäautotie, jonka vieressä on soranottoalue. Alue on moreenipohjaista sekametsää. Röykkiö on merkitty peruskarttaan. Vuoden 2016 inventoinnissa kohde tarkastettiin. Röykkiö ei vaikuttanut hautaröykkiöltä eikä muinaisjäännökseltä. Reilu puoli metriä korkea röykkiömäinen kivikasa on syntynyt paikalle kaivetusta halkaisijaltaan 3 metrisestä ja yli metrin syvästä kuopasta. Muuta röykkiöksi tulkittavaa ei muutaman kymmenen metrin säteellä havaittu.

Svindalsberget 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mahdollinen tervahauta, läpimitta noin 12 metriä (LIDARK, tervahaudat ja hiilimiilut (2020-2022). Ei tarkastettu maastossa.

Nälkäs 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Maastokartalle merkitty tervahauta Nälkäs-nimisen pellon ja Dragnäsintien eteläpuolella. Tien vierellä erottuu noin 20 metrin läpimittainen kohde (Museoviraston Lidar-visualisointi 2008-2019).
Muuta: Kohde on mahdollisesti tunnistettu ja rajattu myös Maanmittauslaitoksen laser 5p aineistosta (Tuotantoalue: Uusikaarlepyy 2022) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Ikäheimo 2023, etätarkastus), mutta jäänyt merkitsemättä havaintokohteeksi, koska se sijaitsee lähellä tunnettua muinaisjäännöstä (100 m). Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ketssvedjeön (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2025: Lotasen pohjoispuolella on nykyiselle peruskartalle merkitty Ketssvedjeön -niminen mäkialue, jonka nimi todennäköisesti viittaa kaskeamiseen. Alueella erottuu 5 p laserkeilausaineistossa pistemäisiä anomalioita, jotka voivat mahdollisesti olla kaskeamiseen liittyviä kiviröykkiöitä (Havainto 6).
Muuta: 1952 peruskartalla mäkialueen nimi on Rovsvedjebacken.

Högklubben (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2025: Lotasen länsipuolella Högklubbenilla erottuu 5 p laserkeilausaineistossa mahdollinen
tervahauta (Havainto 4). Ei tarkastettu maastossa.

Visjärv (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; 2025: Lotasen luoteispuolella Högklubbenin pohjoispuolella erottuu 5 p laserkeilausaineistossa mahdollinen tervahauta (Havainto 5). Ei tarkastettu maastossa.

Hietasaari koillispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Vaasan keskustan vesialueella Hietasaaren koillispuolella noin 40 metrin päässä Hietasaaren rannasta kahden metrin syvyydessä.
Luotauskuvassa näkyvä veneen hylky, jota ei ole tarkistettu visuaalisesti. Veneen runko on painunut suurelta osalta pohjasedimenttiin. Luotauskuvasta mitattu koko on noin 5,4 x 1,6 metriä. Vene on tasaperäinen ja muoto viittaa lasikuituiseen moottoriveneeseen. Keula osoittaa länsiluoteeseen.
Hylky havaittiin 2025 kaavahankkeen takia tehdyssä vedenalaisinventoinnissa, mutta visuaalista tarkastusta ei tehty, koska vene on kaava-alueen ulkopuolella.