mj

Ahlströmin metsäpalsta I (Kivirakenteet)
Kohdetunnus 50010003
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee lähellä Euran ja Lapin rajaa. Se on Lavajärvestä 400 m itään kallioisella mäellä.
Kiviröykkiö on muodoltaan pyöreä ja profiililtaan kupera. Sen koko on 3,2x3,4x0,45 m. Kivet ovat moreenikiviä, osittain kallion pinnasta lohkeillutta graniittia. Niitä on kolmessa tai neljässä kerroksessa. Röykkiö on lähes ehjä. Keskellä on noin puolen metrin läpimittainen kuoppa, joka ei ulotu kallioon asti.

Vuorenmaa (50010004) (Asuinpaikat)
Kohdetunnus 50010004
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Euran ja Lapin rajalla, Neittamolta Salajärvelle tulevan tien läheisyydessä Vuorenmaan talosta 50-150 m luoteeseen. Lounaassa asuinpaikkaa rajaa metsäinen Korkiavuori ja kaakossa laaja mäkialue. Pohjoisessa pelto jatkuu kauemmas, mutta maasto muuttuu tasapohjaiseksi notkelmaksi heti asuinpaikan pohjoispuolella.
Anna-Liisa Hirviluoto löysi asuinpaikan vuoden 1959 inventoinnissa. Tällöin hän keräsi pellolta kvartsi-iskoksia KM 14811 ja toimitti museoon pellolta aiemmin löytyneitä kiviesineitä. Inventoinnissa vuonna 2000 pellolta löytyi runsaasti kivilaji- ja kvartsi-iskoksia KM 32393. Löytöjen esiintyminen oli läikikästä. Pellon länsilaidalla oli kvartsi-iskoksia ja toinen löytökeskittymä oli idempänä, pellon poikki menevän tilustien varrella. Lisäksi tästä alueesta kaakkoon oli löytöjä harvakseltaan.
Asuinpaikkaan liittyvät löydökset, kiviesineet, kivilaji- ja kvartsi-iskokset ovat pohjoiskoilliseen viettävältä heikkapohjaiselta pellolta noin puolen hehtaarin alueelta kylätien lounaispuolelta. Pellon länsireunalla olevan hiekkakuopan seinämästä on havaittu nokimaata 20-50 cm:n syvyydessä. Rajaus ja koordinaatit ovat vuoden 2000 inventointihavaintojen mukaan, ne poikkeavat aikaisemmista.

Makasiinimäki-Pajamäki (Kivirakenteet)
Kohdetunnus 50010005
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Kiukaisten rajaa, Vaaniin kartanon päärakennuksesta 200 m luoteeseen, Kiukaisiin, Vaaniin Neittamolle ja Kahalankulmalle johtavien teiden risteysalueella. Kiven- ja maansekaiset röykkiöt ovat soraharjun laella viljelemättömässä, ruohoa kasvavassa metsikössä.
Röykkiö 1 on soikea ja turpeen peittämä. Sen koko on 4,4 x 3 m. Röykkiö 2 on edellisestä 10 m kaakkoon ja kooltaan 5,3 x 2,5 m. Röykkiöiden välissä on kuopanne. Kummut/röykkiöt ovat muodostuneet todennäköisesti kuopasta kaivetusta maasta.
Kartanon pihamaalta on löydetty rautakautinen keihäänkärki.

Kotamäki (50010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Turajärven kylän länsilaidalla olevan koulun kohdalla, Haajanojan pohjoispuolella, siitä noin 200 m Eurajoelle menevän maantien eteläpuolella.
Paikka on luoteesta pistävällä, peltojen ympäröimällä mäen kielekkeellä, jonka rinteet viettävät kohti Haajanojaa. Maaperä on hiekkaa. Koulun rakennustöissä 1920-luvulla on paikalta todettu liedenpohjia ja löydetty kiviesineitä, joiden sijoituspaikka ei ole kuitenkaan selvillä. Turajärven koululla säilytetään yhtä koulumäestä löytynyttä esinettä.

Vainio-Mikkola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Turajärven pohjoireunalla, sahan pohjoispuolella olevalla peltoalueella ja sen länsipäässä olevassa hiekkakuopassa.
Paikka on tasaista hiekkapohjaista peltoa, pohjois-koillisreunalla on korkeaa mäkimaastoa. Asuinpaikkaan liityviä löytöjä on hiekkakuopasta, joka on nykyisin kuitenkin ajettu tyhjäksi. Pelto-ojan reunasta on myös havaittu kulttuurikerrosta, josta on löydetty kvartseja. Vuoden 2000 inventoinnin mukaan asuinpaikkaa olisi pellon länsiosassa, josta löydettiin kivilaji- ja kvartsi-iskoksia.

Alho (50010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Turajärven kylän pohjoislaidalla, sahasta 1,7 km koilliseen Matinalhonjärven ja Hanhistonjärven välillä.
Asuinpaikka on kahtena pesäkkeenä, toinen Alhon tilan rakennuksista eteläkaakkoon ja toinen pohjoiskoilliseen. Molemmat kohdat ovat jyrkkäseinäisen kallion juurella luoteeseen ja länteen viettävällä peltorinteellä. Löydökset ovat kiviesineitä ja kvartseja.

Riihimäki (50010010) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Euran ja Kiukaisten rajalla, Paneliasta Eurajoelle johtavan maantien itäpuolella, noin 100 m tiestä ja Kahalan talosta 400 m koilliseen.
Muodoltaan pyöreä röykkiö on hiekkapohjaisella, peltoaukean ympäröimällä mäellä. Sen koko on 14x14 m ja korkeus on 2 m. Röykkiön reunoilla on näkyvissä isohkoja kiviä, keskellä on syvä vajoama.

Juholan metsäpalsta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Paneliasta Eurajoelle johtavan tien itäpuolella, noin 100 m tiestä, mäenharjanteen pohjoiskärjessä, lähimmästä talosta noin 40 m luoteeseen. Mäen pohjois- ja länsipuolella on alavaa peltoa.
Röykkiö on sammaloitunut, epämääräismuotoinen, osittain isohkoista kivistä tehty. Röykkiön koko on 8,5x6,5 m. Etelämpänä on pienempi kiveys, joka vaikuttaa uudelta. Näiden kahden kiveyksen välissä on luontaista kivikkoa.

Salola (50010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Turajärven kylän länsilaidalla, Turajärveltä Eurajoelle menevän tien koillispuolella ja Haajanojan pohjoispuolella. Maasto on osittain sorapohjaista mäkeä Haajanojan rantatörmällä, osittain kalliopohjaista mäkeä.
Asuinpaikkaan liittyviä esineitä, talttoja ja kvartsi- ja kivilaji-iskoksia on löydetty talosta 20 m kaakkoon, perunamaasta. Yksi esine on löydetty rakennuksen pohjasta.
Talosta 300 m pohjoiseen on löydetty reikäkivi.

Vaheennummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Eurajoesta noin 200 m itäkoilliseen, urheilukentästä noin 250 m pohjoiseen asuintalon pohjoispuolella. Maasto on luoteis-kaakkosuuntaisen hiekkaharjanteen loivaa lounaisrinnettä lähellä lakea. Harju on lähes kokonaan rakennettua aluetta ja hiekkakuoppia.
Kaivaustutkimukset paikalla on tehty entisen hiekkakuopan alueella, joka nyt on täysin nurmettunut. Ehjää maastoa on vuoden 2000 inventoinnin mukaan kapeana kaistaleena harjun lakea pitkin luoteeseen menevän tien lounaispuoella. Eniten ehjää aluetta on luoteessa. Edellisestä paikasta noin 200 luoteeseen on myös kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löydöksiä (kvartsia, kivilaji-iskoksia ja keramiikkaa). Tällä ns. Rukoushuoneenmäellä/Myllymäellä on asuinpaikkaa jäljellä vanhan suulin länsi- ja eteläpuollella lähellä pellon laitaa. Suulin eteläpään perustuksia on vielä maastossa jäljellä.
Vuoden 2000 inventoinnissa pellolta mäen eteläpuolelta löytyi kivilaji- ja kvartsi-iskoksia.

Vähä-Vahe (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee kirkolta Kauttualle johtavan maantien ja Vaheennummelle haarautuvan tien kulmauksessa, Eurajoeta noin 50 m länteen.
Talon pihalla on noin 15x15 m laajalla alueella soikeita vajoamia, lähinnä itä-länsisuuntaisia. Nämä saattavat olla ruumishautoja.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä.

Vanha kansakoulu (Kaunismäki) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Eurajokeen viettävän peltoaukean reunassa, Eura-Kiukainen tien länsireunassa ja Kännön koulun pihamaalla. Muinaisjäännösryhmä käsittää ruumishautoja sekä röykkiöitä.
Paikalla vuonna 1968 tutkittu matala röykkiömäinen kiveys ja mahdolliset kuoppaliedet viittasivat tutkijan mukaan asumuksen jäännökseen pikemmin kuin hautaukseen.
Vuonna 1987 paikalta todettiin 24 nuoremman rautakauden ruumishautaa. Löytöjä saatiin kahdeksasta haudasta, mutta suurin osa löydöistä oli kahdessa haudassa. Aineisto koostui keihäänkärjistä, pronssispiraaleista tekstiilijäännöksineen, sormuksista, saviastianpaloista sekä ihmisen ja eläimen luista, joukossa yksi kallo. Vuosien 1991-92 kaivauksissa paikalta todettiin vielä seitsemän ruumíshautaa. Niiden suunta oli länsilounaasta itäkoilliseen. Joukossa oli yksi kaksoishautaus. Löytöinä saatiin mm. rahoja, keihäänkärkiä, solkia.
Haudat ajoittuvat viikinkiajan lopulle ja ristiretkiaikaan.
Luistarintien varresta, 300 m koulusta kaakkoon löydettiin kevytväylän rakentamiseen liittyvien tutkimusten yhteydessä 18 tummaa kuviota, jotka on tulkittu mahdollisiksi ruumishaudoiksi. Löydöiltään ne olivat niukkoja eikä tarkkaa ajoitusta saatu. Kuviot olivat pieniä, keskimäärin vain 150 cm pitkiä ja syvyys oli alle 50 cm. Alueella oli myöhemmän toiminnan merkkeinä ojia, joista suuri osa oli samansuuntaisia kuin hautakuvioiksi tulkitut läikät.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Koulun länsipuolella lähes rakennuksessa kiinni havaittiin olevan kiven ja maansekaisen röykkiön, joka sijaitsee muinaisjäännösalueen rajauksen ulkopuolella. Röykkiön koordinaatit alakohteena.

Vohlostenpellon pää (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pyhäjärven rannasta 200-300 m länteen, Kauttualta Harolaan vievän tien molemmilla puolilla, paikalla, mistä haarautuu tie Pyhäjärven rantaan. Maasto paikalla on metsää kasvavaa hiekkapohjaista mäkeä.
Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreähköjä. Halkaisijat vaihtelevat 2-5,5 m ja korkeudet 0,25- 0,50 m. Röykkiöiden kiveys on irtonaista, maata kivien välissä on melko vähän. Muutamissa tapauksissa kiveys on tehty suuren maakiven varaan tai reunoille on ladottu isompia kiviä. Tien rakentamisen yhteydessä puoliksi tuhoutuneesta röykkiöstä saatiin löytöinä rautakauden keramiikkaa. Muutamien saviastianpalojen päällä oli punainen hiekkakivilaaka.
Kohde on kokonaan luonnonsuojelualuetta.
Vuoden 2000 inventoinnissa röykkiöitä löydettiin lisää verrattuna aikaisempiin tarkastuksiin.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Kohde sijaitsee kokonaan luonnonsuojelualueella.

Ahlströmin metsäpalsta II (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pyhäjärven länsipuolella noin 300 m rannasta Kattualta Harolaan tulevan tien molemmin puolin. Maasto on hiekkapohjaista mäkeä, joka kasvaa pääasiassa havupuuta.
Röykkiöitä on kaikkiaan 15. Ne ovat muodoltansa pyöreähköjä ja kiven- ja maasekaisia. Joissakin röykkiöissä on keskuskivi. Röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat noin 2 m:stä vähän yli 4 m:iin. Korkeudet ovat 30 cm:stä 80 cm:iin. Kaksi röykkiöistä on osittain hävitetty tienrakentamisen yhteydessä. Kahdesta röykkiöstä on saatu löytöinä rautakautista keramiikkaa ja rautakuonaa sekä luuta.
Osa kohteesta kuuluu luonnonsuojelualueeseen.
Röykkiöt ovat samanlaisia kuin noin 200 m pohjoiseen sijaitsevan kohteen nro 17 röykkiöt. Harolan röykkiöt sijaitsevat noin 800 m eteläkaakkoon.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Osa kohteesta kuuluu luonnonsuojelualueeseen.

Harola (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Harolan muinaisjäännösalue sijaitsee Pyhäjärven pohjoisosan länsirannalla, Kolakoskenlahden ja Harolanlahden välissä. Osa kohteesta kuuluu luonnonsuojelu-alueeseen (Harolan lehdot -niminen tila).
Muinaisjäännösalue on noin 50 ha laaja ja käsittää 690 röykkiötä ja kolme kiviriviä.
Röykkiöistä suurin osa on koskemattomia. Osassa on havaittavissa rakenteita: silmikivi, reunuskiveystä, osa on kumpumaisia, tasakokoisista kivistä kasattuja. Osa on taas vaikeasti havaittavia kiveyksiä. Harolan läntisimmässä osassa on suuria, pelkistä kivistä kasattuja röykkiöitä, joiden keskellä on kuoppa.
Röykkiöistä on tutkimuksissa saatu talteen rautakautisia saviastianpaloja ja kuonaa. Röykkiöiden luonne ei ole selvillä. Alueelta tunnetaan myös useita "kuppikiviä". Kuppeja voidaan kuitenkin pitää luontaisesti syntyneinä.
Muinaisjäännösalue on ollut Museoviraston ja metsähallituksen hoitokohde.
Harolan röykkiöiden luoteispuoleiselta pellolta on löydetty saviastianpaloja ja kvartsi-iskoksia.
Vuoden 2013 inventoinnissa Harolan muinaisjäännösalue laajeni merkittävästi lounaaseen. Inventoinnissa löytyi kaikkiaan 35 uutta röykkiötä Kolakoskentien pohjoispuolelta, tien eteläpuolelta röykkiöitä ei löytynyt. Alueella on hiljattain tehty metsänuudistusta. Osa röykkiöistä on kumpumaisia ja tasakokoisista kivistä kasattuja, osa raivausröykkiöitä muistuttavia, matalia tai kiuasmaisia.
Harolan röykkiöalueen kiinteän muinaisjäännöksen rajat on vahvistettu Lounais-Suomen ympäristökeskuksen päätöksellä vuonna 1999.

Nurmi (50010021) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Eura-Laitila tien länsipuolella, noin 200 m tiestä. Maasto alueella on havupuumetsää. Röykkiöt ovat kahtena ryhmänä siten, että pohjoisessa ryhmässä on yksi röykkiö ja siitä noin 120 m etelään ovat loput kuusi.
Röykkiöt ovat pyöreitä. Niiden halkaisijat vaihtelevat 3 m:stä 5,3 m:iin. Korkeudet ovat 0,4 m:stä 0,9 m:iin. Röykkiöt ovat irtonaisista kivistä ladottuja. Pohjoisin röykkiö on pahoin hajotettu.

Kauttuan linnavuori (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnavuori sijaitsee Pyhäjärven pohjoispäästä ja Eurajoen niskasta noin 700 m länteen ja Luistarin kalmistosta noin 800 m eteläkaakkoon.
Kauttuan linnamäki on Ala-Satakunnan ainoa linnavuori. Se on alavasta peltotasangosta kohoava metsäinen mäki. Linnan koillis-pohjoissivu on äkkijyrkkä kallionseinämä, muut ovat huomattavasti loivempia ja niiden reunoilla on näkyvissä vallin kivisiä perustuksia. Perustusten runkona on isoja maakiviä. Kiveyksen leveys vaihtelee 1,3-4,5 m:iin ja korkeus on keskimäärin 1-2 m. Sen pituus on noin 56 m. Sen rajaama alue on noin 40 x 30 m ja lounaisreunalla on mahdollinen porttiaukko sekä merkkejä mahdollisesta ulommasta varustuksen pohjasta.
Paikalla on tehty arkeologisia kaivaustutkimuksia kolmesti ja niiden perusteella linnamäki olisi ollut käytössä ainakin 700-800 -luvuilla jKr.
Kohteessa on informaatiotaulu.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä.
Linnavuoren kiinteän muinaisjäännöksen ja suoja-alueen rajat on vahvistettu Lounais-Suomen ympäristökeskuksen päätöksellä vuonna 1999.

Kukonmäki (50010024) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee Eurajokeen laskevan Ahmaspuron eteläpuolella, Laitila-Harjavalta tiestä 120 m itään. Maasto on mäenkumpare piha-alueella.
Paikalta on todettu kolme kumpumaista, suurista kivistä kasattuja röykkiötä, joissa kaikissa on suoritettu tutkimuksia. Vuonna 1879 tutkittua röykkiötä on pidetty hautana siitä saatujen poltettujen luiden ja keihäänkärkien perusteella. Se ajoittuu 500-luvulle jKr.
Vuonna 1927 tutkitut kaksi röykkiötä olivat epämääräisempiä luonteeltaan. Löydöt olivat pääasiassa saviastianpaloja, kuonaa, hieman palanutta ja palamatonta luuta. Lisäksi mäeltä on todettu soikeita syvennyksiä, joista on saatu kuonaa. Mahdollista on, että mäellä on ollut myös raudanvalmistuspaikka.
Paikalla tehtiin pieni koekaivaus myös vuonna 1999. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä.

Yli-Nuoranne (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruumiskalmisto sijaitsee Eura-Laitila maantiestä 200 m itään, Yli-Nuoranteen talon puutarhassa sekä mahdollisesti ns. Rantapuiston alueella. Alue on hiekkapohjaista laakean mäen eteläreunaa, joka viettää kohti Eurajokea.
Alueelta on todettu yli 20 ruumishautaa. Osa haudoista on ollut itä-länsi -suuntaisessa rivissä, vainajat puuarkuissa. Osa haudoista on ollut esineettömiä. Osassa on ollut rikas varustus aseita, koruja, viikatteita, keritsimiä, pronssispiraaleita ja saviastioita. Kalmisto näyttäisi jatkuvan Nuoranteen ympäristöön, kohde 26.
Vuonna 1988 suoritettiin koekaivauksia ns. Rantapuiston alueella, josta löydettiin viitteitä kivikautisesta asuinpaikasta ja kaivausalueen luoteisprofiilista kaksi tummaa läikkää, jotka saattavat olla hautakuvioita.
Yli-Nuoranteen kalmisto kuuluu Euran-Köyliön alueen suuriin kalmistoihin, joihin ryhdyttiin hautaamaan polttamatta 500-luvun lopulla ja hautaustapa jatkui aina pakanuuden ajan päättymiseen asti. Yli-Nuoranteen kalmistosta on lisäksi merkkejä 800-luvun polttohaudasta.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Tilan eteläpuolella tarkasteltiin maanpintaa pellolla kävellen, mutta mitään ei löytynyt.

Eläinlääkärin tontti (Hautapaikat)
Rautakautinen; Keskustasta Kauttualle vievän tien länsi- ja vähän itäpuolellakin, Käräjämäkeä vastapäätä Eurajoen länsipuolella, Yli-Nuoranteen kalmiston pohjoispuolella on laaja-alainen ruumiskalmisto useiden tonttien pihamailla. Paikkaan luetaan ns. eläinlääkärin tontin lisäksi kohteet Yhteiskoulu, Kumlander, Tuumi, Kyllönen, Grönroos ja Hannula. Ensimmäiset löydöt alueelta ovat kelloseppä Hannulan tontin viemäriojan kaivauksissa tulleet esineet vuonna 1932. Sen jälkeen on alueelta tullut erilaisten rakennushankkeiden yhteydessä ruumiskalmistoon viittaavia löytöjä. Alueella on myös suoritettu useita arkeologisia kaivaustutkimuksia erilaisten rakennushankkeiden vuoksi. Tonttien alueella ja teiden varsissa on kuitenkin vielä jäljellä koskematontakin maaperää ja näin ollen on mahdollista, että paikalla on myös kalmistoa jäljellä. Maasto alueella on alun perin ollut hiekkapohjaista loivaa mäkeä. Onkin esitetty, että Eurajoen länsirannalla on ollut alun perin yhtenäinen 300 m pitkä ruumiskalmisto matalalla mäellä alkaen Yli-Nuoranteelta ja jatkuen pohjoiseen aina ns. eläinlääkärin tontille. Löydöt ajoittavat kalmiston nuoremmalle rautakaudelle. Alueelta on myös myöhäisrautakautisiksi tulkittuja, löydöttömiä ruumishautoja vailla mitään merkkejä vainajista.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia alueen maankäytössä. Kohde on edelleen pihamaata.

Käräjämäki-Osmanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Käräjämäki-Osmanmäki sijaitsee Eurajoen itärannalla, noin 200 m joesta. Maasto on luoteis-kaakkoissuuntaista hiekkaharjannetta, Vaheennummen jatkoa. Paikkaa ympäröivät länsi- ja eteläpuolelta pellot, muuten paikka on rakentamisen ympäröimää.
Muinaisjäännöskompleksi, joka käsittää ruumiskalmiston, polttokalmiston ja ns. käräjäkivet sijaitsee hiekkaharjanteella, jonka pohjoispään läpi kulkee tie jakaen alueen kahteen osaan. Käräjämäen vanhimmat haudat ovat olleet kuoppiin tehtyjä polttohautoja. Kuuluisan ns. tuomarinympyrän sisältä on palokuoppahauta. Lisäksi mäellä on kaksi kumpuhautaa, jossa toisessa oli selvä polttohauta.
Mäen eteläkärjestä on myös joitakin kiviesineitä, jotka antavat aiheen olettaa, että paikalla olisi ollut myös kivikautista asutusta, joka on tuhoutunut rautakautisten hautausten seurauksena.
Meronvingiajalta lähtien paikalla on ruumishautoja, joiden joukossa on ns. Käräjämäen soturinhauta. Se sijoittuu alueen läpi kulkevan tien pohjoispuolelle. Hautausta peitti vahva kiveys, jonka alla oli puukammio. Löytöinä saatiin mm. miekka, väkipuukko ja ango sekä kilven rautaosat. Merkittävin löytö oli kuitenkin haudasta löydetty kellertävä hioin, jota on pidetty symbolisena esineenä, mahdollisesti päällikön merkkinä. Käräjämäen pohjoispuolista aluetta on kutsuttu Osmanmäeksi. Käräjämäki ja Osmanmäki ovat alunperin olleet yhtä mäkeä. Osmanmäen vanhan hiekkakuopan ja peltoalueen välisellä rajalla suoritettiin vuonna 1985 tutkimuksia uuden liikekeskuksen rakentamisen vuoksi. Paikalta löydettiin kahdeksan ruumishautaa. Tämä alue on vapautettu rakentamiselle.
Turun ja Porin lääninhallitus on vahvistanut Käräjämäen-Osmanmäen ja sen suoja-alueen rajat vuonna 1978. Paikalla on informaatiotaulu. Vuoden 2013 inventoinnissa alueella ei havaittu muutoksia maankäytössä. Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).

Vainionmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen ruumiskalmisto sijaitsee hiekkapohjaisella mäellä ja osittain puutarhassa Uusikaupunki-Harjavaltatien ja Liiketien risteyksessä grillirakennuksen takana. Puutarhasta, Vainionmäen päärakennuksen pohjoispäädystä on löydetty keihäänkärki ja toinen taloon tulevan ajotien kohdalta. Alueelta on suoritettu viime vuosisadalla tutkimuksia. Kalmistoa on arveltu olevan jäljellä mäen pohjoisrinteessä ja laella, Vainionmäen tilan kaakkoispuolella. Maanpinnalle on näkyvissä epämääräistä kiveystä ja vajoamia. Mäen eteläiseltä puoliskolta, Osman talon pellosta on myös löydetty keihäänkärki. Grillirakennuksen kohdalla on suoritettu koekaivauksia 1980-luvulla kahteen kertaan. Tältä alueelta ei ole löydetty muinaisjäännökseen viittaavaa.

Pappilanmäki (50010029) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruumiskalmiston hautoja on Euran pappilarakennuksen länsi-eteläpuolelta, puutarhasta hiekkapohjaiselta mäeltä.
Osa kalmistosta on tutkittu kaivauksilla, osa on hävitetty rakennustoiminnassa.
Kirkkoherra Laihiander mainitsee kirjoituksessaan vuodelta 1753, että Pappilanmäessä on hautausmaa ja sieltä on löydetty ihmisen luita ja messinkiketjua. Pappila rakennettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1843. Perustuksia kaivettaessa löydettiin upea, hopeakoristeinen ristiretkiajan miekka. Vuonna 1927 löytyi vesijohtotöissä pappilan rakennuksen koillispuolelta rautakautisia esineitä. Vuonna 1939 päärakennuksen alle tehtiin pannuhuone. Sieltä löytyi kaksiteräinen, kullalla ja hopealla päällystetty sekä eläinornamentiikalla koristettu loistomiekka 600-luvun lopulta. Miekan tuppi oli myös säilynyt ja sitä koristaa härkäpäinen kala. Samasta haudasta on vielä ns. permalainen vyö. Autotallin perustuksia kaivettaessa on havaittu haudan profiileita 1/2 - 1 m:n syvyydessä. Pappilan puutarhasta on keihäänkärki, jonka tarkkaa löytöpaikkaa ei kuitenkaan tiedetä.
Tutkimatonta kalmistoa on mahdollisesti jäljellä päärakennuksen luoteis-pohjois- ja koillisreunalla. Pappilanmäen historiallisen ajan kerrostuma käsittää mahdollisesti mäellä osin säilyneet pitäjän pappilan rakennusryhmän jäännökset, jotka sijaitsevat mäellä sijaitsevaa ruumiskalmistoa huomattavasti laajemmalla alueella.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Pappila on edelleen asumiskäytössä.

Vähässuonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen ruumiskalmisto sijaitsee Sorkkisten kylän keskustassa hiekkapohjaisella harjanteella. Hirviluoto 1959: Paikalla on harjanteen itäreunassa hiekkakuopan seinämässä näkyvissä tumma hautaprofiilia? muistuttavasta juova. Siitä on löytynyt palamaton luu noin 50 cm:n syvyydestä. Tumma alue on tutkittu, mutta siitä ei löytynyt muuta hautaan viittaavaa. Paikkaa ei ole tarkastettu vuoden 1959 jälkeen eikä sen sijainti ole tarkkaan tiedossa, inventointikertomuksen kartta on hyvin epätarkka. Paikka on asutuksen keskellä.

Luistari (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Eura - Laitila tien ja vanhan Laitilan tien risteyksessä, Eurajoesta 180 m länteen. Alue on entistä peltoa ja viljelemätöntä mäkeä.
Muinaisjäännösalue käsittää rautakautisen ruumis- ja röykkiökalmiston, pronssikautisen röykkiön ja asuinpaikan. Kohteesta on tutkittu yli 1300 hautaa. Paikalla on ollut ajanlaskumme alkua edeltävillä vuosisadoilla asuinpaikka, josta todisteena ovat lukuisat tulisijat ja saviastianpalat. Tutkituista röykkiöistä osa voidaan yhdistää tähän aikaan.
500-luvun lopulla paikkaa ryhdyttiin käyttämään ruumiskalmistona. Aluksi hautaukset olivat köyhiä, mutta vuoden 800 paikkeilla hautoja ryhdyttiin varustamaan rikkaasti. Aikuisten hautojen väliin alkaa ilmestyä lastenhautoja. Rautakauden loppu, 900-ja 1000-luvut, olivat Eurassa vaurasta aikaa, mutta 1100-luvulta on Luistarissa vain muutamia esineitä. Kalmistossa on kuitenkin lukuisia esineettömiä hautoja.
Muinaisjäännös on lähes kokonaan tutkittu. Hautaröykkiöt on entistetty. Paikalla on informaatiotaulu. Paikkaa hoidetaan merkittävänä nähtävyytenä.
Vuonna 2006 kalmistoalueen keskellä olevan vanha sähköpylväs poistettiin ja uusi pystytettiin lähemmäksi Harjavalta-Uusikaupunki tietä.
Vuonna 2011 Eura-Luistaritien ja joen väliseltä pellolta löytyi metallinilmaisimella kalmistolöytöjä. Muinaisjäännöksen rajausta laajennettiin löytöjen perusteella.
Luistarintiellä, kalmistoalueen puolella tehdyissä tutkimuksissa kesällä löydettiin suurikokoinen liesi ja sen lisäksi arviolta noin 25 ruumishautaa, jotka olivat löydöttömiä. Alueelta todettiin myös vanhempi peltokerros, joka oli ainakin joitakin hautoja vanhempi.
Luistarin kalmiston kiinteän muinaisjäännöksen rajat on sovittu Euran kunnan ja Museoviraston välisellä sopimuksella vuonna 1994.

Kolmhaara (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännösalue sijaitsee Hinnerjoen ja Vaaljoen yhtymäkohdassa, Pitkäjärvestä 800 m etelälounaaseen ja lounaaseen. Muinaisjäännökset sijaitsevat pellolla, nummella ja hiekkakuoppien reunoilla.
Muinaisjäännös käsittää asuinpaikka-aluetta ja kalmistoa sekä kuppikiven.
Kolmhaaran asuinpaikka ja kalmisto sijaitsevat pääasiassa hiekkakuoppa-alueella. Kuoppien rinteet ovat sammaloituneet ja vesakoituneet.
Kolmhaarasta 200 m kaakkoon on Munasaari, jonka koko on 70x100 m. Tämä asuinpaikka sijaitsee pienellä männikköisellä mäellä, keskellä peltoa ja viljelykseen raivattua suoniittyä. Muinaisjäännös sijaitsee kukkulan etelärinteellä. Kukkulan pohjoisosa on ajettu soraksi. Mäen lounaisrinteellä on kivi, joka on kooltaan noin 1x1 m ja metrin korkeudeltaan. Kiven yläpinta on jäkälöitynyt, mutta siinä on erotettavissa 4-5 kuppimaista syvennystä.
Kolmhaarassa on tehty kaivauksia 1940-luvulta lähtien. Alueelta tunnetaan 26 hautaa, muutamia asunnonpohjia ja lukuisia liesiä. Kolmhaarassa on kolme löytöaluetta. Aivan jokien yhtymäkohdan pohjoispuolella on "Eteläkukkula", joka meren ollessa 42,5 m korkeudella oli pienenä saarena. Siitä vähän luoteeseen oleva Pohjoiskukkula oli silloin niemen kärjessä. Munasaari, jonka kumpare on aikoinaan ollut myös saari, sijaitsee Hinnerjoen toisella puolella. Kaikilta alueilta on Jäkärlän keramiikkaa. Kolmhaaran punamultahaudoista 11 on paasiarkkuhautaa ja kahdeksan hautaa joiden toisessa tai molemmissa päissä oli pystykivi. Arkkuhaudoissa oli runsaasti punamultaa, mutta ei esinelöytöjä.
Haudoista tehdyt ajoitukset jakaantuvat siten, että kaksi niistä kuuluu kivikauteen, viisi ajoitusta epineoliittiseen vaiheeseen ja yksi hauta on niinkin myöhäinen kuin kansainvaellus- ja merovingiajan taite.

Kulmala (50010034) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Koskeljärven luoteisosasta 400 m länteen laakealla, loivasti etelään viettävällä pellolla Marttilan tilan pää- ja ulkorakennusten länsipuolella noin 100 m päärakennuksesta. Paikalta on saatu niukasti löydöksiä ja siellä suoritettu koekaivaus jäi tuloksettomaksi. Kiviesineiden lisäksi sieltä on keramiikkaa, josta osa kuuluu Jäkärlän ryhmään ja osa on tyypillistä kampakeramiikkaa.

Lammila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti etelälounaaseen, kohti Hinnerjoen uomaa viettävällä hiekkaisella rinnepellolla. Pellolle, päärakennuksen eteläpuolelle on rakennettu kaksi kevytrakenteista kasvihuonetta asuinpaikan kohdalle. Pellon pinnalla havaittiin vuoden 1996 inventoinnissa runsaasti pii-, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia, keramiikkaa, palanutta luuta ja savea. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt alkavat noin 40 m:n päästä rannasta ja ulottuvat rinteen yläosaan, lähelle päärakennusta. Asuinpaikan keskus on kasvihuoneiden kohdalla.
Lammilan asuinpaikka on 800 m Kolmhaaran asuinpaikoista itään. Lammilan merkittävimmän löytöaineiston muodostaa Jäkärlän keramiikka, jota on ainakin seitsemästä eri astiasta. Kiviesineitä on myös melkoisesti.

Mannila (50010038) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Pyhäjärven rantaa seurailevan maantien länsipuolella, noin 150 m itäkaakkoon Kulmalan talosta. Röykkiö on tien vieressä tasaisella, metsän saartamalla kalliolla. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, halkaisija on 4 m ja korkeus noin 60 cm. Röykkiö on loivan kupera. Kiviä ei ole näkyvissä, vaan ne ovat sammaleen ja turpeen peitossa. Röykkiö vaikuttaa pelkästään kivistä kasatulta.

Hongistonmäki (50010039) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hongistonmäki sijaitsee Eurasta-Kiukaisiin johtavan radan länsipuolella 300 m pitkän moreeniniemekkeen korkeimmalla kohdalla viljelysten keskellä. Kiven- ja maansekaiset röykkiöt ovat matalia, laaoista ja lohkareita rakennettuja latomuksia. Tutkimuksissa niistä ei saatu löytöjä, eikä niiden luonnetta ja lukumäärää (ainakin 18 ) pystytty tarkasti selvittämään.

Vähä-Vaheen metsä (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vähävaheen kylän länsipuolella sijaitsevalla metsäalueella, kalliopohjaisella mäellä. Peruskartassa mäkeä kutsutaan nimellä Korkiatkalliot. Röykkiö/kiveys on mäen laella, matalassa notkelassa. Se on muutamia eteläosan suuria kiviä lukuun ottamatta yhtenäinen kivikenttä. Sen suurin pituus on 35 m ja leveys on päiden muutamasta metristä noin 15 - 20 metriin. Kiveys on osittain luontainen, mutta lounais- ja itäkaakkoisosa muistuttaa hautaröykkiötä. Pohjoisosassa röykkiömäinen kiveys on selvärajainen noin 10 metriä pitkä ja leveä kalliokielekkeen kärkeen kapeneva.

Turajärven metsälohko (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mahdollinen röykkiö sijaitsee Lappi kunnan koillisrajasta noin 25 m koilliseen, Korkiavuoren kaakkoispäässä kalliolla. Laajalle levinneen kiveyksen koko on 10 x 10 m. Kiveystä on parissa kerroksessa. Kivet ovat pyöreitä, ihmisen pään kokoisia. Kysymyksessä saattaa olla myös luontainen kivikko.

Keittiömäki (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Eurajoen eteläpuolella, noin 50 m joesta, talon pihalla kumpareella. Viemärin kaivuutyössä tuli vuonna 1976 esiin keihäänkärki, joka on löytöolosuhteittensa perusteella tulkittu kalmistolöydöksi. Löytökohdassa oli likamaata ja ojakaivannosta löytyi tältä kohtaa irtomaasta veitsi ja saviastianpala. Mahdollista siis on on, että paikalla on meronvingiajan kalmisto ja varsinainen kalmistoalue ulottuu ladon takana kohoavalle loivalle ja kivien peittämälle kummulle.
Alueelta on myös mm. kivilaji-iskos, joka on liitetty paikalla olevaan mahdolliseen kivikautiseen asuinpaikkaan. Pellolta kumpareen länsipuolelta on löydetty rautakautista keramiikkaa ja kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Iskosten perusteella kivikautinen asuinpaikka näyttäisi jatkuvan jokitörmälle asti (p = 6787 740, i = 3239 020).
Muinaisjäännösryhmään on liitetty kuuluvaksi myös kaksi kiviröykkiötä, joista toinen sijaitsee edellisestä noin 350 m eteläkaakkoon. Se on Ahlströmin tilaan kuuluvan rakennuksen pihalla tien vieressä. Röykkiön koko on noin 2,5 m x 0,5 m. Röykkiön päällä kasvaa koivu ja suuri osa röykkiöstä on juurien peitossa (p= 6787 35, i = 3239 12). Toisesta ei ole kuvausta. Nämä röykkiöt saattavat liittyä Kauttuan tehtaankin toimintaan.
Vuoden 2013 inventoinnin aikaan tontin rakennukset eivät enää oleet asuinkäytössä. Muuten paikalla ei havaitu muutoksi maankäytössä.

Mikkolanmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee louhikkoisen Mikkolanmäen ( tunnetaan myös nimillä Riihimäki ja Kirkkomäki) rinteessä. Paikka on Eurajoesta noin 200 m itään teiden rajoittamalla alueella, kirkkorakennuksesta noin 70 m pohjoiseen. Vuonna 1965 löydettin keihäänkärki mäen luoteisrinteestä kappalaisen virkatalon viemäriojaa kaivettaessa, ns. Sähkötalojen väliseltä alueelta. Aikaisemmin oli mäen tästä päästä tullut mm. rautakautista keramiikkaa, kun Sähkötalojen ohi vievää tietä levennettin. Vuonna 1966 saman mäen rinteestä, tienleikkauksesta löytyi saviastianpaloja ja rautakuonaa. Paikalla on rautakauteen liittyviä muinaisjäännöksiä, mutta niiden luonnetta ei ole pystytty selvittämään. Paikalla on luontainen kivikko, mutta mitään selviä maanpäällisiä rakenteita ei ole havaittavissa.

Vahe-Peltomaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee hiekkakuoppa-alueella Kauttuan "uudesta koulusta" noin 400 m luoteeseen Paasnummelle vievän tien lounaispuolella. Vuonna 1966 hiekkakuopan reunasta, noin neliön suuruiselta alueelta tavattiin palaneita luita, hiekkakivilaakoja, hieman tummaa noen sekaista maata sekä 20 cm halkaisijaltaan oleva punamultaläikkä ja iskoksia. Kohde on suurimmaksi osaksi tuhoutunut maa-aineksen oton yhteydessä. Asuinpaikkaa saatta olla jäljellä tonttialueella, talojen välissä. Paikasta vain noin 200 m kaakkoon on Nummen mahdollinen kivikautinen asuinpaikka.

Lohiluoma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Pyhäjärven koillisrannalla Kauttuan tehtaista noin 1 km kaakkoon mäntykankaan korkeimmalla kohdalla kaakko-luodesuuntaisessa rivissä, rivitaloalueen keskellä. Röykkiöitä on kaikkiaan kolme. Kahdessa röykkiössä on matala kivikehä ja niissä on kuoppa keskellä. Kolmannessa ei ole kuoppaa ja se tuskin erottuu maanpinnasta. Röykkiöiden halkaisijat ovat 4-5 m ja korkeus n. 20 cm. Kivet ovat lähes kokonaan turpeen ja varpukasvillisuuden peitossa.
Kohteen paikkatietoja on korjattu v. 2000 inventoinnin tietojen perusteella.

Koskenkylä (50010048) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vuoden 2020 inventoinnissa Koskeljärven pohjoisrannalta n. 300 m Uhratun saaresta pohjoiseen havaittiin halkaisijaltaan noin 6 m kokoinen sammalpeitteinen matala (max. 50 cm) röykkiö (röykkiö 1). Röykkiön kivistä ei sammaleen vuoksi saanut selkoa, mutta ne liikkuivat röykkiön yli kävellessä. Pyöreähkön röykkiön w-puolella oli muutamia siitä irrallaan olevia kiviä (Ø noin 80 cm), jotka eivät vaikuttaneet kuuluvan rakenteeseen. V. 1960 peruskartassa röykkiö sijaitsee aivan pellon ja metsän rajalla ja se saattaakin olla raivausröykkiö.
Paikalta aikaisemmin ilmoitettua röykkiötä (röykkiö 2) ei v. 2020 inventoinnissa löytynyt, mutta sen on mainittu olleen vaikeasti havaittava ja se on saattanut jäädä huomaamatta. V. 1996 inventoinnin mukaan röykkiö sijaitsee noin 100 m lounaaseen Viillon talosta. Rinne laskee loivasti kohti etelän puolella olevaa järvenrantaa. Röykkiö on turpeen peittämä, kiviaineista ei ole näkyvissä. Röykkiö on laakea. Röykkiön halkaisija on 8 m ja korkeus noin 0.8 m. Se vaikuttaa ehjältä.

Isoluoto (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on Isoluoto -nimisellä saarella, joka sijaitsee Koskeljärven itärannan tuntumassa. Kiviröykkiö sijaitsee saaren pohjoispäässä lähellä rantaa. Rantaan asti ulottuva kallio, joka noin 15 m:n päässä rannasta kohoaa yli metrin korkuiseksi kalliotöyrääksi. Röykkiö on tämän törmän päällä. Röykkiö on pyöreänsoikea, kooltaan 7,5 x 9 m. Sen korkeus on noin 1 m ja sen keskellä on pohjakallioon ulottuva 1 x 2 m suuruinen kuoppa. Muurimainen kivirakenne röykkiön alapuolella ei vaikuta ihmisen tekemältä, vaan jäiden muodostamalta rantavallilta. Vallin pituus on 7 - 8 m ja siinä olevat kivet ovat yli metrin halkaisijaltaan.

Yhteislaidun (50010050) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Pyhäjärven rannalla Akonnokassa Mansikin leirikeskuksen alueella. Röykkiö 1 on noin 60 m leirikeskuksen pihasta pohjoiseen, niemennokkaan johtavasta tiestä 2 m länteen. Röykkiö on 30 m rannasta matalalla, tasaisella kalliopohjalla. Röykkiö on pyöreähkö, halkasijaltaan noin 3, 6 m ja 50 cm korkea. Keskellä on 20 cm syvä kuopanne. Röykkiö on todennäköisesti ilman maatäytettä. Röykkiö on sammaleen ja turpeen peitossa.
Toinen röykkiön jäännös on tien itälaidalla, parikymmentä metriä leirikeskuksen rakennuksista pohjoiseen. Se on noin 20 rannasta ja maapohjalle kasattu. Puolipyöreän jäännöksen halkaisija on noin 1,5 m. Tätä jäännöstä ei tarkastuksessa v. 2020 havaittu. Lienee osa rikkoutunutta vanhaa rantavallia.

Hämeenlinna (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Hämeenlinna on Pyhäjärven rannalla oleva, idästä, etelästä ja lounaasta jyrkkäseinäinen kallio vailla vallinjäännöksiä. Paikkaan liittyy vanhoja tarinoita ja uskomuksia. Hämeenlinna on kooltaan noin 20 x 30 m. Pohjoispuoli on suhteellisen loiva.
Kohde ei sijaitse peruskartan nimeämällä Hämeenlinnankalliolla, vaan siitä useita satoja metrejä etelään.

Konnalamminkalliot (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Pyhäjärven rannasta noin 900 m länteen, umpeenkasvaneen Konnalammen länsirannalla n. 20 m lammesta. Toinen kivirakennelma on paljaalla, tasaisella kalliolla. Se on tehty nostamalla pystyyn 200 x 200 cm suuruinen kivilaaka irti kalliosta ja tukemalla sen toinen pää koholle lohkareista rakennetulla sivuseinällä. Rakennelma avautuu pohjoiseen päin. Sisäkorkeus "ovensuussa" on 50 cm. Toinen suorakaiteenmuotoinen kivirakennelma, edellisestä 30 m länteen on kooltaan n. 2 x 3 m. Suorakulmaisten lohkareiden rykelmä on saattanut syntyä kalliota joskus aikaisemmin louhittaessa.

Pitkäjärvi (50010053) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Honkilahdelta Lamminkulmalle johtavan Kolmhaarantien länsipuolella lounaaseen laskevassa, melko kivikkoissa mäenrinteen yläosassa noin 10 m päässä tiestä.
Röykkiö on rakennettu pienelle nyppylälle, hieman mäen korkeimman kohdan alapouolelle. Kiviröykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan 4 - 5 m ja noin metrin korkea. Kekomainen röykkiö on sammaleen peittämä. Osa kivistä on irtonaisia.

Nummi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinnen asuinpaikkaa sijaitsee Kauttualta Paasnummelle johtavan tien luoteispuolella, Kauttuan "uudesta koulusta" noin 200 m luoteeseen. Ympäristö on rakennettua omakotitaloaluetta, mutta etelässä ja kaakossa on mäntymetsää. Se on osittain entistä hiekkakuoppaa. Asuinpaikkaan viittaava kiviesine on löydetty tontin eteläosasta, perunapellon reunassa. Alue on hiekkapohjaista harjujaksoa, joka kohoaa kohti etelää.
Vuoden 2000 inventoinnin perusteella taltan löytöpaikkaa on pidetty erittäin epätodennäköisenä asuinpaikkana mm. topografian perusteella. Todennäköisempi paikka voisi olla löytöpaikan etelä- ja kaakkoispuolella oleva metsikkö.

Ahlströmin metsälohko (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Laitilaan johtavan tien kaakkoispuolella, tiestä noin 150 m ja Niinikorven talosta 450 m koilliseen. Kooltaan 3,8 x 2,7 m oleva röykkiö on suoalueen ympäröimällä, matalalla kalliopohjaisella saarekkeella. Se on matala ja pienistä kivistä kasattu. Ympärillä on paikoittain isoja kiviä. Röykkiön keskellä on vajoama. Muistuttaa "lapinrauniota".

Mustametsä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee noin 20 m Hinnerjoki-Sahankylä -maantienlänsipuolella. Röykkiö on jäkälän peittämällä tasaisella kalliolla. Rinne laskee kallioisena kohti länttä. Röykkiö on pyöreänsoikea. Halkaisija on noin 5 m ja korkeus 70 cm. Sen keskusosa muodostuu neljästä suuresta lohkareesta (halkaisijaltaan. 50 - 70 cm), joista ainakin kaksi on maakiviä. Kaksi muuta lohkaretta on aseteltu paikalleen siten, että näiden neljän kiven väliin muodostuu kooltaan 1,5 x 1 m suuruinen onkalo, kuin kyseessä olisi "arkku". Isojen kivien ympärille on koottu pienempiä lohkareita (halkaisijaltaan 20 - 40 cm). Onkalon keskusta on kaivettu kuopalle. Röykkiö on sammaleen peittämä. Röykkiön keskellä on näkyvissä kiviainesta.

Käärlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee mäenrinteessä Hinnerjoen itäpuolella tasaisen rantapellon ja metsän rajalla. Maaperä on hiekkaa. Paikalla on joskus ollut pientilan pihapiiri. Siihen kuuluvat maakellari ja kaivo sekä saunan perustukset sijaitsevat asuinpaikan kohdalla. Paikalle kaivettujen koekuoppien perusteella voidaan kohteen laajuus määritellä siten, että rajana lännessä on peltotie, etelässä kallio ja rakennukset sekä idässä kallioinen rinne. Asuinpaikan laajuus on noin 20 x 40 m.

Lammela (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee loivasti pohjoiseen kohti Patajärveä viettävällä entisellä pellolla ( metsitetty), joka on kahden metsäisen harjanteen välissä. Lammelan talo sijaitsee paikasta noin 300 m kaakkoon. Maaperä paikalla on hiekkaa. Löydöt ovat pääasiassa kiviesineitä ja niiden teelmiä.

Kahala (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Panelia - Eurajoki -tien no 2174 eteläpuolella, lähellä Euran ja Eurajoen kuntien rajaa noin 400 m Kahalan talosta lounaaseen. Röykkiö on kallion korkeimmalla kohdalla. Se on kivistä rakennettu, pyöreä ja sammaloitunut. Röykkiön koko on 6,2 x 5 x 0,7 m.

Heinranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hättijärven luoteiskolkasta noin 300 m luoteeseen ja noin 150 m Heinrannan talosta länteen metsätien varrella, hiekkakuopan reunalla. Maasto nousee vähitellen Hättijärven rannasta kohti asuinpaikkaa. Alue on tasaista männikkö- ja kuusikkokangasta. Kuopan reunalla on näkyvissä tulisijan jäännökset noin 40 cm:n syvyydessä maan pinnasta. Kuopan reunasta on löydetty myös kivilaji-iskoksia. Kuopan ympäristöön tehtyjen koekuoppien perusteella asuinpaikkaa olisi vielä jäljellä hiekkakuopan ympäristössä alueella, joka ulottuu 15 m etelään kuopan reunasta ja noin 25 m länteen kuopan länsisivustasta.

Sorronpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hinnerjoki-Lappi Tl -tien länsipuolella, noin 250 m tiestä olevalla peltoalueella ja Nummen talosta 300 m luoteeseen. Pelto viettää loivasti koilliseen, kohti peltojen keskellä noin 500 m:n päässä virtaavaa Luhdanojaa. Asuinpaikkaan liittyvät löydökset saatiin pellon koillislaidasta, alueelta, joka rajoittui koillissivultaan metsäiseen mäenkumpareeseen. Suurin osa pellosta on savipitoista, mutta asuinpaikan kohdalla maaperä vaihtuu hiekkamaaksi.

Rivanmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Kivikautinen; Rivanmaa ( peruskartassa nimi Rivamaa) on jylhämaastoinen metsäalue Hinnerjoen kirkonkylän ja Korven kylän välissä. Rivanmaan diabaasilouhos sijaitsee Pitkäperko -nimisen koillinen-lounas -suuntaisen pellon louteisreunalla olevassa kalliossa, noin 10 m päässä pellosta. Louhos on pienen kallionyppylän pohjoissivustalla.
Louhintamerkkejä on näkyvissä noin viiden metrin matkalla. Rosoinen ja jyrkkä louhittu seinämä on kolmisen metriä korkea korkeimmillaan. Diabaasikivi on mustaa ja lohkeavaa ja maassa näkyy paljon iskoksia. Viime vuosikymmeniin asti lähitienoon asukkaat ovat noutaneet paikalta kiuaskiviä. Varmasti ei voida sanoa, onko kyseessä myös kivikautinen kohde.

Kolkankallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat Koskeljärven itärannalla, kalliopohjalla jyrkänteen päällä aivan rannan tuntumassa.
Röykkiöistä pohjoisempi on kookkaampi: halkaisijaltaan noin 7 m ja korkeutta on 60 - 80 cm. Se on koottu tasakokoisista, isohkoista kivistä ja keskellä on kaivelun jäljiltä kuopanne. Muodoltaan röykkiö on pyöreähkö. Pienempi röykkiö on isomman eteläpuolella, aivan sen vieressä. Röykkiön halkaisija on 3 - 4 m ja korkeutta sillä on 40 - 50 cm. Muodoltaan se on pyöreähkö ja siinäkin on keskellä kaivelun jälkiä. Röykkiöt ovat kallion korkeimmalla kohdalla. Paikalta on avoin näköala Koskeljärvelle. Röykkiöt ovat turpeen, sammaleen ja jäkälän peitossa ja niiden päällä kasvaa jokunen mänty.

Mikkolanmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kohti Eurajokea laskevalla hiekkaisella peltorinteellä, Kattuan seurakuntakeskuksen lähellä.
Pellolta kerättiin vuoden 2000 inventoinnissa noin 100 metrin pituiselta ja muutaman kymmenen metrin levyiseltä alueelta kvartsiesineitä, -iskoksia sekä kivilaji-iskoksia.

Kuivaranta 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Isosuon itäpuolella Kuivarannan talosta 400 m luoteeseen hiekkakuopan reunalla.
Vuoden 2000 inventoinnissa hiekkakuopan pohjoispäästä länsireunaun kautta eteläpäähän löytyi saviastianpaloja (nuorakeramiikkaa), kivilaji- ja kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Kuopan itäpuoli on metsittynyt, eikä sillä voitu tehdä havaintoja. Kohde on todennäköisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut hiekanoton yhteydessä. Asuinpaikaksi sopivaa hiekkamaata on kuopan pohjois- ja kaakkoispuolella.

Kinkassuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Euran keskustasta Neittamolle menevältä tieltä erkanevan metsätien ja Ahmasojan pohjoispuolella hiekkakuopan reunalla. Paikka on lounaaseen laskevaa metsäistä rinnettä. Eniten löytöjä, kivilaji-iskoksia ja palanutta luuta löytyi kuopan länsikulmalta. Muuta aluetta hienohiekkaisemmassa kohdassa oli runsaasti pieniä iskoksia ja palanutta luuta punaisessa likamaassa. On todennäköistä, että asuinpaikka jatkuu kuopan länsi-, pohjois- ja itäreunoilla kuopan ulkopuolelle.

Vohlostenniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjärven pohjoisrannalla pienellä kumapreella 800 m Eurajoen lähtökohdasta etelään.
Kumpareella maaperä on hiekkaa. Vuoden 2000 inventoinnissa paikalle kaivettiin koekuoppa, josta löydettiin keramiikkaa. Se on varhaismetallikautistyyppistä. Paikalle ei kaivettu muita koekuoppia. Topografian perusteella kohde rajoittuu noin 30 m läpimittaiselle kumpareen lakialueelle.

Lahnasaarentie (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka löytyi inventoinnissa 25.5.2000. Se sijaitsee loivasti kaakkoon laskevalla rinteellä 60 m päässä Pyhäjärven rannasta. Vanha, noin 1 ,5 m korkea rantatörmä on noin 20 m päässä löytökohdasta. Rantaviiva on ollut sen alla ennen kuin ihminen on alkanut säännöstellä Pyhäjärven pintaa. Rantatörmän päällä, sen suuntaisena, kulkee tie, jolta kaakkoon eroaa kesämökkitonteille meneviä teitä. Asuinpaikan kohdalla oleva tontti ulottuu rantatörmän reunan päälle, mutta rakennukset ovat törmän alla. Tie tontille lähtee juuri löytöpaikan kohdalta. Paikalta lounaaseen ja koilliseen on muita kesämökkejä. Törmän
päällä olevan tien luoteispuolella on kuusimetsää.
Inventoinnissa törmän päällä kulkevan tien luoteisreunalla olevan ojan seinämästä löytyi saviastianpaloja. kvartsi-iskos ja palanutta luuta (KM 32403: 1-4). Suurin osa löytyi alle kymmenen metrin matkalta mutta kvartsi-iskos parin kymmenen metrin päästä lounaasta. Löytökohdilla ojan seinämiissä oli paljasta hiekkamaata Muualla havaintomahdollisuudet olivat sammaleen ja kasvillisuuden vuoksi huonommat, joten asuinpaikan laajuutta tien suunnassa on inventointihavaintojen perusteella vaikea arvioida. Kuitenkin maa näytti löytökohdalla hiekkaisemmalta kuin muualla, mikä voi viitata siihen, että asuinpaikka rajoittuu löytöalueen kohdalle. Luoteessa se varmaankin jatkuu ainakin jonkin matkaa ehjään metsämaastoon, mutta asian tarkempi selvittäminen vaatisi koekuopitusta. Tien alle
ja sen kaakkoispuolella aivan rantatörmän reunalle asuinpaikka ulottuu hyvin todennäköisesti. Tontille menevä tie leikkaa jonkin verran törmän reunaa, mutta tässä leikkauksessa asuinpaikkalöytöjä ei näkynyt.

Salasuonmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Isosuon lounaispuolella kallioisen mäen päällä, avokallion etelälaidalla olevalla matalalla harjanteella.
Paikalla on kolme röykkiötä. Lisäksi yhteen liittyy kaksi epämääräisempää kiveystä. Mäen huipulla on ilmeisesti moderni pöytämäinen kivirakennelma. Röykkiöt ovat pieniä, pyöreitä ja matalia. Niiden halkaisijat ovat 3,8 - 6 m. Kaksi on hajotettu.

Hapensuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kilometrin Pitkäjärvestä lounaaseen ja Vaaljoesta 170 m itään kahden kallio- ja siirtolohkareen välissä olevalla pienellä, hieman ympäröivästä kosteikosta kohoavalla saarekkeella.
Paikalta on kuorittu pintamaata noin 25 x 15 m alalta. Muinaislöytöjen, kampakeramiikan löytöpaikka on lähellä pohjoisen kalliokukkulan eteläreunaa, noin 5-6 m kallion juuresta.

Santala (51010001) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Santala on Raumalta Eurajoelle tulevan tien eteläpuolella lähellä Rauman rajaa. Röykkiö on noin 200 m Santalan talosta itäkaakkoon, lähellä pellon reunaa, pienen kallion päällä. Röykkiö on matala. Sen läpimitta on 3 m. Vuonna 1984 suoritetussa tutkimuksessa ei todettu mitään erityisiä rakenteita. Röykkiön pohjalta kallion kolosta saatiin palanutta luuta. Kysymyksessä voi siis olla hauta. Mitään esinelöytöjä ei tehty. Tutkimisen jälkeen röykkiö ennallistettiin.
Röykkiöstä noin 100 m lounaaseen peltotien ja pellon välillä matalalla kalliolla on toinen kiveys, mahdollisesti peltoraunio. Sitä ei löydetty vuoden 2009 inventoinnissa.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2022 ja todettiin aikaisemman kuvauksen mukaiseksi. Toista kiveystä ei edelleenkään varsin perusteellisesta etsinnästä huolimatta löydetty.

Pullankallio (Pullanvuori) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Mahdollinen hautaröykkiö sijaitsee Pori-Rauma -tien eteläpuolella, korkean kallion itäreunalla, lähes korkeimmalla kohdalla. Röykkiö oli ennen tutkimuksia pahasti hajotettu. Sen koko oli 13 x 8 m. Reunakiveystä oli jäljellä luoteis- ja pohjoisreunalla. Tutkimusten jälkeen röykkiö rekonstruoitiin oletettuun alkuperäiseen muotoon. suurin osa röykkiön ulkopuolelle heitellyistä kivistä kannettiin reunakehän rajaamalle alueelle. Röykkiön halkaisijaksi tuli 6 m. Se on lähes pyöreä pohja-alaltaan ja päältä tasaisesti kaartuva. Tutkimuksissa röykkiöstä saatiin palanutta luuta. Röykkiössä oli myös mahdollisesti sisärakenteita.
Kohde tarkastettiin vuoden 2009 inventoinnissa ja sen kunto todettiin ylläolevan mukaiseksi. Lisäksi löydettiin noin 100 metriä em. röykkiöstä itään toinen röykkiö.
Kohteet tarkastettiin inventoinnissa 2022 ja ne todettiin edellä olevan kuvauksen mukaisiksi.

Hiittenvareen kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Mikolan talosta 700 m itään mäntymetsässä, matalan kallion luoteispäässä, sen korkeimmalla kohdalla. Röykkiön halkaisija on 12 m ja korkeus 1 m. Keskellä on kuoppa. Röykkiön lounaispuolelle on pystytetty kallioon rauhoituskilpi. Röykkiöstä n. 15 m luoteeseen matalalla kalliolla on hajanainen kivikasa, jonka lienee röykkiön jäännös.

Hyypänvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee peltojen ja alavan soisen metsän ympäröimän korkean kallion länsilaidalla, sen korkeimmalla kohdalla. Röykkiön koko on 9 x 6 m.

Vuojoen asema (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Rauman-Kokemäen rautatien eteläpuolella, Vuojoen asemalta noin 500 m länsilounaaseen ja rautatiestä noin 200 m etelään on pienen suon itäpuolella metsässä, matalan kallioniemekkeen luoteispäässä epävarma röykkiö. Se on matala ja epämuotoinen. Sen koko on 5 x 2 m. Siitä 8 m kaakkoon, pienen notkon erottamana, kulkee kallion lounaisreunaa matala kivivalli, jonka koko on 14 x 2 m.

Liinmaan linna (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Linnanraunio sijaitsee Väkkärälahden pohjukassa, Lapin- ja Eurajoen lasku-uomien välissä hiekkapohjaisella mäellä, noin 300 metriä nykyisestä merestä. Vielä 1300-luvun lopulla paikka oli saari. Linnan länsipuolella on ollut 100 metrin pituinen kiviperustus – aallonmurtaja – sataman suojana. Vuonna 1395 mainittu linna Vreghdenborg lienee ollut Satakunnassa, jolloin se yhdistetään parhaiten Liinmaan linnaan. Pohjakaava vastaa Kumo/Aborgin linnaa.
Pohjakaavaltaan linna on suorakaiteen muotoinen varustus, jossa on kaksi sisäkkäistä vallia ja niiden välissä vallihauta. Sisempi valli on tehty kivestä ja sen päällä on ollut puinen rintavarustus. Piha-alueelta on löydetty kahden rakennuksen jäännökset, joista ainakin toinen on rakennettu kivestä. Linna voidaan ajoittaa esinelöytöjen (mm. rahat, punnukset, lukon osat, rautakärjet, lasiastian palaset, saviastianpalaset ym.) perusteella 1300-luvun lopulta 1400-luvun alkuun. Linnatasanteen maakerroksissa voidaan havaita kaksi asutusvaihetta, joista myöhemmän vaiheen rakennukset ovat olleet vaatimattomia.
Paikalla on informaatiotaulu. Kohde on Museoviraston hoitoyksikön kohde. Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin (Maiseman muisti 2001).
Kiinteän muinaisjäännöksen, linnanraunion rajat on Lounais-Suomen ympäristökeskus vahvistanut 3.9.1998. Uusi esitys suoja-alueen rajoiksi on tehty Varsinais-Suomen ELY-keskukselle vuonna 2008, mutta suoja-aluetta ei ole vahvistettu.

Ilveskallio (51010008) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Ilveskallio on Eurajoelta Poriin vievän tien itäpuolella.
Kallion koillisosassa, sen korkeimmalla kohdalla on ollut kolmiomittausmerkki. Noin 10 m siitä etelään laella on matala, epämääräinen kivikko. Se voi olla hajotettu röykkiö tai pienialainen pirunpelto. Kiveyksen koko on 15 x 15 m.

Etukämppä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Rauma-Pori -tien ja Irjanne-Kuivalahti -tien risteyksessä, Irjanteen harjun länsipäässä hiekkanummella. Asuinpaikka-alue, jonka hiekanotto on suureksi osaksi tuhonnut, alkaa tien varresta jatkuen aina 200 m pohjoiseen Kämpästä. Maasto on suhteellisen loivaa; meren ollessa 30 m tasolla se on ollut kahden lahdekkeen välisellä runsaan kilometrin levyisellä kannaksella. Löytöalueen pituus on puolisen kilometriä ja alimmat löydöt ovat tulleet noin 32 metrin korkeudelta. Paikalta tutkimuksissa talteen saatu aineisto on puhtaasti Kiukaisten kulttuuriin kuuluvaa, mutta ei kovin runsasta.

Rinne S (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Irjanteen maantien eteläpuolella, Irjanteenharjun hiekkakuoppa-alueella, noin 1700 m Porin-Rauman tien Kämpän tienhaarasta itäkaakkoon. Näkyvin maamerkki ovat suuret voimajohdot. Kohde on Hakanpään tilalle johtavan hiekkatien molemmin puolin, etelään viettävällä hiekkanummella. Asuinpaikka on maastossa selvästi erottuvan lounais-koillis -suuntaisen rantaterassin reunan tuntumassa. Noin 260 m luoteeseen on Rinne N -niminen asuinpaikka. Kohdetta tutkittiin kesällä 1997 uuden voimajohtolinjan rakentamisen vuoksi. Ainoina löytöinä saatiin iskoksia, eikä mitään rakenteita tavattu. Asuinpaikka on todennäköisesti nyt loppuuntutkittu ja se on ollut jo aikaisemmin hiekanoton suurimmaksi osaksi tuhoama.
V. 2011 inventoinnin yhteydessä koekuopitettiin muinaisjäännösalueen ja nykyisen voimalinja kaakkoispuolisia, suunnitellun uuden voimalinjan alle jääviä alueita sekä asuinpaikan lounaispuolella olevan hiekkakuopan reunoja. Mitään merkkejä muinaisjäännöksestä ei havaittu.

Rinne N (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 200 m Irjanteen tiestä, Perälohkon tien itäpuolella oleva hiekkakuopan pohjoisosassa. Maasto on melko tasaista, vain hieman itään viettävää hiekkanummea. Idässä on suo, kuivatun Kyläjärven aluetta. Maaperä on etupäsäsä hienoa hiekkaa. Varsinkin kuopan pohjoislaidassa se on aika punaista. Tältä alueelta on vuoden 1965 inventoinnissa todettu runsaasti löytöjä, mm. keramiikkaa. Kohde on hiekkakuopan suurimmaksi osaksi tuhoama.
Toukokuussa 2019 paikalle tehtiin tietoimituksen vuoksi tarkastus, jossa pyrittiin selvittämään muinaisjäännöksen kuntoa ja rajausta. Hiekkakuopan itäreunalta löydettiin keramiikan pala ja kvartsi-iskos. Asuinpaikan rajaus säilytettiin ennallaan. Hiekkakuopan pohjoisreunaa kulkevalle metsätielle annettiin tieoikeus maa- ja metsätalouskäyttöön.

Merikanto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoelta Lappiin johtavan tien länsipuolella matalalla kalliolla Lutanjärven itärannalla. Röykkiö on noin 50 m kesämökistä itään. Röykkiö on pahasti pengottu. Sen alkuperäinen koko on ehkä ollut 7 x 12 m. Keskiosasta on ajettu pois kiviä, joista on tehty mm. huvilatontin kaakkoispyykki röykkiön eteläpäässä.

Kotovainionmäki (Hulola) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee 250 m länteen Hulolan talosta peltojen välissä pienellä kalliolla. Röykkiö on kallion laella. Se on pyöreä. Sen läpimitta on 8 m ja korkeus 1 m. Keskellä on syvä kuoppa. Pellon reunalla kallion juurella on myös kivikkoa, mutta se on pellosta raivattua.

Lähteenmäki (51010015) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoelta Lappiin johtavan tien itäpuolella pienellä kalliolla metsässä noin 150 kaakkoon Lähteenmäen talosta. Röykkiö on havumetsässä pienellä kallionnyppylällä. Sen koko on 6 x 7 m. Siinä on keskellä pieni kuoppa.

Luontlähteenkallio (Hiittenvareenkallio) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoelta Lappiin johtavan tien itäpuolella, Lähteenmäen talosta 270 m itäkoilliseen, laajahkon kallioalueen pohjoisosassa, kallion laella. Röykkiön halkaisija on 18 m ja korkeus 1,5-2 m. Röykkiötä on kaiveltu, keskellä on varsin syvä kuoppa, lisäksi on muita vähäisempiä. Röykkiöstä noin 100 m etelään laakean avoimen kallion päällä on hajanaista kivikkoa, ehkä siinä on ollut toinen röykkiö.

Salmi (51010017) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Eurajoelta Lappiin johtavan tien itäpuolella ja Paskajärven lounaispuolella, pienen peltojen välissä olevan kallion itäosassa on laajahko kivikko, ehkä röykkiö. Sen koko on 16 x 6-8 m. Päällimmäisenä kivikossa on siihen ajettuja kiviä ja kaikenlaista romua, mutta niiden alla on vanhempaa kivikkoa. Varsinkin länsipää on maatunut. Paikalla on myös rakennusten pohjia.

Paskajärvi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoelta Lappiin johtavan tien itäpuolella ja Pienen Paskajärven itärannalla, kallioalueen pohjoispäässä. Sen koko on 5 x 6 m ja korkeus on 1/2 m. Röykkiön keskelle on kaivettu pitkänomainen kuoppa, joka ei kuitenkaan ulotu syvälle.

Hamppujärvi S ja E (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Eurajoelta Lappiin johtavan tien itäpuolella Hamppujärven etelä ja itäpuolella. Röykkiö S on järven päästä n. 50 m eteläkaakkoon pienellä kalliolla metsässä. Sen keskellä on pitkänomainen kuoppa, joka on ehkä ollut arkku. Röykkiön koko on 5 x 6 m. Röykkiö E on n. 40 m rannasta pienellä kalliolla. Sen läpimitta lienee ollut noin 5 m. Sen itäosa ja keskusta ovat pahoin pengotut. Röykkiö on nyt lähinnä puolikuun muotoinen.

Kiinkallio S ja N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Eurajoelta Lappiin johtavan tien itäpuolella. S-röykkiö on noin 100 m Kiinkallion talosta luoteeseen pienellä kalliolla metsässä. Se on hajanainen punaisesta hiekkakivestä tehty röykkiö, jonka koko on 5 x 6, 5 m, siinä on paikoin reunakehää jäljellä. Röykkiö N sijaitsee talosta 250 m pohjoisluoteeseen pienen kallion päällä. Sen koko on 6,3 x 5,5 m ja siinäkin on paikoin reunakehää jäljellä.

Luittilanjärvi S ja E (Hautapaikat)
Pronssikautinen; S-röykkiöt ( 2 kpl ) sijaitsevat kuivatun Luittilanjärven kaakkoisreunalla kallion laella. Suuremman röykkiön halkaisija on 11 m ja korkeus 2 m. Keskellä on iso syvä kuoppa. Reunoilla on vielä neljä pienempää kuoppaa. Siitä 10 m lounaaseen on hajotettu pikku röykkiö, jonka halkaisija on 4 m. Edellisistä noin 200 m koilliseen kuivatun järven itärannalla on kolmen röykkiön ryhmä E kallion laidalla. Lounaisin röykkiöistä on halkaisijaltaan 10 ja korkeudeltaan 1,5 m. Sen keskellä on iso kuoppa Edellisestä noin 12 m koilliseen on halkaisijaltaan 10 ja korkeudeltaan 2 m oleva röykkiö. Senkin keskellä on iso kuoppa itä-koillis reunassa. Edellisestä 5 m länteen on pieni ja matala röykkiö, jonka halkaisija on 3m.
Kohteet tarkastettu kesällä 2021. Ovat edellä kuvaillun mukaisia.

Luittilanjärvi NE (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee kuivatun Luittilanjärven koillispuolella kallion länsireunalla, noin 200 m etelään rautatiestä. Röykkiö on osittain hajotettu ja sen läpimitta on 6 m. Kiviä on vieritetty pohjoiseen ja etelään. Noin 10 m röykkiöstä koilliseen on kallionkoloon ladottu kivikehä. Se on ilmeisesti sekundäärinen, tehty röykkiöstä otetuista kivistä.
Kohde tarkastettiin kesällä 2021. Ei muutoksia tietoihin.

Riku (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee matalalla kalliolla metsässä 1,3 km lounaaseen Teerisuon talosta, lähellä Sydänmaan ja Kaukomäen kylien rajaa ja 250 m voimalinjasta etelään. Röykkiö on matala. Sen läpimitta on 3 m ja se on pahasti hajoitettu.
V. 2011 inventoinnissa röykkiön todettiin suunnilleen vastaavan aikaisempia tietoja. Röykkiön suurin korkeus on 40 cm, Sen keskellä on 1-1,5 läpimittainen kuoppa, joka mahdollisesti ulottuu kallioon asti. Röykkiön ympärillä on ilmeisesti siitä peräisin olevia irtokiviä. Tuoreita merkkejä röykkiöön kajoamisesta ei havaittu.
Tarkastus 2021. Kohde on edellä kuvatussa kunnossa.

Hiidenmäki (Hiirenmäki) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Eurajoen asemalta noin 800 m itäkaakkoon, Paneliaan vievän tien lounaispuolella Mäki-Uolan talon maalla pienellä soramäellä, jota on sanottu Hiidenmäeksi ("Hiirenmäeksi"). Nykyisin röykkiöstä ei ole näkyvissä muuta kuin ehkä hiukan pohjakiviä. Röykkiö on purettu ja kiviä on käytetty mm. tien varressa olevan kiviaidan rakentamiseen. Röykkiön paikalle on rakennettu navetta ja suuli, joitten alla röykkiön pohjaa on voinut säilyä. Kooltaan röykkiö on ollut varsin suuri, läpimitaltaan jopa noin 30 m.

Kahmo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee luode-kaakko-suuntaisella soraharjulla, loivalla lounaaseen viettävällä metsärinteellä Kahmon talosta 600 m itäkaakkoon ja rautatiestä noin 200 etelään. Röykkiön koillispuolella kulkee sähkölinja. Röykkiön koko on 23 x 20 m. Muodoltaan röykkiö on melko pyöreä. Röykkiössä vuosina 1985-86 suoritetuissa tutkimuksissa todettiin punaisista hiekkakivilaaoista tehty, päällekkäin vaakatasoon kasattu reunakehä ja hiekkakivistä ladottu, 3 x 1,2 m suuruinen arkku. Palanutta luuta ei löydetty. Löytöinä saatiin pronssi (kupari?)-rengas. Se voi olla esihistoriallinen, mutta se on voinut joutua röykkiöön myöhemminkin. Röykkiön pohjalta löytyi melko paljon nykyaikaista metalli-, lasi- ja porsliiniesineiden paloja. Tutkimusten jälkeen röykkiö ennallistettiin paikalleen.

Isovuori eli Siirinkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Kahalansuon lounaispuolella korkean kallion laella rautatiestä 450 m etelään. Sen koko on 17 x 14 m. Keskellä on laajahko kuoppa ja muutenkin röykkiötä on kaiveltu.

Sarimäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sarimäen talosta noin 50 m länteen, Haapasen taloon vievän tien eteläpuolella, matalalla kalliolla. Röykkiön läpimitta on 11 m, sen keskellä on matala syvennys. Muutenkin kiveys näyttää pengotuilta.

Metsä-Tokila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Metsä-Tokilan talosta 300 m koilliseen ja Eurajoesta 500 m länteen pienellä peltojen keskellä olevalla metsikkökumpareella. Röykkiön halkaisija on 8 m. Sen keskellä on suuri kuoppa.

Irjanteen hautausmaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitse metsäisellä hiekkanummella, joka viettää loivasti lounaaseen ja Irjanteelta Rauman-Porin tielle vievän maantien varressa sen lounaispuolella. Hautausmaan lounaispuolella on vanha hiekkakuoppa, jonka poikki kulkee tie. Tien länsipuolelta, kuopan länsireunasta on löytynyt keramiikka ja iskoksia. Muinaisjäännös on ainakin osaksi hiekkakuoppien tuhoama.

Kankaanranta (51010030) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Irjanteen harjun koillisrinteellä, hautausmaasta 700 m pohjoiskoilliseen maantien koillispuolella olevassa hiekkakuopassa metsäisellä hiekkanummella. Paikka on suhteellisen tasaista ja koillisessa on suota, joka kuuluu kuivatun Kyläjärven aukeaan. Kuopan koillisseinämän keskivaiheilta löytyi iskoksia vuoden 1965 inventoinnisssa. Samasta kuopasta on reikäkivi ja suiponsoikean reikäkiven puolikas. Kohde on ainakin osaksi hiekanoton tuhoama.

Kahala (51010031) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Eurajoelta Paneliaan johtavan tien pohjoispuolella, lähellä Euran rajaa kalliolla metsässä. Röykkiö a on 250 m Euran rajasta länteen. Luoteenpuoleinen röykkiö on tasaisella kalliolla, jossa on äkkijyrkät reunat. Röykkiö koostuu kulmikkaista kivistä, joista ainakin osa vaikuttaa kylmämuuratulta ja osa hajanaiselta etenkin tuulenkaadon puolella. Röykkiö on kooltaan noin 6 x 5 metriä ja korkeudeltaan 0,5 metriä. Muodoltaan röykkiö on ehjemmältä puolelta kulmikas ja hajonneemmalta puolelta pyöreä, sen keskellä on myöskin kuoppa. Luoteen röykkiöstä 190 metriä kaakkoon sijaitsee toinen röykkiö. Röykkiö on hajanainen ja hyvin matala. Kooltaan se on 9x4 metriä. Se on suurilta osin sammaleen peitossa ja sen päällä kasvaa pieniä puita.
Röykkiöiden väliin merkattua epämääräistä kivikkoa ei havaittu tarkastuksen yhteydessä.

Jokinen ja Junnila S (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Eurajoelta Paneliaan johtavan tien pohjoispuolella, lähellä Euran rajaa. Röykkiöistä toinen ( Jokinen ) sijaitsee noin 40 m rajasta laakealla kalliolla peltojen laidassa. Röykkiön koko on 13,5 x 13,5 m ja korkeus on 0,6 m. Kivikkoa on jonkin verran kaiveltu, sen lähellä tien varressa on kiviaitaa. Kivet saattavat olla pellosta raivattuja, mutta röykkiö tekee hiidenkiukaan vaikutuksen.
Toinen röykkiö ( Junnila S ) on pienen kallionpäällä hiekkatien eteläpuolella. Röykkiö on pyöreä ja sen keskellä on kuoppa. Kooltaan se on 6 x 7 metriä ja noin metrin korkuinen. Kivet ovat kulmikkaita ja noin 50 cm halkaisijaltaan. Lisäksi röykkiön päällä kasvaa pieniä puita ja sen yhdessä kulmassa on tuulenkaato.

Junnila W (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Luoteen röykkiö on laajan kallion päällä mäntyjen ympäröimänä. Se on pyöreä ja sen keskellä on kuoppa. Kooltaan röykkiö on 7,5 x 7 metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 metriä. Röykkiö on sammaleen peitossa ja sen yhdessä kulmassa on kuollut mänty, johon nojaa toinen kaatunut mänty. Röykkiö koostuu pääasiassa kulmikkaista kivistä.
Luoteen röykkiö sijaitsee 140 metriä kaakkoon luoteen röykkiöltä. Kohde muodostuu suurehkoista kivistä ja sen päällä kasvaa paljon pieniä puita ja pari isompaa puuta. Kooltaan röykkiö on 11.5 x 11.5 metriä mutta kiviä on röykkiössä aika harvakseltaan.

Mäyränkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sydänmaalta Lappiin johtavan tien länsipuolella kalliolla, kolmiomittaustornin itäpuolella. Röykkiön koko on 12 x 11 m ja korkeus 0,7 m. Röykkiötä on pengottu.
Kohtelle tehtiin tarkastus 2021. Röykkiö on kuvauksen mukainen, kolmiomittaustorni on purettu. Koordinaatteihin tehtiin tarkennus.

Heikkilä (51010035) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Irjanteelta Sydänmaalle johtavan tien länsipuolella, noin 140 m tiestä pikkuteiden risteyksessä. Sen läpimitta on noin 11 m. Se on matala ja pyöreä ja reunoilla on havaittavissa isompien kivien muodostamaa kehää. Röykkiössä on joitakin vanhoja penkomisjälkiä, muuten röykkiö on hyvin säilynyt. Röykkiö on ainakin osittain kalliopohjalla. Röykkiön länsi-lounaisreunassa on pienempien kivien muodostama alue. Se on kokonaan sammaleen peitossa, joten siitä ei voi sanoa onko kysymyksessä oma pieni röykkiö vai ovatko kivet purettu isommasta röykkiöstä.

Haapastentie (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat pienialaisen, luode-kaakko-suuntaisen, matalan avokallion luoteispäässä, kallion korkeinta kohtaa hieman alempana. Röykkiöiden sijaintipaikasta kallio laskee jyrkästi länteen. Röykkiöt ovat pelkästään kivistä koottuja. Kivet ovat halkaisijaltaan noin 20 - 40 cm:n kokoisia, särmikkäitä ja niiden joukossa on myös joitakin laattamaisia kiviä. Röykkiöt ovat aivan vierekkäin. Kalliolla, röykkiöistä itään on kiveystä, jonka kivet ehkä ovat peräisin röykkiöistä. Kiveystä on käytetty nuotion pohjana.

Kaunismäki A ja B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Nakkilan rajaa, Nakkilasta Hiirijärvelle johtavan tien molemmin puolin.
Muinaisjäännösryhmä, joka käsittää 12 hiidenkiuasta ja asuinpaikka-alueen, sijaitsee pohjoisluode-eteläkaakko-suuntaisen harjanteen lounaisrinteellä, osittain metsässä ja osittain pellolla. Röykkiöitä on noin 400 metrin matkalla. Useita on hävitetty. Röykkiöiden halkaisijat ovat 5–13 metriä. Lisäksi kohteessa on monumentaaliröykkiö, jonka läpimitta on 22 metriä ja korkeus 3,5 – 4 metriä. Röykkiöstä on useita tutkittu. Niissä on todettu kehärakenteita, paasiarkku, latomuksia. Löytöinä on saatu palanutta luuta, pinsettien katkelma, partaveitsi, piitikari ja keramiikkaa.
Asuinpaikkakerrosta on hiidenkiukaiden alueella ja niiden alapuolella noin 200 metrin matkalla. Asuinpaikkaan kuuluu mm. suorakaiteenmuotoinen, länsi-itäsuuntainen ja vähintään 7 x 4 metriä laaja talonjäännös, suuri liesi, joka oli kooltaan 3,6 x 2,5 metriä, tätä reunustavat paalunjäljet sekä kuoppa, jossa oli pronssikauden keramiikkaa. Hautaröykkiöistä viisi sijaitsi talonjäännöksen vieressä. Paikalta on todettu Kiukaisten kulttuurin asuinpaikka. Kaunismäen asutus alkaa Kiukaisten kulttuurin aikaan. Paikalta löydetty paimionkeramiikka, joka ajoittuu pronssikauteen sekä myöhäispronssikautiset maljojen ja kaksoiskartioastioiden palaset sekä esineet osoittavat, että asutus on jatkunut pronssikauden loppuun.

Kuumoonmäki A ja B (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hiirijärveltä Helsingin-Porin tielle johtavan tien länsipuolella. Röykkiöt ovat loivan metsäisen mäen etelä-luoteisrinteessä kahtena ryhmänä. Eteläinen ryhmä A, joka käsittää 20 hiidenkiuasta ja röykkiötä on noin 250 m:n pituisella alueella. A ryhmän röykkiöiden halkaisijat ovat 3,5 - 10 m:iin. Yksi röykkiöistä on monumentaaliröykkiö, jonka halkaisija on 22 m ja korkeus 3,5 - 4 m. Keskellä on suuri kuoppa. 1800- luvulla on tästä tai tien toisella puolella olevasta suuresta kiukaasta, josta nyt on vain pohjakivet? jäljellä löydetty kertoman mukaan kultainen sormus, joka on joutunut hukkaan. Toisesta röykkiöstä olisi löytynyt myös paasiarkku. Useissa röykkiöissä on silmäkivi. Luoteinen ryhmä B, joka on Vennon talon lounaispuolella käsittää 12 röykkiötä noin 200 m pitkällä kaakkois-luoteis-suuntaisella alueella. Röykkiöiden halkaisijat ovat 3,5 - 6 m:iin. Monet ovat pahoin pengottuja.
Kohde on merkitty opastaululla.

Juti W ja Nokelainen I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hiirijärveltä Helsingin-Porin tielle johtavan tien länsipuolella, noin 300 m Jutin talosta länsilounaaseen loivassa itärinteessä mäntytaimikossa noin 180 m pituisena ryhmittymänä. Kolme röykkiöstä on kekomaista. Röykkiöiden halkaisijat ovat 6 -12 m:iin. Lähellä pellon reunaa sijaitsevat Jutin röykkiöt voivat olla osittain myös pellosta kerättyjä.
Vuoden 2006 inventoinnin mukaan osa röykkiöistä on pellon keskellä metsäsaarekkeissa. Peltoa on ilmeisesti laajennettu.

Juti E (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Jutin talosta noin 20 m pohjoiseen loivalla mäellä. Sen halkaisija on 18 - 20 m ja korkeus 3 m. Laki on tasainen. Kiukaan päällä on ollut erilaisia rakenteita mm. keinu ja huvimaja.

Jutintie N (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hiirijärveltä Helsingin-Porin tielle johtavan tien itäpuolella ja Jutin talosta 100-300 m kaakkoon louhikkoisessa metsässä ja mäellä. Lähimpänä Jutin taloa ja noin 10 m päässä tiestä olevan röykkiön halkaisija on 10 m. Pinnaltaan kiuas on epätasainen. Samassa metsikössä noin 150 m edellisestä ja 30-40 m päässä tiestä, mäen korkeimmalla kohdalla on halkaisijaltaan 15 metrinen kiuas. Sen korkeus on 4 m. Keskellä kiuasta on pohjaan asti yltävä, 4 m halkaisijaltaan oleva kuoppa. Kuopasta nostellut kivet ovat lisänneet kiukaan korkeutta metrin verran. Edellisestä 20 m kaakkoon, mäen rinteessä länsi-itä suunnassa on pitkänomainen röykkiö. Sen pituus on 8 m ja leveys 4 m ja korkeutta sillä on puoli metriä. Röykkiö on molemmista päistään terävä, laivanmuotoinen?

Saamanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Isomäen torpan röykkiöt sijaitsevat Hiirijärveltä Helsingin-Porin tielle johtavan Niitynrinnantien itäpuolella loivalla harjanteella.
Saamanmäen muinaisjäännösalue käsittää ns. Isomäen torpan ja Saaman torpan alueet. Isomäen torpan aitan (myöhemmin nimellä Vennola) takana on halkaisijaltaan 15 m kiuas, jonka korkeus on 2 m. Röykkiössä on viisi kaivantoa. Toinen röykkiö sijaitsee 30 m edellisestä etelään, lähellä pellon reunaa. Röykkiön halkaisija on 3 m ja korkeus puoli metriä. Kiuas on pahoin hajotettu. Osa kivistä voi olla pellosta kerättyjä. Paikalla on ollut kolmaskin röykkiö, joka on hävitetty.
Niitynrinnantien länsipuolella on pellon reunassa pieni viljelemätön saareke, jossa sijaitsee matala röykkiö. Saarekkeella on ollut ns. Saaman torppa, jonka kellarikuoppa on vielä näkyvissä. Röykkiö on kellarin vieressä. Sen halkaisija on 7 - 8 m. Röykkiöstä on tietä levitettäessä leikattu osa pois. Paikalla on ollut toinenkin röykkiö, joka on tietä tehtäessä hävitetty. Saaman torpan röykkiöt on tutkittu vuonna 1906. Toisesta löytyi palaneita luita. Saaman-Isomäen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Vennolan talon ja Saaman torpan alueella hiidenkiukaiden ympäristössä, lounaisrinteessä. Asuinpaikka ajoittunee Kiukaisten kulttuuriin. Asuinpaikan keskipistekoordinaatti on p=6808560, i = 3234896 ja z = 30-35

Huhrantie W (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Jutintien ja Sievarintin välisellä alueella mäen laella ja luoteisrinteessä. Eteläisimmän röykkiön halkaisija on 5 m ja korkeus metrin. Röykkiö on pyöreä, linssimäinen. Keskellä on kuoppa, joka ei yllä pohjaan asti. Edellisestä noin 100 m pohjoiseen olevan röykkiön halkaisija on 9 m ja korkeus noin metrin. Keskellä on noin metrin halkaisijaltaan oleva kuoppa. Tästä röykkiöstä noin 20 m luoteeseen on halkaisijaltaan noin 9 m oleva röykkiö. Korkeutta sillä on 1,5 m ja keskellä on syvä kuoppa. Kuopan sivussa on näkyvissä kylmämuurausta.

Huhrantie E (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Sievarintiestä noin 200 m länteen metsätien varrella, suhteellisen tasaisessa maastossa noin 50 m pitkässä lounais-kaakkois-suuntaisessa rivissä. Metsätien eteläpuolella olevassa röykkiössä on suuri silmäkivi, jonka ympärille kiuas on kasattu. Röykkiön halkaisija on 6 m. Metsätien pohjoispuolella, tien laidassa olevan röykkiön halkaisija on 7 m ja korkeus metrin. Pintaa on myllätty. Edellisestä noin 4 m pohjoiseen oleva röykkiön halkaisija on 10 m. Korkeus on 1,5 m ja keskellä on kolme kuoppaa.

Kuusisto E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sievarintien molemmin puolin Kuusiston talosta kaakkoon ja lounaaseen. Paikka on loivaa luoteisrinnettä, osittain hiekanottoaluetta. Paikalta on kiviesineitä ja hiukan keramiikkaa.

Heinilä W (Taalperi) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Sieravintien länsipuolella tien vieressä olevassa metsikössä loivassa luoteisrinteessä, noin 20 x 20m alalla ja Inkisen talosta 100 m koilliseen. Röykkiöiden halkaisijat ovat 7 - 10 m:iin. Useimpia röykkiöitä on pengottu. Yhdessä on näkyvissä paasiarkun jäännöksiä ja ainakin yksi röykkiöistä on silmäkivellinen. Kaksi röykkiöistä tutkittu vuonna 1906. Toisesta saatiin löytöinä hiiltä.

Heinilä E (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sievarintien eteläpuolella loivassa luoteisrinteessä. Sen läpimitta on 10 m ja korkeus metrin. Se on hajotettu. Ainoastaan keskustassa on enemmän kiviä.

Peltoniemi (79010012) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Jutintien varrella, sen pohjoispuolella Töyrylän talon pihapiirissä loivan mäen laella, pohjoisrinteen yläpuolella. Toisen röykkiön halkaisija on 12 m jamkorkeus metrin. Reunaltaan se on eoäsäännöllinen, sivuilla on joitakin matalia painanteita. Pinta on keskustassa tasainen ja ehjän näköinen. Edellisen vieressä on toinen röykkiö, josta on jäljellä vain joitakin maantasalla olevia kiviä.

Kotamäki (79010013) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Hiirijärveltä Paneliaan johtavan tien länsipuolella, mäellä. Sen halkaisija on 3 m ja korkeus noin 0,4 m. Röykkiö on maatunut, pienistä kivistä koottu kumpu, jossa on pari pientä kuoppaa.
Kotamäki on saanut nimensä kansantarinoista, joissa Lallin pakenee Kotamäelle Köyliönjärven surmatyön jälkeen. Mäellä sijaitsee Lallin itkukiveksi kutsuttu siirtolohkare, joka tarinoiden mukaan on aina kostea Lallin kyyneleistä. Kiveen on kiinnitetty metallinen muistolaatta.

Kuusisto W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee lähellä Kiukaisten rajaa, Nakkilaan johtavan Matomäentien lounaispuolella ja Kuusiston talon länsipuolella mäen rinteessä ja mahdollisesti pellolla. Vuosisadan alkupuolella tehdyt löydökset ovat pääasiassa hioimia. Kaunismäen asuinpaikka sijaitsee noin 600 m pohjoiseen ja on mahdollista, että tämäkin paikka kuuluu samaan asuinpaikkavyöhykkeeseen.

Hiittenharju (Laurilan hiekkakuoppa) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohteeseen kuuluu asuinpaikka, punamultahauta sekä useita asumuspainanteita. Alue sijaitsee Hiittenharjun länsirinteellä. Kohde on soranajon pahasti tuhoama, mutta koska asuinpaikka on noin kilometrin pituinen on sitä vielä paikoin jäljelläkin. Vuonna 1982 tehtiin alueella kartoitus, jossa selvitettiin ne hiekkakuopat, joissa vielä oli havaittavissa asuinpaikkalöytöjä. Niitä todettiin viiden erillisen kuopan reunoilta. Välisiä alueita ei ehditty tutkia riittävästi.
Kohteen kaivaustutkimusten perusteella paikka kuuluu Pyheensillan vaiheeseen. Asuinpaikalta on keramiikkaa 5,5 kg. Palasista on todettu ainakin 33 astiaa. Keramiikan joukossa on myös kampaleimoin koristettua asbestikeramiikkaa. Kiviesineistö on runsasta, erityisesti mainittakoon pienikokoiset työkalut. Paikalta on myös yksi meripihkakoru. Piitä on vain muutama iskos. Palaneiden luiden joukossa on useita esineiden kappaleita.
Alueen eteläosassa maastossa on havaittu matalia, soikeita noin 8 x 15 m:n laajuisia painanteita, jotka voisivat olla asumustenpohjia. Myös alueen pohjoispäästä, läheltä Porin-tietä ( koordinaatit p = 6809060, i= 3239680) on löydetty 8 x 7 m:n laajuinen koillis-lounais-suuntainen kuopanne, jonka koillispäässä on mahdollinen liesikiveys.
Alueen pohjoispäästä tutkittiin vuonna 1983 punamultahauta. Se oli osittain tuhoutunut soranajossa. Hauta oli tehty asuinpaikkakerrokseen. Punamultaa siinä oli 30 cm vahvuisena länsiluode - itäkaakko -suuntaisena läikkänä.
Vuoden 2006 inventoinnissa hiekkakuoppien läheisyydestä löydettiin 13 asuinpainannetta.
Kesällä 2008 tutkittiin yhtä (F2) aivan hiekkakuopan reunalla sijaitsevaa asumuspainannetta, koska se on tuhoutumisvaarassa. Löydöissä oli mm. Pyheensillan keramiikka, nuolenkärki, kvartsiesineitä ja palanutta luuta.
Vuonna 2019 kohteelle tehtiin tarkastus (VARK), jonka yhteydessä todettiin, että asuinpaikka on monin paikoin myllääntynyt alueen virkistyskäytön sekä hiekkakuoppien seinämien romahtelun johdosta. Kohteella on useita vaurioituneita alueita.
Vuonna 2022 tehtyjen tutkimusten yhteydessä, kaivausalueelta löydetystä pähkinänkuoresta tehty radiohiiliajoitus ajoitti kohteen noin 2800 eaa. ja palaneesta luusta teetetty ajoitus 3200 eaa, joten kohteen asutus ajoittuu neoliittisen kivikauden keskivaiheille. Löytöaineisto voitiin liittää suurelta osin Pyheensillan ryhmän vaiheeseen, mikä sopii hyvin yhteen radiohiiliajoitusten kanssa.

Koukonmäki (79010017) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Nakkilan rajaa viljelemättömällä moreenisaarekkeella, kahdessa ryhmässä. Toiset röykkiöt ovat sijainneet loivassa lounaisrinteessä, metsässä. Vuoden 1960 inventoinnin mukaan röykkiöt olivat kaiveltuja ja niiden muotoa oli vaikea havaita. Niitä ei löydetty vuoden 1985 inventoinissa. Ilmeisesti ne ovat tuhoutuneet pellon raivauksen yhteydessä. Edellisistä röykkiöistä 150 - 200 m pohjoiseen samalla moreeniharjanteella, Nakkilan rajan tuntumassa sijaitsevat toiset kaksi röykkiötä. Niiden koot ovat 5 x 4 m ja 5,5 x 4 m.
Kohteen kuvauksessa röykkiöiden sanotaan sijainneen kahdessa ryhmässä: moreenisaarekkeella ja loivassa lounaisrinteessä. Lounaisrinne oli vuoden 2006 inventoinnin aikaan peltoaukea ja Kaasanmäen isäntä kertoi pellolla olleen kivikasan hänen isoisänsä kertoman mukaan alunpitäenkin koostuneen pellolta kerätyistä kivistä, eikä se niin ollen ollut aito röykkiö ensinkään.
Moreenisaarekkeelta, jossa kasvaa sankka kuusimetsä, löytyi yksi sammalen peittämä matala röykkiö, joka sijaitsee saarekkeen korkeimmalla kohdalla, kuten röykkiöillä on tällä seudulla tapana sijaita. Metsäsaareke ulottuu Nakkilan puolelle ja Nakkilan puolen metsä oli hiljattain kaadettu ja metsäaurattu. Tällä alueella on tunnettu Nakkilan kohde nimeltä Peltosaareke 1000001237, josta on tunnettu röykkiönpohja. Alueelta löytyi neljä uutta röykkiötä, joista kolme on metsäaurattu.

Kaasanmäki N ja Kaasanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännöskompleksi, joka käsittää 12 hiidenkiuasta ja kivi- ja pronssikautisen asuinpaikan sijaitsee Nakkilan rajan tuntumassa Jaakolan talon läheisyydessä. Navetan pohjois-koillispuolella ja talon puutarhassa olevista neljästä röykkiöstä on kaksi tutkittu vuonna 1908. Toisesta röykkiöstä löytyi ohut kultalevy, palanutta luuta ja saviastian paloja. Toisesta röykkiöstä, jota ei vuoden 1960 inventoinnissa enää löytynyt, saviastian paloja ja palanutta luuta. Navetan eteläpuolella on myös röykkiö ja taloon tulevan tien risteyksen lähellä samoin. Röykkiöt sijaitsevat loivassa lounais-etelä-kaakkoisrinteessä. Loput röykkiöt ovat Nakkila-Harjavalta rajalinjalla. Röykkiöiden halkaisijat ovat 4 - 10 m. Osassa röykkiöitä on silmäkivi. Asuinpaikka sijaitsee etelärinteellä, hiidenkiukaiden sijaintialueella, ehkä myös lähipellolla. Paikalta on saatu kiviesineitä.
Tutkittujen röykkiöiden poltetuista vainajista on saatu pääasiassa pronssikauden lopulle sijoittuvat radiohiiliajoitukset Hela-4297: 2462+/-36 BP ja Hela-4298: 2401+/-36 BP.

Kaasanmäki S (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Nakkilan rajaa, Kaasanmäen röykkiöistä 200 - 300 m kaakkoon Jaakkolan tien vieressä, sen koillispuolella. Röykkiön halkaisija on 10 m ja korkeus noin metrin. Röykkiö on loivasivuinen ja kokonaan sammaleen peittämä.

Vainionmäki (Tuurmannin mäki) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Hiirijärvelle johtavan tien itäpuolella, Vainionmäen talosta 300 m pohjoiseen peltojen keskellä olevan mäen länsi-luoteisrinteellä. Paikalta on löytynyt keramiikkaa, joka on joutunut hukkaan. Vuoden 1960 inventoinnissa paikka tarkastettiin, mutta mitään asuinpaikkaan viittaavaa ei havaittu. Kohde on todennäköisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut hiekanajossa?

Koivumäki (79010021) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Helsinki-Pori -tiestä 2 km länteen, Hiittenkiukaantien pohjoispuolella, Koivumäen talon pohjoisnurkalla, osaksi rakennuksen alla?. Röykkiön kiviä on käytetty rakennustarpeiksi. Röykkiön halkaisija on 13 - 14 m.

Kivitie (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Helsinki-Pori -tiestä noin 2 km länteen, Hiittenkiukaantien eteläpuolella tasaisessa metsämaastossa noin 250 m pitkänä ja 60 - 70 m leveänä ja kaakkois-luoteis suuntaisena vyöhykkeenä. Paikka on vanhan metsätien nk. Kivitien varressa. Röykkiöiden koot vaihtelevat suuresti. Niiden halkaisijat ovat 4 - 30 m:iin. Röykkiöiden korkeudet ovat maantasaisista metrin korkuisiin. Kaikissa on penkomisen jälkiä. Röykkiöistä suurin, monumentaaliröykkiö on osittain tuhottu kivenajossa.

Lyytikänharju (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on Helsinki-Pori-tien ja Harjavallan tien risteyksessä, Kokemäenjoen eteläpuolella kulkevan harjualueen luoteisosassa. Maasto on kangasmetsää. Alueella on suuri hiekkakuoppa, jonka ympärillä asuinpaikka on. Kohde on soranajon turmelema osittain, pääosiltaan kuitenkin tutkittu.
Paikalta on Pyheensillan keramiikkaa ainakin 16 astiasta. Lisäksi on Kiukaisten keramiikkaa, mikä osoittaa asutuksen jatkuneen myös myöhemmin. Lisäksi paikalta on runsaasti Pyheensillan liuskenuolenkärkiä, talttoja ja riipuksia.

Huovintie (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Huovintie on keskiajan huomattavimpiin kuulunut tie, joka yhdisti Kokemäenjoen suun kauppa- ja asutusalueen sisempään Euran-Säkylän-Köyliön asutusalueeseen ja Varsinais-Suomen jokiasutuksen latvoihin. Tien vesistöä ja harjujaksoa seuraava linjaus edustaa vanhinta, jo esihistorialliselta ajalta periytyvää linjausta.
Kokemäenjoelta lähdettäessä asumattomien kankaiden ketjun Harjavallanvuori-Järilänvuori-Koomankangas katkaisee vasta Köyliöjärven itärannan kylä- ja peltomaisema, jonka halki Huovintie kulkee. Tien varrelle jäävät vanhat kylät, Järvenpää-Lähteenkylä-Korvenkylä-Tuohiniemi-Yttilä-Karhia-Kankaanpää muodostavat Köyliöjärven valtakunnallisesti arvokkaan maisema-alueen.
Tie kulkee Harjavallassa pitkin Hiittenharjua. Se on mahdollisesti ollut käytössä jo rautakaudella. Unto Salon mukaan Harjavallan ja Kokemäen väliselle kankaalle Huovintien varteen rakennetut pronssikautiset röykkiöt tukevat tien varhaista käyttöä. Tieura on noin kolme metriä leveä väylä hiekkaharjanteella.
Kuiva kangasmaasto on ollut hyvä tienpohja, mitään erillisiä tierakenteita ole ole havaittavissa. Hiittenharjun kohdalla on paikoitellen kuoppia, jotka ovat muodostuneet raskaasta tien kulutuksesta.

Nokelainen II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Jutintien länsipuolella, Jutin talosta 400 m länteen, moreenimäellä. Röykkiön koko on 9,5 x 8,5 m. Kohde Nokelainen I sijaitsee noin 200 m etelä-kaakkoon.

Jutintie E (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Jutintien itäpuolella, noin 150 m tiestä, moreeniselänteellä. Sen halkaisija on 5,5 m. Lähistöllä on useita muita röykkiöitä.

Katinhäntä (79010031) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Leineperiin johtavan tien varrella, noin 50 m tiestä länteen, moreenikumpareella. Röykkiön eteläpuolella, noin 200 m päässä on Katinhäntä -järvi. Röykkiön halkaisija on noin 5 m. Sitä on pengottu.
Vuoden 2006 inventointihavainnot: Röykkiölle annettu koordinaattikohta tarkastettiin gps paikantimen avulla ja paikalla oli kivinen, raivattu metsä, eikä kohdassa ollut mitään merkkiä röykkiöstä. Myös maastonkuvaus moreenikumpareesta sopisi paremmin noin 300 metriä kyseisestä kohdasta luoteeseen, josta löysin röykkiötä muistuttavan rakenteen. Tämä röykkiö on mielestäni kuitenkin epävarma, koska lähistöllä on runsaasti peltoraunioita.
Röykkiöstä otettu koordinaatti antoi arvon: 6821932/3242133, joka vastaa KKJ peruskoordinaatistossa pistettä: 6812932/1562338. Myös maastokartassa 1143 08 Kullaa on muinaisjäännösmerkki ja teksti: ”kiviröykkiö” alkuperäisessä kohdassa, josta en löytänyt mitään. Luultavimmin alkuperäisessä inventoinnissa koordinaatti on merkitty väärään paikkaan. Katinhännän ”uusi” röykkiö on kooltaan 8 x 4 metriä ja noin puoli metriä korkea. Röykkiöstä otettiin diakuva 58518 ja valokuva 141238.

Aronnokka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kokemäen joesta 6 km pohjoiseen ja 200 m luoteeseen Aronnokan talosta, luode-kaakko -suuntaisella harjulla, rinteen yläosassa ja pellolla.
Paikalta on mm. löytöjä, jotka ajoittavat paikan mesoliittisesta ajasta vasarakirveskulttuuriin (eteläsuomalainen tasataltta, varasakirveen puolikas, oikokirves, hioinlaakoja ja -kiviä, kvartsia). Keramiikkaa ei ole löydetty. Vuoden 2006 inventoinnin yhteydessä saatiin maanomistajalta useita löytöjä.
Kohde on ent. Kokemäki 41

Kuivakangas (99010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kankaanpäästä-Honkajoelle johtavan tien länsipuolella ja Karvijoen itäpuolisella rantapellolla. Löydöt ulottuvat tiehen asti.
Viitalan tilan puolella kvartsien määrä vähenee ja asuinpaikka on pintaturpeen kuorinnan myötä osittain tuhoutunut. Kuorinta on tapahtunut puuntaimien istuttamisen yhteydessä. Asuinpaikan laajuus on noin 100 x 80 m. Löydöt paikalta ovat kvartsia.

Hietala-Hietaranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Honkajoki-Kauhajoki tien itäpuolella Karvianjokeen loivasti viettävällä pellolla ja pihamaalla. Asuinpaikka-alue on mahdollisesti 2 km pitkä vyöhyke.
Paikalla on tehty vuonna 1949 kaivauksia kahdella toisistaan 100 m päässä olevalla kohdalla. Päällimmäiset löydöt olivat kvartsia, kaapimia on lähes 90. Palaneen luun joukossa on sirpaleita luuesineistä. Lisäksi on kaksi liuskekärjen katkelmaa ja käyräselkäinen kourutaltta.
Vuoden 2002 tutkimuksissa todettiin säilynyttä kulttuurikerrosta muokkauskerroksen alla. Löydöt liittyivät kivimateriaalin työstämiseen. Kvartsista valmistettuja esineitä, niiden kappaleita, iskoksia, ytimiä ja raaka-ainekappaleita oli kivilajimateriaalia enemmän. Niistä mainittakoon kahdessa osassa löytynyt pallonuijan puolikas, kivikirves ja niiden kappaleita, taltta sekä liuskekärjen kappaleita. Palaneet luut edeustivat mm. koiraa/ketua, hyljettä, hirveä ja majavaa sekä särkikaloja.
Vuoden 2007 tutkimukset tehtiin Kankaanpää-Kauhajoki tien länsipuolella, kuoritulla alueella. Kaivauksessa paljastui mm. tulisijoja ja asumuksen nurkka. Paikan tutkimuksia jatkettiin kesällä 2008. Löydöt olivat kiviesineitä ja iskoksia sekä palanutta luuta, pääasiassa hyjettä.
Kesällä 2008 tehdyn tarkastuksen mukaan asuinpaikka jatkuu Hietarannan tilasta etelään päin noin 200 m. Paikalla on tehty metsä-äestys ja urissa on näkyvillä kvartsi- ja porfyriitti-iskoksia.
Kohde voidaan löytöjen perusteella ajoittaa mesoliittiseen aikaan.
Keväällä 2017 tehdyn maastotarkastuksen jälkeen muinaisjäännösalueen länsirajaa muutettiin. Rajaukseen sisään oli virheellisesti jäänyt v. 2007 tutkimusten jälkeen vapautettu alue. Lisäksi alueen sisällä oli jo 1970-luvulla hiekanotossa tuhoutuneita alueita.
Syksyllä 2018 tutkittiin edelleen tien länsipuolista aluetta, jolle jo aikaisemmin oli annettu maa-aineksenottolupa. Koetutkimusten jälkeen paikalla tehtiin pieni tutkimuskaivaus, jonka jälkeen alue vapautettiin rauhoituksesta.

Myllyluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Paholuoman joen, joka laskee Karvianjokeen itärannalla lähellä Kauhajoen rajaa. Kohde on osa lajaa asuinpaikka-aluetta, johon Kauhjoen puolella kuuluvat Perähyypän asuinpaikat. Paikat ovat jokeen vietävällä hiekkakankaan reunalla, osittain metsää kasvavalla harjulla, osittain pellolla.
Vuonna 1952 suoritettiin kaivauksia Myllyluomassa. Asuinpaikan rantakorkeus on 115 m meren pinnasta. Tämän perusteella sen ajaksi tulee 6000-6500 eKr. Silloin se sijaitsi Ancylusjärven pienen lahden itärannalla. Suurin osa löydöistä on kvartsia. Lisäksi on liuskekeihäs ja pari talttaa. Kaivauksissa esille saatiin myös asumuksen pohja. Asuinpaikkavyöhykkeen laajuus on 800 x 100 m.
Paikalla on informaatiotaulu.
ks. myös lisätiedot

Kivimäki II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Jyllinkoskelta tulevan tien ja siitä erkanevan Perämaantien pohjoispuolella, Kivimäen talosta 100 m lounaaseen hakamaalla.
Kumpumaisen röykkiön koko on 6x7 m ja korkeus noin 1 m. Röykkiön päällä kasvaa kataja ja kiveys on nurmettunut. Mahdollista reunakiveystä on näkyvissä. Lähistöllä on muutamia rakenteeltaan epämääräisiä pitkänomaisia kiveyksiä.

Katko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjoen itärannalla ja Jyllinkoskelle johtavan tien länsipuolella, harjun länsirinteellä ja sen alisella pellolla. Asuinpaikan laajuus on noin 20 x 100 m. Löydöt paikalta ovat kvartsia.

Lahdenperä (99010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjoen itärannalla ja Jyllinkoskelle johtavan tien länsipuolella muodostaen kaksi keskittymää, jotka sijaitsevat harjanteen lakialueella, talon piha-aluella ja lounaisella rinnepellolla. Asuinpaikan laajuus harjanteen itäpuolella on noin 30 x 80 m ja länsipuolella noin 10 x 100 m. Maaperä paikalla on humuksen sekaista hiekkaa. Löydöt paikalta ovat kourutaltta ja kvartsia.

Patokoski (99010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjoen itärannalla ja Jyllinkoskelle johtavan tien länsipuolella pellolla. Maaperä on hiekkaa. Asuinpaikan laajuus on noin 90 x 200 m. Löytöinä paikalta on saatu liuskekeihäänkärki, hioimen katkelma ja kvartsia.

Mattila (99010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Siikaisiin johtavan tien pohjoispuolella ja Karviajoesta 500 m pohjoiseen jokivarren peltojen pohjoisreunalla hiekkaisella rinnemaalla. Paikka on osittain tilan päärakennuksen alla. Löydöt paikalta ovat tasataltta ja kvartsia.

Mätäskeidas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat ns. Tervatien varrella Mätäskeitaan pohjoisreunalla hiekkapohjaisella männikkökankaalla. Röykkiöt ovat matalia, kivistä ladottuja. Toinen on yhtenäinen, pyöreä ja halkaisijaltaan noin 3,5 m. Toinen sijaitsee edellisestä 20 m länteen. Se on muodoltaan hajanainen, halkaisijaltaan noin 6 m. Kiveys voi olla myös luontainen.

Kankaanranta 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Siikaisiin johtavan tien pohjoispuolella, Kankaanrannan talon pihapiiristä itään lähtevän yhdystien varrella männikkökankaalla. Yksi röykkiö sijaitsee kiviaidasta 20 m itään, 2 m tien reunasta. Sen koko on 3 x 2,5 m. Se on maatunut ja sammaleen peitossa. Edellisestä noin kolme metriä pohjoiseen on kolltaan 1,2 x 1,2 m oleva pieni kiveys. Kolmas, neliömäinen röykkiö sijaitsee edellisistä noin 25 m päässä. Se on kooltaan noin 3 x 3 m.

Kankaanranta 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Siikaisten tien pohjoispuolella Kankaanrantaan tulevan yhdystien itäpuolella olevan mäen rinteellä. Sen koko on 6 x 3 m. Kiveys hajanaista. Luonteeltaan epämääräinen.

Iso-Rynkälammi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat kuivatun Iso-Rynkälammen rantaniemekkeellä, kallioisen mäen alarinteessä. Toisen röykkiö on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 2 m ja korkeutta sillä on noin 0,5 m. Toinen kiveys sijaitsee edellisestä noin 7 m etelään. Se on pieni, halkaisijaltaan vain noin metrin ja korkeutta sillä on noin 0,4 m.

Heikkilä (99010014) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Siikaisiin johtavan tien pohjoispuolella, peltojen välisellä harjanteella, koivikossa.
Niiden koot ovat 3 x 4 m ja 5 x 1,5 m. Harjanteen itäreunalla on lähes suora ja matala kiviaita, joka loppuu pohjoisemman röykkiön kohdalla, mutta jatkuu jonkin matkan päässä uudelleen. Aidan kokonaispituus on useita kymmeniä metrejä. Kysymyksessä saattavat olla viljelysröykkiöt.

Rinne (99010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Paholuomanjoen, joka laskee Karvianjokeen itärannalla suojaisessa notkelmassa, jokimutkassa, pellolla. Maaperä on hiekkaa. Kohteen laajuus on noin 150 x 100 m. Löytöinä paikalta on saatu kaitataltta, tasataltan teräkatkelma ja kvartsia.

Kivioja (99010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Paholuoman joesta noin 1/2 km itään, metsäsaarekkeella ja sen itä-ja pohjoispuolisella pellolla. Asuinpaikan laajuus on noin 150 x 150 m. Löydöt paikalta ovat reikäkivi ja kvartsia.

Jyllinkoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjoen Jyllinkosken kaakkoisrannalla loivassa rinteessä.
Kulttuurimaata on näkyvissä pellon koskemattomassa pientareessa. Asuinpaikka on osittain tuhoutunut viljelyksessä. Paikan laajuus on 200x120 m. Paikalta on löytöinä saatu mm. alkeellinen kirves, tasataltta, reikäkiven katkelma. Ko asuinpaikkaan saattavat liittyä ehkä myös käyräselkäinen kourutaltta (KM 1905:8) ja pallonuija (KM 2219:1).

Jylli (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjoen Jyllinkosken eteläreunalla, pellolla ja pellon keskellä olevassa pikku metsikössä. Kohteen laajuus on noin 200 x 200 m. Maaperä on hiekkaa. Löydöt paikalta ovat kaksi kourutalttaa, joista toinen on pohjalaistyyppinen ja kvartsia.

Koskela (99010019) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjoen itärannalla, metsikössä ja sen alapuolella rinnepellolla. Maaperä on hiekkaa. Laajuus tuntematon. Löydöt paikalta ovat kaksi reikäkiveä ja kvartsia.

Santti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Honkajoelta Kauhajoelle johtavan tien itäpuolella ja Karvianjoesta noin 600 m länteen, loivassa rinteessä ja osittain sen yläpuolella olevalla tasanteella. Löydöt ovat pääosin perunamaalta rakennusten läheltä. Santin talon lounaispuolella olevan tien viereisen hiekkakuopan pohjoispuolella oli kulttuurimaata havaittavissa. Paikan laajuus on noin 150 x 80 m. Löydöt paikalta ovat kourutaltta ja kvartsia.

Kissasaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Honkajoen ja Kankaanpään rajalla, kuivatun Takasenjärven kallioisella niemekkeellä. Metsäautotie johtaa mäen länsiosan kautta peltoalueiden reunaan, röykkiöt ovat tien itäpuolella, alkaen noin 50 m:n päässä siitä.
Paikalla on ainakin 22 röykkiötä ja kolme kiviaitaa neljässä ryhmässä. Röykkiöiden koot 2-3 x 4-5 x 0,6-1,5 m, suurimman ollessa 8x2 m. Osa kiveyksistä on kallion päällä, joitakin on kallion itä- ja kaakkoispuolella, tasaisella maalla. Kohteen laajuus on noin 200x200 m. Kysymyksessä ovat mahdollisesti viljelysröykkiöt.

Jaakkola (99010022) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Siltaporras sijaitsee Kankaanpäästä Honkajoelle johtavan tien länsipuolella pienen metsäisen kalliomäen luoteisnurkkauksessa, Jaakkolan tilan päärakennuksen ja kalliomäen välisen peltoalueen reunassa. Kohdetta on kaivettu vuonna 1992.

Keltala (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kankaanpää-Honkajoki tien länsipuolella noin 100 m Jaakkolan talosta länteen, laakean kallion päällä. Paikka on 300 m itään Marjakeitaan suoalueen reunasta.
Itäinen röykkiö on kooltaan 2,5x1,5 m. Sen päällä kasvaa kataja. Toinen latomus on edellisestä noin 4 m länteen. Siinä on yksi kivikerta. Röykkiön koko on 3,5x2,5 m.

Vanhakoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loimijoesta noin 400 m itään. Paikan länsipuolella, noin 400 m päässä on Vanhakosken lampi. Asuinpaikka on itä-länsisuuntaisella pienehköllä harjulla Kauppilan tilan puutarhassa. Kaivauksia on tehty mäen etelärinteellä, josta on löydetty merkkejä asuinpaikasta. Rinteessä kasvaa suuria mäntyjä, koivuja ja katajia sekä kuusen taimia. Kiviä ei ollut näkyvissä, mutta kaivauskertomuksen mukaan mäki on hyvin kivinen ja kallioinen. Asuinpaikka ei näyttäisi jatkuvan pellolle mäen länsipuolella. Asuinpaikan kokonaislaajuus ei ole tiedossa, mutta se kattanee laajimmillaan mäen, jolla tila sijaitsee eli laajuus on silloin 80 x 120 m. Paikalta on mm. varhaiskampakeramiikkaa, talttoja, hioimia.

Kappelinmäki (102010003) (Hautapaikat)
Historiallinen; Kappelinmäen eli Takkulan kalmisto sijaitsee Takkulan kartanon pihapiirissä Sammunjoen eteläpuolella, noin 40 m joesta. Kohde on mäellä, jota on aikoinaan nimitetty Kappelinmäeksi. Paikalla on jokus ollut uhripaikka, vanha hautausmaa ja kappeli, sekä keskiajan lopulla myös kiltatupa. Paikalta on aikoinaan löydetty vanhoja rahoja ja miekka, jota säilytetään Huittisten kirkossa. Kalmiston laajuudesta ei ole tietoa, mutta se lienee pääosin kartanon päärakennuksen alla. Vuoden 1951 kaivaukset keskittyivät päärakennuksen eteen portaiden viereiselle alueelle. Kalmiston laajuus on enimmillään 210 m x 270 m. Tällöin alue käsittää sekä pelto- että pihamaata. Maaasto viettää jokeen päin. Maaperä on hiekkaa mäen laella ja savea joen rannassa. Kalmistosta ei ole näkyvissä maanpäällisiä merkkejä.
Vuonna 2011 noin 50 metriä koordinaattipisteestä lounaaseen on löytynyt metallinilmaisimella pyöreän kupurasoljen sekä pronssivartaan kappale (KM 40009: 1-2).

Hiidentöykkä (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Loimijoen länsipuolella Korkeakosken ja Loimankosken välimaastossa sijaitsevalla pellolla. Etäisyys joesta on noin 120 m ja etäisyys Perttulan tilan päärakennuksesta noin 450 m pohjoisluoteeseen. Kohde on Perttulan ja Pietilän tilojen rajan tuntumassa olevalla itä-länsisuuntaisella saarekkeella, joka on kooltaan noin 10 x 20 m. Saarekkeessa kasvaa vanhoja puita sekä tiheää pensaikkoa. Saarekkeen koillisreunalla on syvä kuoppa, josta lienee aikoinaan ajettu soraa. Tutkitun röykkiön koko on 9,5 x 4 m. Koko muinaisjäännöksen laajuus lienee noin 100 x 100 m.

Pietilä (102010005) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Loimijoen länsipuolella Korkeakosken ja Loimankosken välimaastossa sijaitsevalla peltosaarekkeella. Etäisyys joesta on noin 150 m ja etäisyys Pietilän tilan asuinrakennuksesta on noin 200 m itään. Pietilän ja Perttulan tilojen peltojen keskivaiheilla on luoteis-kaakkoissuuntainen pitkänomainen kumpu nimeltä Hiidentöykkä ( kohde no 4). Kummun Pietilän puoleisessa osassa lienee sijainnut rautakautinen hautaröykkiö, jonka tilan isäntä on aikoinaan hajottanut. Paikalta olisi (Kivikosken mukaan) tuolloin löytynyt runsaasti luita ja metalliesineitä, joita ei oltu kuitenkaan otettu talteen. Hiidentöykkää koskevissa tarkastus- ja kaivauskertomuksissa mainitaan, että Pietilän talon mailla röykkiöitä olisi aikoinaan ollut toistakymmentä. Osa lienee ollut peltoraunioita.

Hiidenkallio (102010006) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kallionnyppylällä, tasaisen peltoaukeaman keskellä Kokemäenjoen tuntumassa. Joki tekee paikalla jyrkähkön mutkan ja kallio sijaitsee joen mutkan muodostamalla niemekkeellä. Kallion etäisyys joesta on noin 300 m. Lähde on kallion luoteisosassa, lähellä kallion lakea. Lähde on puolisuunnikkaan muotoinen, kooltaan on noin 32 x 110 x 117 x 110 cm. Suurin syvyys on 40 cm.

Palojoki (102010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Koura- eli Palojoen itäpuolella, noin kilometrin päässä joesta. Paikka on melko tasaisella pellolla metsän reunassa. Paikan pohjoispuolella on laaja kallioinen metsäalue ja eteläpuolella peltoa. Asuinpaikka on pienen peltolohkon kaakkoisosassa. Pellon pohjoispuolella on Riihikallio ja peltoa halkoo Tuomistonoja. Maaperä on hiekkaa. Asuinpaikan laajuudeksi on arvioitu 90 x 90 m. Paikalta on löydetty Huittisten hirvenpää -veistoksen lisäksi mm. hiottujen liuske-esineiden kappaleita ja kvartsia. Liesikiveyksestä tehty C-14 -ajoitus antaa paikan iäksi noin 6237–5730 eaa. (Hel-1726, 7120±130 BP).
Paikalla on informaatiotaulu.

Rantala (102010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijainnee Rantalan tilan asuinrakennuksesta noin 500 luoteeseen ja noin 500 m kaakkoon Pori - Helsinki valtatiestä. Paikka on maakummulla pellon laidassa. Sen laajuus on 80 x 80 m. Rantalan asuinpaikan sijainnista oli vuoden 1960 inventointikertomuksessa kaksi erilaista tietoa. Sanallisen kuvauksen mukaan kohde sijaitsisi 500 m Rantalan talosta kaakkoon, mutta kartalla paikka on merkitty noin 500 m Rantalasta luoteeseen. Vuoden 1997 tarkastusten ja inventoinnin yhteydessä ei kohdasta 500 m Rantalasta kaakkoon pellon ja metsän yhtymäkohdasta todettu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa. Paikka 500 m Rantalasta luoteesen ei kuulu Rantalan tilaan. Tältä paikalta todettiin pellon ja metsän rajasta halkaisijaltaan noin 30 m oleva kumpare. Maaperä paikalla oli hiekansekaista savea. Pellon pinnalla havaittiin pari kvartsi-iskosta, joita ei kuitenkaan otettu talteen. Aikaisemmin Rantalan maalta on löydetty pari kiviesinettä. Muinaisjäännöksen sijaintia ei siis tiedetä varmasti.

Käräjämäki (102010009) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde on Sammaljoen ja Punkalaitumenjoen välimaastossa, Turku - Tampere -maantien itäpuolella, noin 50 m tiestä. Käräjämäki on matala, pitkänomainen moreenimäki, joka kohoaa tasaisen peltoaukeaman keskellä lähellä Untonmäen asuinaluetta. Mäellä kasvaa sekämetsää. Sen rinteillä on ja reunoilla on suuria kiviä ja erikokoisia kuoppia. Mäen pohjoisosassa on hiekkakuoppa. Mäen lounaisreunassa on neljä rajakiveä. Mäen laella on osittain tuhottu röykkiö suuren rikotun siirtolohkareen ympärillä. Unto Salon mukaan röykkiö oli maan- ja kivensekainen ja vailla säännöllistä struktuuria. Röykkiön halkaisija oli itä-länsisuunnassa ja pohjois-eteläsuunnassa noin 7 m sekä koillis-lounaissuunnassa noin 8 m. Röykkiö oli rakennettu noin 1,5 x 3,5 m suuruisen silmäkiven ympärille. Kaivauslöytöjen perusteella röykkiö on ajoitettu myöhäisrautakautiseksi.. Käräjämäkeen liittyy muistitieto, että mäen laella olisi ollut käräjäkiviä. Unto Salon mukaan kyseessä lienee kuitenkin vain tarina. Muinaisjäännösalueen laajuus on 90 x 90 m.

Hiukkavainio (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Turku-Tampere -maantiestä noin 500 m itään, rakennetulla Untonmäen asuinalueella. Kalmiston jäljellä oleva osa on Nanhiantien, Vihterintien, Mehiläisten tien ja Kennokujan välissä sijaitsevalla mäellä. Paikka on matalalla koillis-lounaissuuntaisella mäellä, jolla kasvaa sekametsää. Mäellä on paljon suuria kiviä, joita on kasattu erityisesti mäen pohjoispäähän. Mäkeä ympäröivät joka puolelta omakotitalot. Maaperä mäessä on moreeni. Kalmisto on alunperin ollut laajempi, mutta tuhoutunut mm. pellon raivauksen yhteydessä. Anna-Liisa Hirviluodon tekemien koekuoppien perusteella koskematonta muinaisjäännöstä on vielä paikalla jäljellä. Kalmiston jäljellä oleva laajuus on noin 20 x 50 m.
Kalmisto on merkitty muinaisjäännöskilvellä ja Mehiläisentien varressa on opastaulu.

Virkonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Sammaljoesta noin 150 m etelään ja Turku-Tampere tiestä 600 m itään. Kalmisto on Ytin tilan Virkonmäellä. Mäki on sorapohjainen ja siellä on suuria maakiviä. Kalmisto on asuinrakennuksen eteläpuolella, piha-ja puutarhamaalla, jossa kasvaa omenapuita. Kalmistosta ei ole näkyvissä maanpäällisiä merkkejä. Rautakautisia esineitä on löydetty noin 2 - 3 m etelään asuinrakennuksesta. Esineet löytyivät 1930 -luvulla puutarhatöiden yhteydessä. Asuinrakennuksesta noin 50 m lounaaseen olevaa kuivuria rakennettaessa löytyivät savikiekko ja -kiekon puolikas. Kalmiston laajuudeksi on arvioitu 50 x 50 m, mutta jos kuivurin alue otetaan huomioon laajuus on noin 50 x 100 m.

Riposuo (Hautapaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Turku-Tampere -maantiestä noin 3,3 km itään. Paikka on pelloksi raivatun suon itälaidalla, lähellä metsän reunaa oleva sorapohjainen saareke. Paikalta on löydetty merkkejä kahdesta vasarakirveshaudasta. Kooltaan saareke on nykyisin noin 8 x 10 m ( koko oli ennen kaivausta noin 25 x 19 m). Saarekkeen maaperä on osittain soraa ja osittain savea. Ympäröivän pellon maaperä on savea. Muinaisjäännösalueen laajuus on 100 x 100 m.

Vittassaari (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Vittassaari on Vittassuon länsilaidalla sijaitseva mäki, joka on ollut aikoinaan joka puolelta suon ympäröimä. Paikka on noin 1,1 km Räikänmaahan vivästä tiestä itään. Paikalle menee metsäautotie. Hautaröykkiö sijaitsee suosaarekkeen kaakkoisrinteellä, noin 60 m peruskarttaan merkitystä lähteestä pohjoiseen. Se on on heinää kasvavan niityn pohjoisreunalla vanhojen kuusien keskellä. Röykkiö on kooltaan noin 5 x 5 m (alkuperäisten tietojen mukaan noin 3 x 4,5 m) ja m,uodoltaan epämääräinen. Röykkiö on maan- ja kivensekainen ja sen keskellä on syvennys. Sen korkeus on 40 - 50 cm. Hautaröykkiö tuhottiin lähes kokonaan heti sen löydyttyä. Löytäjän mukaan paikalla on ollut muitakin, pienempiä röykkiöitä, mutta nekin tuhottiin. Löytöjen perusteella paikalla on ollut ruumishautaus.

Kansanopisto (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Loimijoesta noin 100 m länteen Opistonkosken kohdalla kansanopiston puutarhassa ja pihamaalla. Kalmisto on joensuuntaisella pitkällä Raiskiomäki -nimisellä mäellä. Mäellä on myös kansanopiston päärakennus, jonka itäpuolella, omenapuutarhassa, kalmisto on. Kiviä on näkyvissä puutarhassa siellä täällä, mutta muutoin kalmistosta ei ole näkyvissä merkkejä maan pinnalle. Tutkittu alue on puutarhassa olevan vanhan aitan koillispuolella. Muinaisjäännös on todennäköisesti suureksi osaksi tutkittu. Puutarhan kokonaislaajuus on 40 x 60 m.

Räätikäsvuori (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Linnamäki on Turku-Tampere -tien ja Keikyään vievän tien välissä Kokemäenjoeta 900 m itään. Räätikäsvuori on laajahko kallioalue, jonka sisin laki on muodostanut linnavuoren. Laki on avokalliota, jota peittää harva puusto. Räätikäsvuoren keskimmäisen laen rinteet ovat jyrkähköt koillisesta, kaakosta ja lännestä. Kolmessa kohtaa on vielä jäljellä vallin kivipohjaa. Etelän loivahkossa rinteessä on noin 35 m pitkä vallin jäänne, jonka leveys on ollut noin 2 m ja korkeus muutamia kymmeniä senttejä. Loivahkon luoteis- ja pohjoispuolen suojaksi on rakennettu noin 25 m pitkä m valli. Linnavuoren laajuus on 50 x 70 m.
Huittisten kaupunki teki Satakunnan Museon valvonnassa linnamäellä vuonna 2001 kartoituksen. Mäelle kaivettiin samassa yhteydessä kolme koekuoppaa, jotka osoittautuivat löydöttömiksi.

Tirri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on Kokemäenjoesta noin 400 m länteen ja Tirrin talosta 800 m luoteeseen, pitkän harjun itäreunalla, hiekkakuoppa-alueella. Hiekkakuoppaa ei nykyään enää pysty kunnolla hahmottaamaan, mutta se on kooltaan noin 40 x 60 m. Vuoden 1972 kaivausten yhteydessä kulttuurikerrosta löytyi noin 16 x 7 m alalta hiekkakuopan länsireunalta. Paikalta on aikaisemmin saatu myös rautakautisia löytöjä (miekka ja keihäänkärki).
Kesällä 2021 paikalle tehtiin tarkastus alueen maanomistaja ilmoitettua, että rekisterissä oleva muinaisjäännösalueen rajaus on virheellinen, sillä se sijoittui vanhan hiekkakuopan koillispuolelle. Inventointi- ja koetutkimusraporttien mukaan Tirrin hiekkakuopasta tehdyt havainnot muinaisjäännöksestä sijoittuivat kuopan länsireunalle. Reunaa on vielä heikosti hahmotettavissa nykyisen pellon luoteisreunassa, josta pihamaille nouseva törmä on melko jyrkkä. Varsinainen kuoppa on kokonaan hävinnyt ja sen pohja-alue on otettu viljelykäyttöön. Pellon topografiassa voi vielä heikosti havaita vanhan kuopan sijaintipaikan painaumana.
Tarkastuksen aikaan pelto oli oraalla. Pellon pinnassa tai reunamilla ei silmämääräisellä tarkastelulla havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä. Umpeen kasvanutta hiekkakuopan reunaa ei voitu tarkemmin tutkia. Pellon reunalla erityisesti lähempänä Karhiniementietä kasvoi pölkkyruohoa, joka on indikaattorikasvi.
Tarkastuksen ja arkistotietojen perusteella todettiin, että muinaisjäännösrekisterissä oleva muinaisjäännösalueen rajaus nykyisen pellon koillispuolella on ollut virheellinen ja se poistetaan. Tarkastuksessa ei voitu varmaksi selvittää sitä, onko hiekkakuopan länsireunassa vielä jäljellä muinaisjäännöstä vai ei. Tämän varmistaminen vaatisi koetutkimuksia. Maaston topografian ja osittain myös pölkkyruohohavainnon perusteella pellon reuna-alueelle rajattiin kuitenkin edelleen muinaisjäännösalue.

Yli-Jaakkola (102010017) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Yli-Jaakolan vanhan päärakennuksen pihapiirissä Loimijoesta 150 m länteen.Loimijoki tekee paikalla mutkan itään ja muodostaa niemekkeen, jolla tila sijaitsee. Kalmisto on Ylijaakolan tilan maakellarin ympärillä olevalla pyöreällä kumpareella. Esineet löytyivät tilan vanhaa päärakennusta purettaessa sen alla olleesta kivikosta. Maakellarin kivipengermän rakentamiseen käytetyt kivet ovat ilmeisesti peräisin samalta paikalta kuin esineet. Kumpareen laajuus on noin 50 x 50 m. Syksyllä 1997 mäellä on tehty pienimuotoinen koekaivaus, jossa havaittiin merkkejä ruumiskalmistosta.
Vuonna 2018 saatu Loimijoentien länsipuoliselta pellolta rautakauden metallinetsintälöytöjä; ks. alakohteet.

Apilisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee noin 200 m Loimijoesta itään. Joki tekee mutkan luoteeseen ja muodostaa samalla niemekkeen, jolla paikka sijaitsee. Apiliston tilan päärakennuksesta paikka on noin 300 m koilliseen. Asuinpaikka sijaitsee loivalla peltorinteellä, pohjois-eteläsuuntaisen kallion itäpuolella. Pellon maaperä on hiekansekaista savea. Asuinpaikan laajuus kvartsi-iskosten ( yhteensä 6 kpl) levinnän perusteella on pohjois-eteläsuunnassa noin 150 m ja itä-länsisuunnassa noin 30 m.

Kuusimaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kokemäenjoesta noin 400 m itään. Kuusimaan tilan asuinrakennuksesta paikka on noin 200 m lounaaseen. Asuinpaikka sijaitsee tasaisella savipellolla Ripovuoren itäpuolella ja aivan vuoren juurella. Muinaisjäännöksen laajuus on löytöjen ( hioimen ? katkelma, pii-iskos, mustaliuskeen pala) levinnän perusteella koillis-lounaissuunnassa 40 m ja luoteis-kaakkoissuunnassa noin 50 m.

Viitamäki (102010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Koura- eli Palojoesta noin 600 m pohjoiseen ja Viitamäen tilan asuinrakennuksesta noin 100 m itään. Paikka on lounaaseen viettävällä peltorinteellä Pikkukallio -nimisen kallion eteläpuolella. Maaperä on savea. Pohjoispuolinen metsä maaperältään hiekkaa, mutta asuinpaikka ei koekuoppien perusteella näyttäisi jatkuvan sinne. Löytöjen ( kvartsi-iskokset) levinnän perusteella kohteen laajuus on koillis-lounaissuunnassa noin 30 m ja luoteis-kaakkoissuunnassa noin 140 m. Palojoen kivikautinen asuinpaikka sijaitsee noin 1,4 km kaakkoon.

Hakuni (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka on Punkalaitumenjoesta 300 m pohjoiseen ja Hakunin tilan asuinrakennuksesta 250 m koilliseen. Kohde on etelään viettävällä peltorinteellä Tervahaudanmäen eteläpuolella. Maaperä paikalla on hiekansekaista savea. Asuinpaikan laajuus löydösten (kvartsi-iskosten) perusteella on koillis-lounaissuunnassa noin 40 m ja luoteis-kaakkois-suunnassa noin 60 m.

Ojala (181010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee tien nro 260 ja Ruupanperäntien risteyksessä, Seeksanlahdesta 800 m pohjoiseen.
Paikka on länteen viettävällä peltorinteellä. Löydöt paikalta ovat kvartsikaapimia ja -iskoksia. Asuinpaikan laajuus on 60 x 200 m.

Yli-Rämi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee tiennro 261 eteläpuolella, Levänpäänlahdesta 400 m luoteeseen ja Yli-Rämin päärakennuksesta etelään.
Paikka on loivasti lounaaseen viettävällä peltorinteellä. Löydöt paikalta ovat oikokirves ja kvartsikaavin. Asuinpaikan laajuus on 200 x 300 m.

Kivimäki (181010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Levänpäänlahteen työntyvällä pienellä niemellä, Ala-Rämin talosta 200 m kaakkoon, koilliseen viettävällä peltorinteellä. Löydöt paikalta ovat kvartsikaavin ja -iskos. Asuinpaikan laajuus on 100 x 100 m.
Inventointi 2017: ei muutoksia.

Rajahalme (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee maantien 261 eteläpuolella, Levänpäänlahden pohjoisrannalla, pellolla, joka rajoittuu Jämijärveen.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuus on 200 x 150 m.
Inventointi 2017: ei muutoksia.

Ollila (181010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee maantien 261 eteläpuolella, Levänpäänlahden luoteisosassa, pohjoiseen viettävällä pellolla, joka rajoittuu etelässä Jämijärveen.
Löydöt paikalta ovat kourutaltan teelmä ja kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuus on 100 x 100 m.
Inventointi 2017: Ei muutoksia.

Peijari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kunnan keskustassa Jämijärven pohjoisrannalla, Aittosaareen ja Juminsaareen johtavan tien länsipuolella olevalla pellolla.
Paikalta on löydetty useita kiviesineitä sekä pari kavartsi-iskosta. Kohteen laajuus on 100 x 150 m.

Viitahalme (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kunnan keskustassa, maantien 261 pohjoispuolella, Viitahalmeen talosta 150 m luoteeseen jyrkästi etelään viettävällä pellolla. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.

Teivaala (181010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jyllijoen suussa olevan Teevalansalmen itärannalla, Teivaalan talon itäpuolella.
Löydöt paikalta ovat oikokirves, kvartsikaavin ja -iskoksia. Asuinpaikan laajuus on 200 x 350 m.
Inventointi 2017: ei muutoksia.

Salomäki (181010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kontin entisen saaren länsipuolella Jämijärven rannalla, Salomäen talosta 200 m eteläkaakkoon olevalla etelään viettävällä pellolla. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuus on 100 x 150 m.

Järvenpää (181010010) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jyllijoen pohjoisrannalla, Järvenpään talosta 150 itään. Paikka on etelään viettävällä pellolla. Löydöt kohteesta ovat vasarakirves, kaksi kvartsikaavinta ja -iskoksia. Asuinpaikan laajuus on 50 x 100 m.

Kontti (181010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Jämijärven Seeksanlahdesta 300 m pohjoisluoteeseen, mäen päällä olevalla pellolla.
Paikalta on vain yksi löytö kvartsikaavin. Kohteen laajuus voi olla 100 x 50 m topografian perusteella?
Inventointi 2017: Ei muutoksia

Lautaluoma (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee maantien 13231 pohjoispuolella, Lautaluoman talosta 150 m pohjoiseen, Vihunlahdesta etelään olevalla pellolla Jämijärven lounaisrannalla.
Löydöt paikalta ovat tasataltta, 3 kvartsi-iskosta sekä tilalla säilytettävä vasarakirves. Kohteen laajuus on 300 x 300 m.

Sauvaniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jämijärveen työntyvällä niemellä, Palolahden ja Sauvalahden välissä itään viettävillä pelloilla.
Alueella on asuinrakennuksia, mm. kesämökki. Löydöt paikalta ovat oikokirves, vasarakirves, tuura sekä kvartsi-iskos. Kohteen laajuus on 300 x 200 m.

Holma (181010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde koostuu kahdesta, Naurisjoen vastapäisillä rannoilla sijaitsevista Holman ja Jokiniemen asuinpaikoista. Joen luoteispuoleinen Jokiniemen paikka on kaakkoon viettävällä pellolla, jonka itäpuolella kulkee Palokoskelle menevä tie 13209. Tämän asuinpaikkaosan laajuus on 100 x 100 m. Naurisjoen kaakkoisrannalla oleva Holman asuinpaikka sijaitsee luoteeseen viettävällä pellolla, Holman talosta 300 m itään. Tämän osan laajuus on 200 x 100 m. Löydöt paikailta ovat tasataltta, kourutaltta, kivikirves ja 45 kvartsi-iskosta.
Kesällä 2018 muinaisjäännösalueen metsään rajattu osa haluttiin raivata pelloksi. Ennen tarkastusta alueelta ehdittiin nostaa kannot. Tämän jälkeen tehdyssä tarkastuksessa ei voitu enää havaita mitään merkkejä asuinpaikasta. Asuinpaikka rajattiin uudelleen.

Haapamäki (181010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Naurisjoen ja Palojoen välisellä kannaksella, Majanlahden suussa, tiestä 13209 länteen. Paikka on Haapamäen talosta noin 100 m etelään pellolla. Kohteen itäpuolella on korkea Helakallio. Löydöt paikalta ovat poikkikirves ja 16 kvartsi-iskosta.

Kuoppamäki (214010001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee puolivälissä pienen mäen pohjoisrinnettä, noin 20 m:n etäisyydellä lähimmästä pellosta ja noin 100 m Rajamäen asuinrakennuksesta koilliseen. Vuoden 1995 inventoinnissa röykkiön kooksi saatiin 2,7 x 1,6 m, korkeus 0,35 m. Kiviä on useassa kerroksessa. Röykkiö on rakennettu luontaiseen kivikkoon.

Välihuhta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee päärakennuksesta n. 150 m länteen olevan ladon itäpuolella, ojaan loivasti viettävällä pellolla. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä todettiin, että peltoaukealla ollut lato on purettu. Pellolle, hiekkamaahan oli tehty suuri kaivanto. Sen reunat tarkastettiin huolella, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu, niinkuin ei koko pellolta. Mainitaan, että pellolta olisi löydetty tulisija, kvartsia ja saviastianpaloja, mutta mitään niistä ei ole tallessa.

Kotovainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Venesjärveltä Sammiin johatvan tien länsipuolella, ojaan loivasti viettävällä pellolla ja pihamaalla, osittain rakennuksen alla. Paikalta on löydetty taltta ja kirves. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä ei voitu piha-aluetta tarkastaa ja vainiot olivat laitumina. Paikoin maanpinta oli rikkoutunut niin, että oli mahdollista tehdä havaintoja. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Kohde on ilmeisesti samaa asuinpaikkavyöhykettä kuin nro 2.

Santahuhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vuoden 1962 inventoinnin mukaan röykkiöryhmä sijaitsi peltojen ympäröimässä metsäsaarekkeessa noin 400 m Santahuhdan talosta länsiluoteeseen. Röykkiöt olivat matalahkoja kiven-ja maasekaisia kumpuja, joiden halkaisija oli noin 2 m. Vuoden 1995 invnetoinnissa ei röykkiötä enää löydetty varmasti. Paikalla on suoritettu pellonraivausta, jonka seurauksena paikalla on kumpumaisia maakasoja.

Kuusikoski (214010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee etelään ja kaakkoon viettävällä pellolla ja pihamaalla, josta osa on entistä kasvimaata. Vuoden 1995 inventoinnissa voitiin vain osa peltoalueesta tarkastaa, koska pelto oli suurimmaksi osaksi nurmella. Mitään muinaisjäännökseen viittaavia merkkejä ei havaittu. Paikalta on löydetty kvartsia ja saviastianmuruja. Lisäksi on maininta kadonneesta kiviesineestä.

Pajavainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjokeen viettävällä pellolla hieman ympäristöstä kohoavassa kohdassa. Paikka on noin 200 m Ala-Paattikosken talosta lounaaseen ja noin 200 m Karvianjoesta itään. Kohteesta on löydetty kvartsia. Lisäksi on mainintoja, että kohteesta olisi myös saviastianpaloja ja tuura, mutta ne ovat joutuneet sittemmin hukkaan.

Paratiisinpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kaakkoon viettävällä joentöyräspellolla, Isomäen ahteen ja Paratiisilammen välissä sekä siitä kaakkoon, kuivuneen joenuoman reunassa, n. 100 m Koskelan talosta lounaaseen. Maaperä on savea. Länsipään koordinaatit osoittavat sen paikan, josta on runsaimmin löytöjä. Vuoden 1995 inventoinnissa ei paikalta kuitenkaan havaittu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa.

Sikurikoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka käsittää kaksi kohdetta, jotka ovat Karvianjoen vastakkaisilla rannoilla. Sikurikoski A (pohjoisranta) on sekametsän ja joen välissä olevalla pellolla ja joutomaalla. Maaperä paikalla on savensekaista hiekkaa. Löydöt alueelta ovat kiviesineitä. Sikurinkoski B ( eteläranta) sijaitsee vastapäätä Sikurinkoski A:ta. Maasto on loivasti viettävää ja siinä pistää esiin avokalliota. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä todettin pellolla kvartsi-iskoksia.

Rajasalo A ja B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdolliseen asuinpaikkaan kuuluu kaksi aluetta, jotka sijaitsevat Venesjärven tien varrella. Alue A on aivan maantien pohjoisreunassa, pohjoiseen viettävällä kivisellä rinteellä, jonka päällä maantie on. Alue B on jonkin verran idempänä saman tien eteläpuolella, noin 20 m tiestä. Alueelta A eli Ullakkokedolta on löydetty kivikirves ja alueelta B eli Nenävainiolta on mahdollinen kiviesine ja kvartsia. Vuoden 1995 inventoinnissa kohteista ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksistä.

Huhtamaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tulvasillantien varrella, länteen viettävällä hiekkaisella pellolla Huhtamaan pihan etelä- ja länsipuolella. Paikalta on löydetty mm. kiviesineitä, kouru- ja tasatalttoja sekä hioimia.
Vuoden 1995 inventoinnin mukaan pihalla on jonkin verran avokalliota ja viereisillä pelloilla maalaji on hiesua. Osa mäestä on karjapihana. Pellot mäen juurella olivat tarkastusajankohtana sängellä, silti maan pintaa saattoi havainnoida.

Hapuala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjoen itärannalla, loivasti itään kohoavalla rinteellä. Maaperä paikalla on hiesua. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä paikalta löydettiin kvartsia ja hioimen kappale. Maanomistaja, Antti Huhtamaa oli aikaisemmin löytänyt ylärinteestä kaksi kiviesinettä maata siirtäessään. Huhtamaan asuinpaikka on noin 200 m luoteeseen, samalla länteen viettävällä pellolla.

Lamminoja (214010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee jyrkkällä itään viettävällä joentöyräspellolla Hapuanojan mutkassa, aivan Pori-Parkano -tien pohjoispuolella, n. 100 m Lamminojan talosta itään. Kevyen liikenteen väylä on rakennettu kohteen tuntumaan. Maaperä pellolla on hiesua. Paikalta on löydetty kivikirves ja saviastianmuruja.

Kalliosto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Veneskoskelta Äpätinkylään johtavan tien eteläpuolella. Paikka on loivalla hiekkaisella rinnepellolla jyrkähkön kallion alla, n. 50 m Kallioston talosta lounaaseen. Maaperä paikalla on heikkaa. Vuoden 1995 inventoinnissa tarkastelumahdollisuudet olivat huonot, koska pellot olivat kesannolla.

Kaappikallionmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka on vuoden 1962 inventoinnin mukaan sijainnut metsäisellä, etelään viettävällä rinteellä hiekkakuopan reunalla. Hiekkakuopasta on löytynyt reikäkivi ja kvartseja.1995 inventoinnissa hiekkakuoppaa ei enää ollut havaittavissa. On mahdollista, että hiekanottopaikka on jäänyt Silmäkkeentien varteen tehdyn parkkipaikan alle. Vert. kohde 19.

Jokihaara (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee etelään viettävällä pellolla Naurisjoesta n. 250 m länteen, Jokihaaran talon navetan eteläpuolella. Paikalla maaperä on hiesua ja savea. Paikalta on löydettty taltta ja saviastianmuruja. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä alue oli viljalla, joten sen tarkastaminen ei ollut mahdollista.

Kaappikallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Silmäkkeentien eteläpuolella tiestä haarautuvan metsäautotien kummallakin puolella. Tie leikkaa asuinpaikkaa noin 100 m:n pituisella kaistaleella, mistä ovat todisteena ojanleikkauksessa ja pienessä hiekanottopaikassa havaitut löydöt, iskokset, kiviesineen palat, palanut luu. Asuinpaikka on länteen viettävässä rinteessä. Maaperä paikalla on hietikkoa, heikan seassa on runsaasti kiviä. Asuinpaikka lienee ehjä metsätien kohtaa lukuunottamatta.

Honkasalo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Honkasalon tilalta noin 500 m pohjoisluoteeseen, Katiskakeitaan luoteislaidalla olevalla saarekkeella, mäen kumpareen itärinteellä ja suon laidassa. Röykkiö on noin 4 m halkaisijaltaan. Maakiven varaan on kasattu erikokoisia kiviä pyöreähköksi röykkiöksi. Osa kivistä on sammaloitunut ja jäkälöitynyt. Kiveys on aika löyhä, sitä on pengottu jonkin verran. Lähistöllä on ollut aikanaan peltoja. Kiveys saattaa olla viljelysröykkiö.

Vähätalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jalasjärventien länsipuolella, noin kilometri koilliseen Kirkkojärvestä ja loivasti länteen, Karvianjokeen viettävällä pellolla, jonka maaperä on savea. Paikalta olevat runsaat löydöt ( mm. liuskekeihäänkärki, alkeellinen kirves) kuuluvat Suomusjärven kulttuuriin.

Yli-Kiikka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jalasjärventien länsipuolella, 450 m tiestä ja 150 m Yli-Kiikan talosta länteen.
Paikka on loivasti länteen laskevalla rinteellä, rinteen alalaidassa olevan noin metrin korkuisen vanhan rantatörmän päällä. Maaperä on hiekan ja soran sekaista savea. Löydöt paikalta ovat sädekiviliuskeinen tasataltta, kiviesineen katkelma, kvartsiesineitä ja -iskoksia.

Ala-Koivula (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jalasjärventiestä 400 m länteen, Ala-Koivulan talon kohdalla. Paikka on rinteellä, joka laskee länteen, Karvianjoen varrella olevalle peltoaukealle. Rinteen päällä on tasaisempaa maata. Maaperä on hiekansekaista savea. Asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, kvartsiesineitä ja -iskoksia kerättiin Karvianjoen varteen laskevalta rinteeltä ja sen reunalta Ala-Koivulaan kuuluvan pellon leveydeltä. Paikalta on aikaisemmin löydetty kiviesineitä.

Alatalo (230010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kauhajoentien ja Jalasjärventien risteyksestä 550 m länteen, Kauhajoentien molemmin puolin. Paikka on hyvin loivasti länteen tai länsiluoteeseen laskevalla rinteellä, sen alaosassa. Rinne on peltona ja maaperä on savea. Löydöt, kvartsiesine ja -iskokset olivat kahtena löytökeskittymänä. Päälöytöalue sijaitsee loivasti länteen tai länsiluoteeseen laskevalla rinteellä, sen alaosassa.

Pantti (230010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kirkkojärven länsirantaa kulkevan tien nro 13301 ja siltä Kauhajärvelle eroavan tien nro 13299 risteyksestä 200 m länteen ja Kauhajärventieltä 60 m etelään.
Paikalla on kaksi metriä korkean rantatörmän päällä hiekkakankaalla soikea asumuspainanne. Se on 9 m pitkä ja 6 m leveä ja noin puoli metriä syvä. Painanteen keskellä on tasaista aluetta noin 3 x 2 m. Painannetta reunustaa 2-3 m leveä valli. Vallin lounaispäässä on matalampi oviaukon kohta. Painanteeseen kaivetusta koekuopasta löydettiin kivilaji-iskoksia ja kvartsia. Painanteen vallin ulkoreunalle kaivetusta koekuopasta löydettiin palanutta luuta ja kvartsi-iskos. Asuinpaikan laajuus ei ole selvillä. Se saattaa olla asumuspainanteen välitöntä ympäristöä huomattavasti laajempikin.
Sijaintikorkeutensa perusteella painanne on ajoitettu varhaismesoliittiseksi.

Lammintausta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuulenkylästä Alkkiaan menevän tien länsipuolella, Lammintaustan talosta 400 m pohjoiskoilliseen.
Asuinpaikka on loivasti etelään laskevalla rinteellä. Maaperä on hiekkapitoista moreenia. Tien länsipuolella olevan pellon pohjoislaidalta on löydetty kvartsia ja kiviesine.

Tuulikangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Suomilammin pohjoispäästä 200 m pohjoiskoilliseen ja Tuulikankaan talosta 400 m kaakkoon.
Paikka on harjun kärki, jonka ympärillä on suopeltoa. Kohde on ilmeisesti pahoin tuhoutunut hiekan otossa. Löytöjen, kvartsi-iskosten perusteella asuinpaikkaa näyttäisi olevan jäljellä kuopan itälaidalla.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2022, mutta uusia havaintoja ei saatu. Aivan muinaisjäännöksen itäpuolella on edelleen käytössä oleva hiekkakuoppa. Sen seinämät tarkistettiin, mutta merkkejä muinaisjäännöksestä ei havaittu.

Iso-Koura (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin kilometrin Alkkian kautta Kuivasjärvelle vievän tien nro 13311 eteläpuolella. Iso-Koura -nimisen järven pohjoisrannalla, kämpän pihapiirissä. Paikalla on useita kevytrakenteisia rakennuksia, mutta alue on säilynyt varsin luonnontilaisena. Maasto on loivasti etelään - lounaaseen laskevaa mäntyä kasvavaa hiekkakangasta. Asuinpaikkalöytöjä, kvartsikaavin ja -iskoksia löytyi pihasta ja rantatörmästä.

Korpiniemen kämppä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Mustajärven länsirannalla, Majalahden pohjukassa.
Paikalla on vanha metsäkämppä, jonka pihapiiristä kuluneelta maanpinnalta löytyi kvartsi-iskoksia pieneltä alueelta ulkorakennuksen läheisyydestä.

Vainio (230010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjärven pohjoispäästä Säkkijoen suulta 2,2 km pohjoiseen, Säkkijoen itärannalla, noin 100 m joesta.
Paikalta on aikaisemmin löydetty kaksi reikäkiveä. Reikäkivien löytöpaikka sijaitsee Vainion talosta 700 m itäkaakkoon, kohti Säkkijokea laskevalla loivalla rinteellä. Asuinpaikka sijaitsee tästä pohjoiseen noin 50 m:n matkalla. Löytöinä alueelta saatiin tasataltta, kvartsiesine ja -iskoksia.

Mannila (230010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Karvianjärven itäisen Ilveslahden pohjoisrannalla, Mannilan talon kohdalla, vanhalla rantatörmällä, pellolla. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt ovat hiotun kiviesineen kappale, kvartsiesineitä, kvartsiitti-iskoksia ja kvartsi-iskoksia. Löytöalue on matalaa hiekkaharjannetta, joka laskee rantaan. Idässä asuinpaikka rajoittuu mökin pihaan. Paikalta on aikaisemmin löydetty käyräselkäinen kourutaltta.

Patamakangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Mahdolliset pyyntikuopat sijaitsevat Hietaluoman pohjoispuolella, soiden kaakosta ja luoteesta rajaamalla, loivasti kaakkoon laskevalla hiekkakankaalla, mäntymetsässä.
Alueelta on todettu 45 pyöreää tai soikeaa kuoppaa, joiden läpimitta on 2-4 m ja syvyys 30-70 cm. Useita ympäröi selvä reunavalli. Kuopista kymmenen on epävarmoja, joko matalia, pieniä tai muodoltaan poikkeuksellisia. Osa kuopista on jonoissa, osa epämääräisinä ryhminä ja muutamat hajallaan.
Alueella on myös yksi suurempi, pyöreä painanne. Sen halkaisija on 6 m ja syvyys 30-40 cm. Kohteeseen kaivettiin koekuoppia, mutta sen funktio jäi epäselväksi.
Alue kuuluu Kauhanevan-Pohjankankaan kansallispuistoon.

Rastiaisneva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Rastiaisjärven eteläpäästä 600 m lounaaseen, keskellä Rastiaisnevaa olevalla pienellä moreenikumpareella.
Kumpare, jolla röykkiö sijaitsee on noin 35 m pitkä ja 12 m leveä. Laki on 0,5 m suon pinnan yläpuolella. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 1,8 m. Korkeus on noin 30 cm. Röykkiö on kasattu läpimitaltaan 10-40 cm kivistä. Kiviä on kaksi tai kolme kerrosta.
Röykkiö on selvästi ihmisen rakentama. Siihen kaivetuista koekuopista ei kuitenkaan selvinnyt ikä eikä rakentamisen tarkoitus.

Pienisuo (262010001) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee maantien 2174 eteläpuolella, tien laidassa hiekkapohjaisella, ympäristöään selvästi korkeammalla mäellä. Mäen länsi- ja itälaidoilla on vanhoja sorakuoppia. Myös mäen eteläreuna on tuhoutunut soranotossa. Röykkiön kaakkoispuolella on vanha rakennus, joka on leikannut osan röykkiöstä. Röykkiö on matala, epämääräismuotoinen latomus. Kivet ovat hajallaan alueella, eikä röykkiössä ole enää selvää muotoa. Sen halkaisija on 15 - 16 m.
Röykkiö kuuluu ns. Kiukaisten kulttuuri- ja nähtävyyspolkuun. Sen ympäristössä on tehty vuonna 1992 maanomistajan toimesta hoitotoimenpiteitä.
Samalla harjulla edellä mainitusta röykkiöstä 35 m luoteeseen on ollut kaksi muutakin röykkiötä. Toinen niistä tutkittiin vuonna 1967. Röykkiö oli pahoin soranajon tuhoama. Tutkimuksissa todettiin pari kivikerrosta käsittävä rakenteeton röykkiö, josta oli jäljellä noin 5 m:n pituinen, runsaat kaksi metriä leveä rakennelma. Se oli sisältänyt polttohautauksen. Kivien ja soran joukosta löytyi palanutta luuta.

Heikkilä (262010002) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoentien pohjoispuolella, aivan tien laidassa, Routsin talosta noin 100 m lounaaseen, hiekkapohjaisella mäellä. Sen halkaisija on noin 11 m. Röykkiö on pyöreä ja sammaleen peittämä. Sen korkeus on 30–70 cm.
Röykkiö on sammaleen peitossa, mutta hyväkuntoinen, eikä siinä ole selkeitä kajoamisen merkkejä. Alue on mäntyvaltaista metsää ja myös röykkiössä kasvaa muutama mänty. Röykkiön pohjoispuolelle on asetettu viisi kiveä kuvaamaan kiinteistön rajan suuntaa.
Röykkiön läheisyydestä on löydetty kaksi reikäkirvestä (KM 2994:7–8) sekä eteläpuoliselta pellolta poikkikirves, pieni diabaasitaltta ja reikäkivi (KM42941:1–3, kohde 1000040421).
Röykkiötä on kutsuttu aikaisemmin myös Koiviston torpan röykkiöksi, röykkiön länsipuolella sijainneen Koiviston tilan mukaan.

Simulan metsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee maantiestä 2174 noin 350 m pohjoiseen ja Paneliaan johtavasta tiestä 200 m länteen, hiekkapohjaisella mäellä.
Kiuasta on käytetty hyppyrimäen korotukseen ja siitä johtuu, että sen keksiosa on ladottu korkeaksi, pystysuoraksi metrin levyiseksi muuriksi. Muuten röykkiö on pyöreä. Sen reunat ovat ehjät ja sammaloituneet. Röykkiön koko on 11 x 8,5 m.

Kukonsuo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Panelian asemalle johtavan tien itäpuolella, noin 100 m tiestä ja 250 m etelään koulusta. Paikka on matala harjanne Kukonsuosta länteen. Röykkiöt ovat 7 m:n etäisyydellä toisistaan. Pohjoisempi röykkiö on pyöreä, sammaloitunut ja sen halkaisija on 10 - 11 m. Korkeutta sillä on 1,7 m. Eteläisempi röykkiö on pyöreä, ehjä ja sammaloitunut. Sen halkaisija on 10 m ja korkeutta sillä on 2 m.

Toukola (Sepänmäki) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Panelian asemalle johtavan tien länsipuolella, aivan tien vieressä, mäen harjalla.
Eteläisempi röykkiö on komea, ehjä ja jonkin verran sammaloitunut ja muodoltaan pyöreä. Sen halkaisija on 12,5 x 12 m ja korkeus on 2,5 - 3 m. Toinen röykkiö on edellisen vieressä, siihen suorastaan liittyen. Röykkiön koko on 13,5 x 8 m. Se on sammaloitunut. Röykkiöiden välissä on kanneton paasiarkku. Se on 4 m pitkä ja noin metrin leveä. Itäisemmät seinät ovat vielä pystyssä.

Peltovaara 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kahalankulmalle johtavan tien pohjoispuolella entisestä Peltovaaran tiilitehtaasta 150 m etelälounaaseen, metsässä mäntyjä kasvavalla mäellä Röykkiöon pitkänomainen, sammaloitunut. Sen koko on 16,5 x 12 m ja korkeutta sillä on 2,5 - 3 m. Sen kylkiin on kaivettu pieniä kuoppia.

Einola (262010008) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat rautatiestä noin 400 m ja talosta noin 170 m etelään matalalla peltojen ympäröimällä harjanteella. Idänpuoleinen, ladon vieressä oleva röykkiö on pitkänomainen ja kooltaan 8 - 11m. Korkeudeltaan se on noin metrin.
Läntinen röykkiö on edellisestä 35 m länsilounaaseen. Se on säännöllinen, pyöreä ja halkaisijaltaan noin 11 - 12 m. Korkeutta sillä on 2,5 m. Röykkiön luoteisnurkassa on näkyvissä penkomisen jäljiltä muurin tapaista, hiukan kaarevaa latomusta. Röykkiön päällä ja laidoilla kasvaa puita, jotka kaatuessaan vahingoittaisivat röykkiötä.
Röykkiöiden välittömässä läheisyydessä on pieniä peltoröykkiöitä, ja mahdollisesti pellolta kerättyä kiveä on heitetty myös hautaröykkiöihin.

Peltovaara 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee rautatiestä 400 m etelään ja talosta 50 m itään muutaman metrin korkuisella mäellä. Röykkiö on pyöreä ja halkaisijaltaan noin 12 m ja korkeudeltaan 2,5 m. Röykkiötä on tasoitettu päältä. Se on ollut hiihtomäkenä. Sen länsisivussa on kuopanne.

Einolan metsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kahalantien eteläpuolisten peltojen ympäröimällä metsäkaistaleella noin 300 metriä rautatiestä etelään.
Eteläisin röykkiö on pitkä ja epäsäännöllinen. Kooltaan se on 25 x 11 m ja korkeudeltaan 1,3 m. Röykkiön eteläpäässä on suuri kuoppa ja sen harjalla useita pienempiä. Latomusta on myös pidetty luontaisena kivikkona muotonsa ja kokonsa perusteella.
Edellisestä parikymmentä metriä luoteeseen on toinen röykkiö (ETRS-TM35FIN: 6795397 229711), joka on kooltaan 10,7 x 6,5 m ja korkeudeltaan 0,8 m. Röykkiön keskellä on kajoamisen merkkejä.
Edellisestä noin 15 m länteen on kolmas, muodoltaan pyöreä röykkiö (ETRS-TM35FIN: 6795397 229685). Sen halkaisija on 13 m ja korkeus 1,8 m. Röykkiön länsipuolella on kajoamisen merkkejä.
Vuoden 2023 inventoinni naikaan röykkiöt olivat pääsääntöisesti hyvässä kunnossa eikä etenkään röykkiöiden 2-3 päällä kasvanut puustoa. Epämääräisen eteläisen röykkiön päällä kasvaa nuoria puita ja muuta kasvillisuuta.

Vehnämylly-yhtiön maa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 100 m rautatiestä etelään rakennuksen vieressä pihapiirissä. Röykkiö on osittain tuhoutunut. Sen rakennuksen puoleinen reuna on ladottu kivimuuriksi. Röykkiöön on ajettu kaikenlaista roskaa. Röykkiö on muodoltaan laakea ja pyöreä, kooltaan 13 x 11 m ja korkeudeltaan 0,4 m.

Kaalperko (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee radan vieressä, sen pohjoispuolella pienellä törmällä. Paikalta avautuu laaja aukea. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja kooltaan 12,4 x 9,3 m. Korkeus on noin metrin.
Vuoden 2023 inventoinnin aikaan röykkiötä ympäröinyt puusto oli hakattu ja röykkiön ympäristössä oli ainoastaan yksittäisiä koivuja ja mäntyjä. Röykkiö oli vaurioitunut hieman pohjoispuolelta ilmeisesti kannon poiston seurauksena, mutta vauriot ovat jääneet vähäisiksi. Röykkiön päällä ei ollut inventointihetkellä kasvillisuutta.

Vähä-Jaakkola II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat tien vieressä, sen länsipuolella mäntyjä kasvavalla pohjois-etelä -suuntaisella harjulla. Pohjoisin röykkiö on suuren kiven vieressä. Se on muodoltaan pyöreä, päältä tasainen ja kooltaan 8 x 6,8 m. Korkeutta röykkiöllä on 1,2 m. Edellisestä parikymmentä metriä etelään on muodoltaan pitkänomainen röykkiö, jota on rikottu päistä ja keskeltä. Se on kooltaan 17 x 8 m. Kyseessä saattaa olla kaksoisröykkiö. Edellisestä noin 15 m etelään on kolmas röykkiö, joka on pahoin tuhoutuntu tienteossa. Röykkiö on kooltaan 6 x 6 m.

Suoja (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee tilan piha-alueella, Suojan talosta 30 m pohjoiseen, metsäisen mäen kaakkoisreunalla. Sitä on pienennetty korottamalla rakennushankkeiden vuoksi. Sen koko on 13,5 x 12 m ja korkeus 2,5 m.

Mäentaustan vainio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat peltojen välisellä mäellä, Kahalankulmalle johtavan tien itäpuolella, Suojan talosta 250 m koilliseen. Röykkiöt ovat vierekkäin luode-kaakko -suunnassa. Kaakkoisin röykkiö on matala, muodolstaan pyöreä ja kooltaan 10 x 13 m. Korkeutta sillä on 0,4 m. Keskimmäinen röykkiö on pitkänomainen, hiukan epäsäännöllinen. Sen halkaisija on 10 -1 1 m ja korkeus 1 m. Luoteinen röykkiö on matala ja muodoltaan pyöreä. Sen koko on 8,5 x 8 m ja korkeus 0,4 m. Yksi röykkiöistä on tutkittu vuonna 1885.

Tupen umpaidan mäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Suojan talosta 100 m etelään tien ja umpiaidan kulmauksessa, kangasmaastossa. Röykkiö on osittain hävitetty. Sen viereen on ajettu suuria kiviä. Röykkiön koko on 6,6 x 5,2 m ja korkeus 0,4 m.

Mikola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee radasta 400 m etelään ja Männistön talosta 200 m pohjoiseen. Röykkiö on hiekkapohjaisella mäellä hiekanottoalueen reunalla. Sen koko on 8,2 x 8,2 m ja korkeus 0,6 m.

Uotinmäki (Juhola) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Uotinmäentien eteläpuolella, Juholan talosta 100 m etelään matalalla kummulla, pohjois-eteläsuuntaisessa rivissä. Pohjoisin röykkiö on ollut halkaisijaltaan 5 - 6 m. Se on pahoin tuhoututnut. Keskimmäinen röykkiö on tutkittu osittain vuonna 1910. Se on pitkänomainen, halkaisijaltaan 8 - 9 m ja toista metriä korkea. Tutkimuksissa paljastui pohjalla olleen suuren maakiven pohjoispuolelta palanutta luuta noin 3 neliön alueelta. Siinä oli myös hioinkiven kappaleita. Röykkiö oli rakennettu kivikautisen asuinpaikan päälle. Kolmas röykkiöistä on pengottu. Siitä on löydetty pronssiesine. Röykkiön halkaisija on mahdollisesti ollut 8 -10 m.

Ruohomäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ruohomäen talosta vajaat 200 m lounaaseen. Paikka on metsäsaareke peltojen ympäröimällä melkein tasaisella alueella. Eteläisin röykkiö on peltotien eteläpuolella. Se on hiukan soikea, muodoltaan säännöllinen ja sen koko on 18,5 x 19 m ja korkeus 3,5 m. Röyykiöitä ympäröi suurista kivistä tehty kehä. Edellisen vieressä on pienempi, muodoltaan pyöreä röykkiö, jossa keskellä on syvä kaivanto. Röykkiön koko on 14,5 x 14,1 m ja korkeus 2 m. Edellisestä noin 100 m pohjoiseen on pieni, halkaisijaltaan 6 m oleva röykkiö, jonka korkeus on 70 cm. Alueella suoritettu metsäaurausta ja röykkiö on osittain tuhoutunut. Tästä röykkiöstä noin 100 m pohjoiseen on neljäs röykkiö. Se on muodoltaan soikea ja kooltaan 16 x 16 m m. Korkeutta sillä on 2,3 m. Keskellä on pari metriiä syvä kuoppa. Edellisen pohjoispuolella on noin 7 m pitkä ja pari metriä leveä, todennäköisesti luontainen kiveys. Kiveyksestä noin 20 m itäkoilliseen on soikeahko, sammaloitunut kivikehä, jonka halkaisija on 4-5 m. Keskellä maa on kuopalla. Idänpuolella kehässä on aukko..

Loukomäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ruoholan talosta 100 m luoteeseen. Se on muodoltaan pyöreä ns. monumentaaliröykkiö, jonka koko on 20 x 21 m ja korkeus 3 m. Röykkiö tutkittiin vuonna 1951. Se on suurin Satakunnassa tutkituista röykkiöistä. Laella oli patamainen kuoppa. Pohjassa lounaissektorin reunassa oli arkkumainen rakennelma. Se muodostui 1,2 m pitkästä ja 0,6 m leveästä paadesta, jonka alla oli ontelo. Siitä löydettiin pronssinen partaveitsi. Läheltä löytyi myös piilastu. Arkku on liian lyhyt ruumishaudaksi, joten kysymyksessä on Unto Salon mukaan "jäljettömiin hävinnyt polttohautaus".
Röykkiön läheltä on löytynyt pronssimiekka, joka Salon mukaan on pantu paikoilleen ilmeisesti jo valmiiseen röykkiöön. Miekan perusteella röykkiö voidaan ajoittaa IV periodille, mutta röykkiö on voitu rakentaa jo aikaisemminkin. Se on tehty mahtaviin mittoihinsa vähitellen, ehkä kolmen rakennusvaiheen aikana.
Nykyisin röykkiöistä on jäjellä pohjakiveys, muut kivet on ajettu vuonna 1956 tien pohjaksi.

Lammashaka (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Paneliasta Euraan johtavan tien länsipuolella pienillä mäntyä kasvavilla mäillä. Röykkiöt ovat kahdessa ryppäässä. Eteläisempiä röykkiöitä on kolme. Suurin niistä on muodoltaan pyöreä, säännöllinen röykkiö. Sen koko on 17 x 15 m ja korkeus 2 m. Keskellä röykkiötä on syvä kuoppa. Röykkiön ympärillä on kehäkiveystä. Edellisestä parikymmentä metriä itään on muodoltaan pyöreä, keskeltä pengotty röykkiö. Sen koko on 10 x 9 m ja korkeus on 0,3 m. Edellisen eteläpuolella on kolmas röykkiö. Sen halkaisija on 5 m ja korkeus 0,7 m. Toinen ryhmä, joka käsittää kaksi röykkiöitä on edellisistä 100 m koilliseen. Suurempi röykkiö on kooltaan 14,7 x 10,5 m ja korkeus on 1,8 m. Keskellä röykkiötä on sähkötolppa, jonka juurelle on kasattu kiviä. Röykkiön koillisosaa on purettu ja näkyvissä on suurista kivistä tehtyä kehää. Tämän röykkiön vieressä on pienempi, kooltaan 8,4 x 7,5 m röykkiö. Sen korkeus on 0,9 m. Röykkiötä on rikottu.

Panelia (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Euraan johtavan tien länsipuolella, mäenharjanteen pohjoispäässä, rakennuksen vieressä. Röykkiö on ehjä, muodoltaan hiukan pitkänomainen ja sen pohjoispuolta on ladottu muuriksi. Röykkiön koko 17 x 16 m ja korkeus 1,7 m.

Kuninkaanhauta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoelle johtavan maantien (2172) länsipuolella, aivan tien laidassa, loivassa lounaisrinteessä mäen harjanteen alapuolella, peltoaukean reunassa.
Kuninkaanhauta on maamme suurin hiidenkiuas. Sen koko on 36 x 30 m ja korkeutta sillä on 3–4 m. Röykkiötä reunustaa monimetrinen lievekiveys, ehkä keskenjääneen haudanlaajennuksen alku.
Röykkiön kohdalla tien toisella puolella kevyenliikenteenväylän rakentamiseen liittyvien kaivaustutkimusten yhteydessä todettiin mahdollisesti röykkiön kanssa samanaikaisiin asumuksiin liittyviä rakenteita. C14 ajoituksen tulos 2470+-110 BC, cal BC 790-400.
Muinaisjäännöksen ja suoja-alueen rajojen vahvistus, Lounais-Suomen ympäristökeskus 3.9.1998 776AL

Juhola (262010027) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat metsäharjanteella Mykorantien pohjois- ja eteläpuolella, Juholan talosta 100 - 200 m koilliseen.
Eteläisin röykkiö on pitkänomainen, lähellä latoa. Sen keskellä on syvä kuoppa. Röykkiön koot on 18 x 16 m ja korkeus 1 metrin.
Edellisestä röykkiöstä 100 m koilliseen on neljän röykkiön ryhmä. Eteläinen ylemmistä röykkiöistä on pyöreä, sammaloitunut ja kooltaan 12 x 12 m. Korkeutta sillä on 0,9 m. Aivan edellisen vieressä on kooltaan 9 x 7 m oleva röykkiö, jonka korkeus on 0,7 m. Edellisen länsipuolella ja alempana on epäsäännöllinen, soikea röykkiö, jonka reunaa on rikottu. Sen koko on 9 x 6 m ja korkeus 0,8 m. Viides röykkiö on edellisistä parikymmentä metriä länteen, maastollisesti alempana niitä. Sitä on reunoilta hiukan rikottu ja se on muodoltaan soikeahko. Röykkiön koko on 10,5 x 9,5 m ja korkeus noin metrin.
Viides röykkiö sijaitsee harjanteen koillispuolella, noin 75 metriä koilliseen viiden röykkiön muodostamasta ryhmästä. Se on pitkänomainen ja kooltaan 8x3 m. Korkeutta sillä on noin metrin.

Metsä-Konstari I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Paneliasta Hiirijärvelle johtavan tien itäpuolella viljelemättömällä mäen kumpareella peltojen keskellä. Eteläisin röykkiö on Metsä-Konstarin talosta 250 m etelälounaaseen. Se on suuri, epäsäännöllinen röykkiö siirtolohkareen ympärillä. Röykkiö on ainakin osittain pellosta koottu. Sen koko on 20 x 13,5 m. Edellisen vieressä on soikea, säännöllinen röykkiö. Sen koko on 11,5 x 8,6 m ja korkeus 0,9 m. Kolmas röykkiö on edellisistä vajaat 100 m pohjoiseen. Se on soikea, vähän epäsäännöllinen röykkiö. Sen koko on 12,9 x 5,7 m ja korkeus 1,5 m.

Metsä-Konstari II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Paneliasta Hiirijärvelle johtavan tien itälaidassa, rinteen alaosassa, Metsä-Konstarin talosta 100 m luoteeseen.
Röykkiö on pitkänomainen, rakennettu pienistä mukulakivistä. Sen koko on 24 x 6 m ja korkeus 1,6 m. Röykkiö saattaa olla peltoraunio.

Metsä-Juusela (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykki sijaitsee 250 m etelään Metsä-Juuselan talosta viljelemättömällä mäellä.
Röykkiöstä on jäljellä pohjakiveys. Se on muodoltaan pyöreä ja sen halkaisija on 13 m. Edellisestä kolmisenkymmentä metriä länsiluoteeseen on komea kiviröykkiö Metsä-Konstarin puolella, aivan tilojen rajalla. Se on kuitenkin peltoraunio (koordinaattien mukaan tämä röykkiö on merkitty peruskartalle).

Saarenmaa (Suojamaa) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Suojamaan talosta 70 m pohjoisluoteeseen.
Toinen röykkiö on pienellä harjanteella. Se on epäsäännöllinen, pyöreähkö röykkiö, jonka keskellä on silmäkivi. Röykkiön koko on 9 x 8 m ja korkeus 0,5 m. Toinen röykkiö on edellisestä 20 m länsiluoteeseen mäen rinteessä. Röykkiöstä on jäljellä pohja. Reunoilla kiveys on vahvempi kuin keskellä. Röykkiön halkaisija on 14 m.

Saarenmaa (Heiska) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Paneliasta Nakkilaan johtavan tien länsipuolella, metsässä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja sen keskelle on kaivettu syvä kuoppa. Sen koko on 9,4 x 8,8 m ja korkeus 1,3 m.
Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin, että röykkiötä vasten on työnnetty suuria kiviä kenties röykkiön ohi pellolle kulkevaa tietä tasoitettaessa.

Saarenmaa (Raitala) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Paneliasta Hiirijärvelle johtavan tien länsipuolella kahdessa ryhmässä pellolla ja metsässä.
Eteläinen röykkiö on metsässä lähellä pellon laitaa. Se on muodoltaan soikea ja kooltaan 9,5 x 6,5 m. Korkeutta sillä on 0,8 m. Röykkiön laella on pieni kuoppa.
Pohjoinen röykkiö sijaitsee edellisestä 250 m luoteeseen peltojen keskellä nousevalla saarekkeella. Vuoden 2023 inventoinnissa röykkiötä ei päästy tarkastamaan läheltä pellon käytön takia, mutta etäältä tarkastellessa ilmeni, että röykkiöön on kerätty runsaasti kiveä myös pellolta. Vuoden 1984 inventoinnissa röykkiön mitoiksi laskettiin on 8 x 6,5 m. Tällöin sen vieressä sijaitsi mahdollinen peltoröykkiö, kooltaan 5 x 5 m ja korkeudeltaan 0,3 m.
Aikaisemmissa inventoinneissa alueelta on paikannettu myös kolmas röykkiö, jota ei kuitenkaan havaittu vuoden 2023 inventoinnissa. Kolmas röykkiö on sijainnut peltosaarekkeen röykkiöltä kohti lounasta kulkeneella harjanteella, joka sittemmin on tasoitettu peltokäyttöön.

Saarenmaa (Tammela) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Nakkilaan johtavan tien eteläpuolella, lähellä tietä, melko tasaisella maalla, Tammelan talosta 70 m kaakkoon. Toinen röykkiöistä on komea, suurista kivistä kasattu. Sen koko on 19 x 17 m ja korkeus 2 m. Keskellä on syvä kuoppa. Röykkiön etelä- ja länsipuolella on kivinen lieve. Röykkiötä on hävitetty maantien puolelta maan tasalle, niin että suuret pohjakivet ovat näkyvissä. Edellistä pienempi röykkiö on suulin takana. Sen koko on 8,8 x 4,5 m. Röykkiö saattaa olla peltoraunio.

Saarenmaa (Uusitalo) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Nakkilaan johtavan tien itäpuolella, talosta 100 m koilliseen, tasaisella maalla.
Toinen röykkiö on suulin vieressä. Se on muodoltaan pitkänomainen röykkiö, jonka halkaisija on 5 m. Siihen on heitetty peltokiviä. Toinen röykkiö on kuivurin vieressä ja halkaisijaltaan 8 m. Sen pellonpuoleisessa reunassa on suuri maakivi. Röykkiö on tehty pienistä kivistä. Se saattaa olla peltoraunio.

Saarenmaa (Pajula) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nakkilaan johtavan tien itäpuollla, Pajulan tilan maalla, peltosarkojen välissä, pienellä kivisellä kummulla. Röykkiö on matala, pitkänomainen. Sen koko on 8 x 6 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiö saattaa olla myös peltoraunio.

Koivistonpelto, Kataja (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Nakkilaan johtavan tien itäpuolella, moreeniharjanteella ja rinteessä. Paikalla on ollut alunperin 9 röykkiötä. Vuoden 1984 inventoinnissa todettiin enää 5 ja vuoden 2023 inventoinnissa 4.

Korpinkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Saarenmaalle johtavan tien itäpuolella kallion harjalla ja mäen rinteessä. Eteläisin röykkiö on jyrkän rinteen yläpuolella, melkein kallion harjanteella. Röykkiö on pyöreähkö, sen koko on 10 x 7,7 m ja korkeus on 0,9 m. Keskellä röykkiötä on kuoppa. Pohjoisin röykkiö on syvemmällä metsässä, mäen rinteessä. Röykkiön koko on 15 x 14,7 m. ja korkeus 2 m.
Edellä mainittujen röykkiöiden välissä on havaittu epävarma kolmas röykkiö, jonka koko on 10 x 6 m ja korkeus 0,4 m. Vuoden 2023 inventoinnissa röykkiötä ei kuitenkaan havaittu.

Röyskän kalliot (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Saarenmaalle johtavan tien itäpuolella kangasmaastossa mäen rinteessä. Eteläisin röykkiöistä (röykkiö 1) on korkealla selänteellä olevalla pienellä töyräällä noin 250 m tiestä itään. Röykkiö on keskeltä kaiveltu pohjaa myöten. Sen halkaisija on 10 m ja korkeus 1,4 m. Edellisestä röykkiöstä länteen on pieni kiviröykkiö (röykkiö 2), joka on kasattu maakiven ympärille. Röykkiö on pyöreä ja tehty pienistä kivistä. Sen halkaisija on 6 m ja korkeus metrin. Kaksi muuta röykkiötä sijaitsevat edellisistä röykkiöistä 200 m pohjoiseen. Eteläisempi röykkiö 3 on pienellä mäentöyräällä. Se on muodoltaan pyöreä. Sen keskellä on kuoppa. Röykkiön halkaisija on 6 m ja korkeus 0,7 m. Edellisestä röykkiöstä muutamia metrejä pohjoiseen on rinteen yläpuolella pieni, soikea röykkiö 4. Sen koko on 6 x 4 m ja korkeus 0,7 m. Keskellä on kuoppa.

Tyrisevä (262010040) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Toinen röykkiö sijaitsee talosta noin 50 m koilliseen kalliolla.
Se pyöreä, matala ja sen halkaisija on 8 m ja korkeus 0,7 m. Toinen röykkiöistä on 50 m luoteeseen. Se on matala ja pyöreä, halkaisijaltaan 5 m. Korkeutta sillä on 0,6 m. Röykkiö on ollut kumpumainen ja siitä on otettu kiviä.

Heinäsuo (262010041) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Saarenmaalta Nakkilaan johtavan Nakkilantien itäpuolella peltojen ympäröimässä pihapiirissä. Röykkiön halkaisija on 14 m ja korkeus noin metrin. Röykkiö on kasvillisuuden peittämä ja sen joukosta kasvaa nuoria koivuja.
Röykkiötä on epäilty myös peltoraunioksi. Röykkiön pellonpuoleisille sivustoille onkin kertynyt uudempaa peltokiveystä, joka ei ollut vielä ehtinyt sammaloitua vuoden 2023 inventoinnin aikaan.

Vanhakuturin pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Eura-Harjavalta -tien länsipuolella ja Laihianjärvestä Eurajokeen laskevasta ojasta 150 m länteen. Paikka on Aholan talosta noin 200 m koilliseen.
Se on ollut hieman ympäristöään korkeampi alue, joka on viljelyn myötä tasoittunut. Alueelta on löydetty veneenmuotoinen vasakirves ja kourutaltta. Kohteen laajuus on tuntematon.

Saine (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Harjavalta-Eura -tien länsipuolella loivalla etelärinteellä, pihapiirissä. Paikalta on perunapellosta löydetty mm. kvartsi-iskoksia, oikokirves ja hioimen kappale. Kohteen laajuus on tuntematon.

Kallionkulma (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Paneliantien länsipuolella kapean moreeniharjanteen laella pihapiirissä. Röykkiön koko 11,5 x 5,8 m ja korkeus on metrin. Se on epämääräisen muotoinen ja siinä on purkamisjälkiä. Röykkiössä kasvaa yksi koivu, mutta muuten sen päällä ei ole kasvillisuutta.

Tyrisevänmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Paneliasta Saarenmaalle johtavan tien itäpuolella metsässä kallion laen vieressä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä. Sen koko on 12 x 11,5 m ja korkeus on 0,6 m. Röykkiössä on keskellä purkamisjälkiä.

Hautausmaa (262010048) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoelle johtavan tien länsipuolella ja hautausmaan pohjoispuolella olevan moreenimäen laella. Latomus on muodoltaan neliömäinen. Se koko 8,2 x 8,2 m ja korkeus on 0,5 m.
Vuoden 2023 inventoinnin aikaan röykkiössä ei kasvanut puita tai muuta kasvillisuutta, mutta röykkiön kivetyksen joukossa ja sen ympärillä oli modernia roskaa.

Vähä-Jaakkola III (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee rautatiestä 750 m luoteeseen ja Vähä-Jaakkolan talosta 300 m lounaaseen. Paikka on pellon reunassa olevan metsäsaarekkeen länsilaidalla. Röykkiön koko on 5,8 x 4,2 m ja korkeus 0,3 m. Röykkiötä ympäröi kuusivaltainen metsä ja sen pohjoispuolelta kulkee ojitettu metsätie.

Mateluksenkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Paneliasta Saarenmaalle johtavan maantien vieressä koulun pihamaa-alueella. Röykkiössä on purkamisen jälkiä. Sen koko on 6 x 4,7 m ja korkeus on 0,4 m. Röykkiön luonne on epävarma.

Solbringen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Euran ja Kiukaisten rajalla Paneliaan johtavasta tiestä noin 100 m etelään ja talon kaakkoispuolella. Paikka on hiekkaharjanteen laella. Röykkiö on tuhottu metsätyön yhteydessä. Vuoden 1959 inventoinnissa todettiin paikalta röykkiön pohjakiveys. Sen koko oli 6,4 x 6,2 m. Siinä oli vieri vieressä pientä kiveystä.

Raakunjärvi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoen Irjanteelta Nakkilaan johtavan tien länsipuolella ja Raakunjärven eteläpuolella, sorapohjaisen mäen rinteessä.
Röykkiö on rakennettu erikokoisista kivistä. Sitä on pahoin pengottu, tarkkaa laajuutta ei voi sanoa. Kiviä on hajallaan laajalla alueella. Röykkiön yhdellä reunalla on kiviä kasattu kekomaisesti.

Haankallio (266010002) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sato-Ettalan talosta 400 m etelälounaaseen, talosta etelään vievän Ihodentien länsipuolella, kalliolla havumetsän keskellä. Kallion päällä on hajallaan oleva, epämääräismuotoinen röykkiö, jonka koko on 7,2 x 4,5 m ja korkeus 0,4 m.

Harvaperkko S (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ihodentien itäpuolella, Mäkimaan talosta noin 100 m luoteeseen, kahden tilan rajalla, matalalla kalliolla alavassa maastossa. Röykkiön koko on 6 x 5 m. Sen keskellä on pieni kuoppa.

Harvaperkko N (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Perkon talosta 200 m etelään peltojen keskellä olevalla laakealla kalliolla. Toinen on hiidenkiukaan pohja. Sen halkaisija on 7 m ja korkeus 0,5 m. Edellisestä 18 m eteläkaakkoon on pyöreä ruohottunut röykkiö. Sen koko on 6,5 x 5,5 m ja korkeus 0,5 m.

Tuomistonmäki (266010005) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjärvestä etelään, Ihodentien pohjoispuolella. Paikka on pienellä metsäisellä kalliolla, Yli-Anttolan talosta noin 400 m etelään. Röykkiö on ollut alunperin suurröykkiö, mutta nykyisin kokonaan hajotettu.

Kertunmetsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Otajärvestä pohjoiseen ja Lutajärvestä itään olevalla matalalla kalliokankaalla. Paikka on Karron talosta 500 m lounaaseen. Kallion länsiosassa olevan röykkiön koko on 8 x 9 m ja korkeus 0,7 m. Röykkiö on pengottu, varsinkin keskellä olevan suuren maakiven ympäriltä. Edellisestä noin 25 m itään on matala läpimitaltaan 2 m oleva röykkiö. Siinä on kuoppa keskellä. Kolmas röykkiö on samanlainen kuin edellinen.

Mäkivainio (266010008) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rauman tiestä länteen, Kodisjärven pohjoispuolella, peltojen keskellä matalalla kalliolla, Kerttulan talosta 300 m etelälounaaseen.
Kallion päällä on ollut röykkiö, joka on hävitetty. Jäljellä on kiukaan pohja, jonka koko on 11 x 7,5 m ja korkeus 0,3 m. Siitä noin 30 m lounaaseen, lähellä kallion reunaa on pieni röykkiö, jonka halkaisija on 2 m. Edellisestä 20 m kaakkoon on pieni pyöreä kiven- ja maansekainen kumpu, jonka halkaisija on 1 m.

Kodisvuori (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjärven ja Raumantien välissä Rantasen talosta noin 20 m länteen, kallion reunalla. Röykkiö on pahoin pengottu ja purettu. Sen luonne on epävarma.

Santanummi (266010010) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Lapin tieltä Rauman tielle vievän yhdystien pohjoispuolella, noin 100 m Lapin tiestä olevassa metsikössä. Paikalla on ainakin kuusi epämääräistä, kivistä ja hiilistä koostuvaa röykkiötä. Joissakin on pinnassa tiilen jätteitä, mutta yhteen kumpuun kaivetusta koekuopasta on löydetty rautakautista keramiikkaa.

Paharonkallio (Paha-aron kallio) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kuivatun Kivijärven itäpuolella, Kodisjoesta 300 itään laakean kallion länsiosassa. Paikalta on otettu rapakiveä.
Röykkiö 1 on pyöreä, kraaterimainen. Sen koko on 9,5x9,5 m ja korkeus on 1,5 m. Edellisestä noin 5 m etelään on pyöreähkö, pohjoisosastaan epäsäännöllinen röykkiö 2. Sen halkaisija on 2 m. Edellisestä 35 m pohjoiseen on pyöreä röykkiö 3, jonka koko on 7,2x7,2 m ja korkeus 0,6 m. Röykkiötä on pengottu, mutta ei syvältä. Edellisestä 30 m koilliseen on hajanainen röykkiö 4. Sen koko on 10,8x7 m ja korkeus on 0,8 m. Pituussuunnassa on pitkä kuopanne. Eteläosassa näkyy suuria reunakiviä. Röykkiön koillispuolelta on otettu moroa. Edellisen vieressä on pyöreähkö, matala, kivikehä 5, jonka koko on 4x4 m. Röykkiöstä 4 noin 50 m itäkoilliseen, matalan notkon toisella puolella on pyöreä röykkiö 6, jonka koko on 5x5 m ja korkeus 0,4 m. Keskellä on pienen, noin 1x0,5 m arkun jäännökset.
Inventointi 2011: Aiemmin tunnistetut röykkiöt paikannettiin ja niiden sijainnit mitattiin GPS-laitteella (kts. alakohteet). Röykkiöt olivat aikasempien kuvausten mukaisessa kunnossa. Röykkiöiden ja pojoispuolisen pellon välinen alue tarkastettiin, mutta uusia muinaisjäännöksiä ei havaittu.

Linnamäki (266010014) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Laitilan rajaa, Kodisjoelta Laitilaan johtavan tien pohjoispuolella kallioselänteen luoteisimmassa päässä, jyrkän rinteen yläpuolella. Röykkiö on hajoitettu, joten sen alkuperäinen koko ja muoto ei ole määrättävissä. Nyt se on suunnilleen puolikuun muotoinen, itä-länsisuuntainen ja kooltaan 7 x 5 m.

Kaljasjärven luoto (= Valpolanluoto) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Pyhärannan rajaa Kaljasjärven Valpolanluodon itäosassa. Luodon korkeimmalla kohdalla, kallioalueella on pyöreä röykkiö. Sen koko on 7 x 7 m ja korkeus on metrin. Keskellä on kuoppa, jossa näkyy arkun laattoja. Samalla kalliolla kuin edellinen on, sen eteläisimmässä päässä on pieni 2 x 2 m kooltaan oleva epävarma röykkiö. Reunoilla on isoja kiviä, keskellä pieniä. Kolmas luodon röykkiöistä on 40 m kunnan rajasta itään. Se on muodoltaan soikea ja kooltaan 4 x 1,5 m.

Vadelmakallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö ja kivivalli sijaitsevat lähellä Rauman rajaa Iso Saarnummenjärven lounaispuolella, luode-kaakko -suuntaisella kalliolla. Kallion eteläosassa on pitkin sen etelä- ja itäreunaa, siis loivimpia paikkoja matalaa kiviaitausta. Etelässä se kulkee lähes länsi-itäsuuntaisena, ei itse kallion päällä vaan sen juurella. Paikkaa on aikoinaan kutsuttu "Hiidenkirkoksi". Kiviaita voi olla ihmisen latomaa, mutta on myös mahdollista, että kysymyksessä on muinainen rantavalli. Kohteen kaakkoispuolella, rajapyykistä noin 100 m eteläkaakkoon on pienellä kalliolla röykkiö, jonka halkaisija on 2 m. Röykkiön luonne on epävarma.

Sääksmäen kallio (Hiittenvuori) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Rauman rajaa Ison Saarnummen järven eteläpuolella kallion laella. Pohjoisempi röykkiöistä on kallion läntisellä laella. Röykkiö on pitkänomainen, kooltaan 10 x 4,5 m. Sen korkeus on 1,5 m. Röykkiö on tutkittu vuonna 1896. Siitä ei saatu löytöjä. Se on myös entistetty. Röykkiö on lähes suorakulmainen. Muistona tutkimuksesta on röykkiön reunalla kivilaatta, johon on hakattu T.S. ja vuosiluku 1899.
Edellisestä noin 90 m itäkaakkoon, kallion korkeimmalla huipulla on röykkiö, jonka koko on 12,5 x 12,5 m ja korkeus 2 m. Keskellä on laaja noin 1,5 m syvyinen kuoppa.

Ison Saarnummen kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Rauman rajaa, Kodisjoelta Rauman Vasaraisiin johtavan tien länsipuolella Ison Saarnummen järven koillispuolella laajahkolla korkealla kalliolla. Sen lounaispuolella samassa ryhmässä on kolmen röykkiön ryhmä ja pohjoisosassa erillään on yksi röykkiö. Eteläisemmän ryhmän läntisin röykkiö on metsätien mutkassa kallion lounaisella kielekkeellä noin 10 m tiestä. Tien puolelta on röykkiöstä ajettu yli puolet pois. Pohja on jäljellä. Röykkiön koko on 9x8,5 m ja korkeus on 1,5 m. Edellisestä 50 m itään kallion korkeimmalla kohdalla on pyöreähkö. pahasti pengottu röykkiö. Sen koko on 5,5x 5,5 m ja korkeus 0,6 m. Edellisen itäpuolella on pitkulainen, pengottu röykkiö. Sen koko on 4,5x2 m ja korkeus 0,4 m.
Edellisistä röykkiöistä 150 m koilliseen on neljäs röykkiö. Röykkiö on pyöreähkö, erittäin pahoin pengottu. Sen keskellä on ollut arkku, mutta se on hävitetty. Röykkiön koko on 4x 4 m ja korkeus 0,3 m.

Lappiaronkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjoelta Rauman Vasaraisiin johtavan tien pohjoispuolella ja Vääräojan itäpuolella, pienehköllä mäntyä kasvavalla kalliolla, sen pohjoisosassa, ei aivan korkeimmalla kohdalla. Röykkiö on hajotettu, jäljellä on vain pyöreä noin 3 m läpimitaltaan oleva kivikehä, jonka itälaidassa on aukko. Keskellä on vain muutama kivi. Maakerroksesta on havaittu hiiltä ja palanutta luuta.

Vääräoja (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomus sijatsee pienellä kalliolla Vääräojan talosta n. 600 m miltei suoraan pohjoiseen. Paikka on Rauman ja Kodisjoen rajalta noin 100 m päässä. Latomus on matala, nelikulmainen, laattamaisista kivistä tehty. Sen koko on 1 x 1 m. Keskellä on syvennys. Syvennyksen itäsivu on avoin. Kokonsa puolesta latomus voisi olla tulisija.

Pahaniitunkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rauma-Kodisjoki tien varressa, tien pohjois- ja koillispuolella jyrkällä kalliolla ja metsäisellä rinteellä.
Kallioalueen luoteispäässä, kohdassa jossa tie tekee melko jyrkän mutkan aivan pitkin jyrkän kallion juurta, on röykkiön jäännös. Kalliopaljastumalla on kiveystä epämääräisenä alueena jäljellä. Toinen röykkiö sijaitsee edellisestä 200 m itäkaakkoon moreenikumpareen päällä. Se on pyöreä muodoltaan ja siinä on iso kuoppa keskellä. Sen halkaisija on 4 m ja korkeus noin 0,5 m.
Alueelta inventoinnissa vuonna 1963 todetut kiveykset ovat ainakin osittain tuhoutuneet paikalla tehtyjen metsätöiden yhteydessä.

Metsäjärven kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Takimmaisen Metsäjärven itäpuolella ja Etummaisen Metsäjärven pohjoispuolella olevalla kalliolla. Varsinkin länteen päin on rinne jyrkkä.
Aivan kallion länsiosassa on jyrkänteen päällä röykkiön puolikas. Toisesta puolesta on kivet vieritetty jyrkännettä alas. Jäljellä olevassa osassa on keskellä kuoppa pohjaan asti. Röykkiön halkaisija on ollut 5 m. Edellisestä 25 m pohjoiseen on röykkiön pohja, jonka halkaisija on 3 m. Se on hajanainen kivikehä. Sen länsipuolella on muutamia suuria kivilohkareita. Röykkiön pohjasta 3 m etelään on kaareva kiviaidan tapainen kivikko, jonka mitat ovat 1x6 m ja luoteispuolella on 5x2 m laaja kivikko. Kolmas röykkiö on kallion laella noin 70 m itään ensiksi mainitusta röykkiöistä. Se on suuri soikea röykkiö, jonka mitat ovat 12x7 m ja korkeus 1,5 m. Keskellä on kaksi kuoppaa. Edellisestä noin 8 m pohjoiseen on pyöreähkö röykkiö, jonka halkaisija on 10 m ja korkeus 1,5 m. Varsinkin lounaisosassa on reunakiveys selvästi näkyvissä.

Varenummi A ja B (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Eteläisempi kohde A sijaitsee Metsäjärville vievän tien pohjoisreunassa, hiekkakuopan länsipäässä. Maasto on etelään viettävää metsää, jossa maaperä on hienoa hiekkaa.
Hiekkakuopan reunasta on löydetty kvartsi- ja kivilaji-iskoksia ja vähän keramiikkaa (mahdollisesti pronssikautista). Kuopan reunassa on ollut näkyvillä myös tulisijan jäänteitä.
Toinen löytöpaikka on edellisestä 400 m pohjoiseen, Saarnummenjärville vievän metsätien lounaispuolella, hiekkakuopan eteläreunassa. Kuopan reunassa on ollut näkyvissä kaksi vierekkäistä liettä. Paikalta on löydetty yksi kivilaji-iskos.

Kirvestyksenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kuivatun Kivijärven koillispuolella kallioisen ja metsäisen mäen eteläosassa. Maasto on matalahkoa kalliota, lounaassa avautuu entisen Kivijärven lakeus.
Röykkiö on säännöllisen pyöreä, halkaisijaltaan 8 m. Keskellä on kuoppa, jossa näkyy noin 2 x 1 m suuruinen arkkua. Röykkiön vieressä, länsipuolella on pieni avoin kivikehä. Sen halkaisija on 1,5 m. Se on tehty ilmeisesti röykkiöstä otetuista kivistä. Noin 25 m röykkiöstä luoteeseen on viereisellä laakealla kalliolla kiveys, jossa on kolme suurta kiveä ja niiden välissä pieniä. Kalliolla on muutenkin hajallaan kiviä.

Mansikkamäki (266010025) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kajantolan talosta noin 0,5 km kaakkoon kivikkoisella soramäellä, Mansikkamäellä. Se on pyöreähkö matala noin 5 m halkaisijaltaan oleva kivikasa. Sitä on pengottu ja siinä on kaksi kuoppaa. Kysymys voi olla myös luontaisesta kivikosta, joka kaivelun vuoksi on muuttunut röykkiöimäiseksi.

Kasarmimäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Mansikkamäestä pohjoiseen ja Kajantolan talosta kaakkoon kulkevan polun varressa, sen eteläpuolella, kallion laidalla. Röykkiö on hajotettu niin, että siitä on jäljellä vain arkku. Ympärillä on hajallaan kiviä. Arkun suunta on idästä länteen ja koko on 2 x 0,6 m. Sen itäpäästä puuttuu kivi. Arkun sisäpuolelta on havaittu hiili- ja nokimaata ja palaneen saven murusia.

Kauppi (266010027) (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee talon pihapiirissä, sikalarakennuksen takana. Se on kooltaan noin 1x1,5 m. Kivi on matalahko ja sen tasaisella yläpinnalla on kolme säännöllisen muotoista kuoppaa. Kuoppien halkaisija on noin 3 cm ja syvyys 2-3 cm.

Kalvomäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Kokemäenjoen pienellä saarella, rannalla olevasta Juupelin tilasta noin 200 m lounaaseen. Alue on ollut ennen peltoa. Paikka on rehevän puuston peitossa, rannat ovat jyrkät ja veden kuluttamat. Maasto on tasaista. Paikalle on 1990 -luvun alussa tehty joitakin koekuoppia tarkastusmatkan yhteydessä, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei ole havaittu. Alueen laajuus on 60 x 80 m. Kohteesta on viime vuosisadalla löydetty runsaasti ruumiskalmistoon liittyviä löytöjä (kirves, kilvenkupura, punnuksia, keritsimet, solkia ym). Arabialainen hopearaha on löydetty 1970 -luvun alussa.

Forsbynmäki eli Hiidenniemi (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Forsbynmäellä eli Hiidenniemellä, jonka eteläpuolella on Kokemäenjoki. Rehevällä niittymaalla on näkyvissä 5 erillistä kiven- ja maasekaista röykkiötä. Vuonna 1901 Th. Schvindt tutki yhden röykkiön, polttohaudan. Siitä saatiin löytöinä mm. keihäänkärki, rannerengas, palanutta luuta, saviastianpaloja.
Vuoden 1971 tarkastuksen mukaan röykkiöt sijoittuvat seuraavasti alueelle: 1. on kiven- ja maansekainen "töyssy" (Hirviluodon mukaan) 100 m keittiörakennuksesta lounaaseen. Siinä on kaivanto?, missä näkyy lohkeillutta kiveystä ja maata. 2. on halkaisijaltaan 6, 30 m suuruinen röykkiö uimakopin yläpuolella. Sähkötolpan kohdalla näkyy palanutta maata ja rikkoutunutta kiveystä. 3. on matala röykkiö Pähkinäsaaressa. Siihen kaivetusta koekuopasta ei saatu löytöjä. 4. on halkaisijaltaan 6,5 x 8,5 m suuruinen kiven- ja maansekainen röykkiö urheilukentän kaakkoisreunalla. Koekuopasta saatiin keramiikkaa, särkynyttä kiveystä ja nokea. Röykkiö on laakea kumpu, jossa on näkyvissä isoja maakiviä. Lisäksi paikalla on epämääräisiä "töyssyjä".
Ranta-asemakaavan laatimisen vuoksi Forsbynmäki/Hiidenniemi inventointiin syksyllä 2017. Alueelta ei löydetty uusia muinaisjäännöksiä, mutta mj-alueen rajausta tarkennettiin. Aikaisemman rajauksen sisällä oli alueita, jotka arkeologisesta näkökulmasta katsoen olivat jo tuhoutuneita. Toisaalta uuden rajauksen sisään otettiin myös röykkiön 3 ympäristö. Röykkiössä lienee sijainnut sähkötolppa, jonka tukirakenteena röykkiötä on käytetty. Inventoinnin yhteydessä ympäristön peltoja tarkastettiin koepistoin ja metallinpaljastimella, mutta mitään merkkejä muinaisjäännöksestä ei havaittu.
Tapio Salminen on Kokemäen historiassa (Joki ja sen väki, Kokemäen ja Harjavallan historia I:1, 2007) esittänyt ajatuksen, että keskiaikainen Forsbyn piispankartano ja sitä seurannut lampuotitila ja Forsbyn kylä olisivat sijainneet juuri Hiidenniemessä. Tulkinnan yhtenä perusteena on hiisi-nimisten palvontapaikkojen päätyminen piispan omistukseen.

Järilä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Harjavalta-Kiukainen tien ja Huovintien välissä olevan sorakuopan reunoilla. Läntisempi röykkiö sijaitsee tasaisella maalla sorakuopan reunassa, itäisempi on ympäristöään hiukan korkeamman kumpareen länsipäässä.
Itäisempi röykkiöistä sijaitsee Harjavalta-Panelia tiestä noin 100 m länteen. Röykkiön koko on 10 x 9,7 m. Röykkiössä on ollut kaksi keskuskiveä ja niiden ympärillä liuskakivistä tehtyä latomusta. Nykyisin siitä on vain pohjakiveys jäljellä. Maaperä paikalla on hiekkaa. Toinen kiuas sijaitsee edellisestä 180 m länteen Huovintien varrella, noin 2 m tiestä itään, hiekkakuopan länsipuolella. Röykkiö on rakennettu liuskamaisista kivistä. Keskellä on iso maakivi. Röykkiön päältä on ajettu kiviä ja sen ympärillä on kasoissa irtokiviä. Vuoden 1968 tarkastuksen mukaan röykkiön halkaisija olisi 11–12 m. Turun yliopiston inventoinnin vuodelta 1986 mukaan 3,2 x 1,8 m. Lisäksi koordinaateissa on eri tarkastusten kesken heittoa.
Vuoden 1998 inventoinnissa todettiin hiekkakuopan pohjoispuolella nuorta männikköä kasvavassa tiheikössä erisuuruisia kiviröykkiöitä, jotka inventoijan mielestä ovat sorankaivussa syntyneitä kivikasoja.

Kylä-Vehkan Metsäpalsta (Hiittenkiukaanmäki) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Äimänsuosta luoteeseen kangasmaalta kohoavalla kaarevalla noin 200 m leveällä itä-länsi -suuntaisella harvakivikkoisella harjanteella. Röykkiö on harjanteen pohjoisreunalla ja vähän viettävällä maalla. Röykkiön koko on 11 x 11 x 2,3 m. Muodoltaan se on säännöllisen kekomainen, keskellä on 2 m leveä, syvä kuoppa. Kivet ovat valikoituja, läpimitaltaan 20 - 40 cm:iin. Komea ehjä röykkiö.
Hiidenkiukaasta noin 150 m itään tasaisella hiekkamaalla kahden tien risteyksestä todettiin vuoden 1998 inventoinnissa kiviröykkiö. Se on pitkänomainen, matalahko 15 x 6,5 x 0,5 m:n kokoinen. Kivet ovat osittain jäkälän peitossa. Röykkiön vieressä kulkevan metsätien rakennusvaiheessa röykkiön länsipuolen kiveys on todennäköisesti vahingoittunut ja röykkiön päällä on joitain irtokiviä.

Pajamäki (Pajasaari) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Kokemäenjoen itärannan entisellä niemellä, joka on muuttunut saareksi. Saaresta on peltoa kynnettäessä 1930 -luvulla löydetty miekka ja keihäänkärki. Vuonna 1943 saaren laelle pystytettiin sähköpylväs, jolloin paikalta löydettiin 2 H -tyypin miekkaa, 2 E -tyypin keihäänkärkeä, putkellinen keihäänkärki ja keritsimet. Vuoden 1946 inventointikertomuksen mukaan, koska löydöt ovat tulleet satunnaisissa kaivaustöissä on mahdollista, että koskematonta muinaisjäännöstä on saaressa vielä jäljellä. Laajuus on 90x30 m.
Vuoden 1998 inventointikertomuksen mukaan kallion vieressä on 2 x 2 m:n kokoinen kiveys, mahdollinen pajan jäännös. Kallionnyppylää lukuunottamatta saari on paksun ruohikon peittämä.

Linnaluoto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Linnaluoto sijaitsee Kokemäenjoen Huovoon koskessa. Kokemäenjoen 1940 -luvulla alkanut säännöstely on pienentänyt saarta. Nykyisin saari on epäsäännöllisen pitkänomainen pohjois-eteläsuunnassa. Sen pituus on 90 m ja sen eteläpään leveys on 30 m ja kapeimmillaan saari on keskeltä, noin 25 m. Saari on nykyisin rehevän kasvillisuuden peittämä. Aikaisemmin se on myös ollut laidunmaana. Saaren rannat ovat matalat.
Ensimmäiset tutkimukset paikalla tehtiin vuonna 1886. Tuolloin tutkittiin röykkiö saaren pohjoispäässä ja kaistale länsirantaa. Löytöinä saatiin mm. keihäänkärki ja rautainen solki. Saaren rantahietikolta on löytynyt vuosien mittaan runsaasti esineitä. Turun yliopisto suoritti paikalla tutkimuksia vuosina 1981-82. Tällöin tutkittiin kiven- ja maansekainen röykkiö, joka ei ollut hauta ja lisäksi 27 pitkä kiveys. Sen luonne ja ikä ei ole täysin selvillä. Saarta on pidetty muinaislinnana ja röykkiökalmistona.
Vuoden 1998 inventoinnissa pitkää kiveystä ei paikallistettu, lounaisosan röykkiö kyllä.

Yli-Potila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiön, hiidenkiukaan pohja sijaitsee Kakkulaisten koulun kaakkoispuolella, tiestä 40 m etelään, vanhalla hakamaalla.
Röykkiön koko on noin 6 x 5 m. Siinä on kiviä jäljellä 1-2 kerrosta. Röykkiö mukailee kuperaa kalliota, jolle se on rakennettu. Kallio on katkaistu aivan röykkiön pohjoispuolelta. Röykkiö on ruohottunut.

Suviportin kangas (Suviportinkallio) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykköt sijaitsevat Ketolaan johtavan tien länsipuolella, noin 100-200 m tiestä kallioisilla harjanteilla. Kalliot kohoavat jyrkästi Kivisillanniitun itäpuolella ja laskevat jyrkästi Kokemäenjokeen itään.
Vuoden 1946 inventoinnin mukaan paikalla on ollut neljä röykkiötä. Vuoden 1998 inventoinnissa todettiin kaksi. Ne sijaitsivat Kokemäenjoesta 200 m länteen ja Ketolaan johtavasta tiestä 150 m pohjoiseen, itään laskevalla sivulla, ei kallion korkeimmalla kohdalla. Kumpikin röykkiö oli paksun sammaleen peitossa. Toinen röykkiö on halkaisijaltaan 5 m ja toinen noin 3 m. Röykkiöitä on pengottu. Röykkiöt eivät inventoijan mielestä nykykunnossaan hiidenkiukaita muistuttaneet. Aikaisemmin röykkiöiden koot ovat olleet 8,5 x 6,2 m, 13,6 x 13,3 m, 4,6 x 4,2 ja 4,5 x 3,3 m..

Köönikänmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde, joka käsittää röykkiökalmiston ja kuppikiviä sijaitsee noin 200 m Kokemäenjoen rannasta itään metsäisellä laidunmäellä, Kylä-Köönikän talon läsi- ja eteläpuolella. Mäki on kalliopohjainen, loivarinteinen ja sen lakialue on noin 100 x 100 m laaja. Röykkiöalueen laajuus on noin 100 x 40 m. Kaksi röykkiöistä sijaitsee pellolle työntyvässä, huomattavasti matalammalla sijaitsevassa metsäniemekkeessä.
Röykkiöt, joita on 22, ovat läpimitaltaan noin 6 - 7 m. Ne ovat matalia ja sammaloitumisen takia vaikeahkoja havaita. Kiviä röykkiöissä on vähän, mutta ne ovat suuria. Röykkiöistä on tutkittu 7 ja ne on entistetty. Röykkiöt on kuvattu kohdassa alakohteet.
Röykkiöiden pohjoispuolella on 5 x 7 m:n suuruinen kuppikivi, jossa on 14 (+4) kuopannetta. Röykkiöiden kaakkoispuolella, naapuritilan alueella on alunperin ollut 5 kuppikiveä, mutta yksi on viety Kokemäen kotiseutumuseon pihaan. Lisäksi rantatien varrella on vielä yksi kuppikivi. Kivet on kuvattu kohdassa kohteet.
Kohde kuuluu osana Kokemäen Tulkkilassa Kokemäenjoen rannalla sijaitsevaa Perävainionmäen-Köönikänmäen-Leikkimäen-Teljän-Henrikin saarnahuoneen muodostamaa muinaisjäännöskokonaisuutta, jossa on ajallinen jatkuvuus vanhemmalta rautakaudelta keskiajalle.
Köönikänmäen kalmisto tarkastettiin inventoinnissa 2023 ja se todettiin olevan pääosin ennallaan aiempiin havaintoihin nähden. Kalmiston alue oli hevoslaitumena. Muinaisjäännösrajausta tarkennettiin hieman.
Kohteen länsipuolella olevalta peltoalueelta on löytynyt 23.5.2016 metallinetsinnässä tasavartinen solki (KM 41172, ks. alakohde).

Leikkimäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde käsittää polttokenttäkalmiston, 2 röykkiötä ja 2 kuppikiveä sekä kuppikallion. Paikka on matala kalliomäki peltojen keskellä ja sen laajuus on noin 120 x 30 m. Leikkimäki on lähinnä sitä paikkaa, johon perimätieto sijoittaa Teljän kauppapaikan. Vuoden 2011 inventoinnissa ei kuppikiviä löydetty.
Mäki on matala, huomattavan tasalakinen luoteis-kaakko -suuntainen ja kaksiosainen. Sen rinteet kohoavat joka kohdassa mataluudestaan huolimatta selvästi ympäröivästä tasaisesta peltoaukeasta. Joitakin suuria maakiviä on näkyvissä. Luoteisella mäkiosalla on kahdessa sellaisessa kivessä kuopanteita. Leikkimäkeä ympäröivä peltoaukea rajoittuu lännessä Kokemäenjokeen ja idässä harjuun, jolla sijaitsee Matomäen taloryhmä. Pohjoiseen Leikkimäestä sijaitsee 250 m:n päässä Köönikänmäen kalmisto ja siitä edelleen Perävainionmäen kalmisto.
Paikalla on suoritettu kaivaustutkimuksia useana vuonna 1980-luvulla. Löydöt ajoittavat kohteen kansainvaellusajalta ristiretkiaikaan.
Kohde kuuluu osana Kokemäen Tulkkilassa Kokemäenjoen rannalla sijaitsevaa Perävainionmäen-Köönikönmäen-Leikkimäen-Teljän-Henrikin saarnahuoneen muodostamaa muinaisjäännöskokonaisuutta, jossa ajallinen jatkuvuus vanhemmalta rautakaudelta keskiajalle.
Vuosina 2012 ja 2013 Leikkimäen länsipuoliselta pellolta tehtiin metallinpaljastimen avulla lukuisia esinelöytöjä. Rautakauden loppuun ajoittuvia esineitä on toimitettu kokoelmiin useissa erissä.
Inventoinnissa 2023 Leikkimäen ympäristön peltoaluetta pintapoimittiin. Pellon pinnalta havaittiin yksi pieni pala rautakautista keramiikkaa, kivisaviastian
kappale ja kuonaa, jotka jätettiin paikalleen. Mahdollisen rautakautisen asuinpaikan, rautakautisten kulttuurikerrosten tai rakenteiden havaitseminen ja kohteen tyypin, muinaisjäännösstatuksen ja aluerajauksen tarkempi määrittäminen vaatisi kuitenkin peltoalueen tarkkuusinventointia tai koekaivauksia.

Pispa (271010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Säpilänniemen lounaisosassa, Kokemäenjoen itärannalla, noin 400 m rannasta. Nykyisin asuinpaikka on pellolla ja Pispan talon pihamaalla. Pelto laskee länteen kohti Kokemäenjokea.
Löytöjä on todettu toista kilometriä pitkältä pohjois-etelä-suuntaisella vyöhykkeellä. joka alkaa pohjoisesta Hurun tilan mailta ja jatkuu etelään yli Ryömän tilan piha-alueen. Ensimmäiset löydöt paikalta ovat vuodelta 1950. Tutkimuksia paikalla on suoritettu vuosina 1955, 1960-61 ja 1989. Esiin on tullut monipuolinen löytöaineisto ( keramiikkaa, pii- ja kvartsiesineitä, meripihkakoruja) tyypillisen kampakeramiikan ja nuorakeramiikan ajalta. Kiinteistä rakenteista mainittakoon tulisijat, mahdolliset asuinkuopat ja punamultahaudat.
Syksyllä 2002 todettiin vesijohtoputken kaivannon profiilissa kolme värjäytymää. Ainakin yksi niistä on punamultahauta. Yhdestä läikästä löytyi kampakeramiikkaa ja kolme pii-iskosta. Alue sijaitsee vuoden 1961 kaivauspaikan reunassa.

Malmi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee pelto-ja puutarhamaalla Sierovanojan länsireunalla, Kokemäenjoesta 200 - 300 m etelä-kaakkoon. Alue on tilakeskuksen muokattua pihamaata.
Löydöt, jotka ovat pääasiassa kiviesineitä ovat tulleet esiin vuonna 1916 peltotöissä talon länsipuolisilta pelloilta ja joku esine on pihamaaltakin.
Nykyisin tilan rakennuskanta on huomattavasti laajentunut Siuruanjoen itäpuolelle asti. Vuoden 1998 inventoinnissa pihapiirin läheisyydessä olevia peltoja ei voitu tarkastaa, koska ne olivat oraalla.
Vuoden 2011 inventoinnissa ei paikalta tehty havaintoja kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Teljä (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Muinaisjäännösryhmä käsittää muinaisen Teljän kauppapaikan ja Pyhän Henrikin saarnahuoneen. Ne sijaitsevat Kokemäenjoen etelä-kaakkoisrannalla Tulkkilasta Risteelle johtavan tien molemmin puolin olevalla peltoalueella. Saarnahuone on hirsistä salvottu luhtiaitan alaosa, jonka suojaksi rakennettu uusgoottilaista tyyliä oleva tiilinen muistokappeli valmistui vuonna 1857. Saarnahuoneen vanhin ajoitettu hirsi on dendrokronologisten tutkimusten mukaan veistetty vuosina 1472–1475 kaadetusta puusta.
Kohde kuuluu osana Kokemäen Tulkkilassa Kokemäenjoen rannalla sijaitsevaa Perävainionmäen–Köönikänmäen-Leikkimäen–Teljän–Henrikin saarnahuoneen muodostamaa kokonaisuutta, jossa on ajallinen jatkuvuus vanhemmalta rautakaudelta keskiajalle, mahdollisesti aina 1300-luvun puoliväliin asti. Teljän paikalle rakennettiin tämän jälkeen Ylistaron kylä, jossa oli 1560-luvulla 18 taloa. Teljää on luonnehdittu vanhemmassa tutkimuksessa "muinaiskaupungiksi", mutta tulkinnalle ei ole toistaiseksi voitu esittää tieteellistä pohjaa. Tutkimuksissa kaupungista ei ole löydetty minkäänlaisia kiinteitä jäännöksiä tai rakenteita, mutta Ylistaron kylän vanha kylätontti voitiin paikallistaa saarnahuoneen itäpuoliselle peltoalueelle. Tässä lienee myös sijainnut Teljä / Telja.
Vuoden 2011 inventointikertomuksen mukaan pellon reunassa olevan kuivurin tms. kohdalla tuli rakennustöissä esiin rakenteita, jotka ovat voineet olla uunin perustuksia. Peltoa kairattiin muutamasta kohdasta, ja tällöin löydettiin kyntökerroksen alta kulttuurikerrosta ainakin pellon keskiosista. Mahdollisesti se liittyy Ylistaron vanhaan kylätonttiin.
Vuonna 2018 tehtiin koetutkimuksia Pyhän Henrikin saarnahuoneen rannanpuoleisella alueella. Saarnahuoneen itä- ja länsipuolella on säilynyt historiallisen ajan kulttuurikerroksia, mutta aivan saarnahuoneen edusta sen luoteispuolella on modernin toiminnan sekoittamaa. Saarnahuoneen koillispuolen koekuopasta paljastui pienistä kivistä tehty muutaman kerroksen kiveys, jonka funktio ei tutkimuksissa paljastunut.
Vuoden 2018 koetutkimusten yhteydessä Kokemäenjoen rannasta havaittiin myös paalutus, joka kulki noin 11 metrin levyisenä vyöhykkeen veden alta paljastuneelle joenpohjalle ulottuen lähes yhtenäisenä ilmiönä noin 600 metriä kappelista länteen pitkin joen etelärantaa. Paalutusta mitattiin myös yläjuoksulle päin 90 metrin matkalta. Radiohiiliajoitusten perusteella paalutus ajoittuu 1700-1800-luvulle.
Teljän alueella käytiin v. 2023 inventoinnin yhteydessä ja alue vaikutti olevan ennallaan aikaisempiin havaintoihin nähden.

Mäkelä (271010020) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Tulkkilasta - Risteelle johtavan tien ja rautatien välisellä alueella. Paikka on moreeniharjanteella metsän ja pellon rajalla.
Röykkiön halkaisija on noin 6 m. Se on loivaseinämäinen ja sitä peittää paksu sammal. Röykkiö on mahdollisesti kiven- ja maansekainen. Röykkiöstä kaksi metriä pohjoiseen on kiviaita.
Vuoden 2011 inventoinnissa kohdetta ei tarkastettu, koska alue oli vasakon takia kulkukelvotonta. Ympäristöä tarkastettiin.

Käräjämäki (271010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kokemäenjoen pohjoisrannalla olevalla mäellä, tonttimaalla. Talon rakennustöiden yhteydessä paikalta on löydetty puukko, kaksi keihäänkärkeä, naula, kvartsia ja erään suuren kiven vierestä miekka ja keihäänkärki. Rakennuksen tieltä tuhoutunut mahdollinen tuomarinympyrä koottiin uudestaan joko vuonna 1913, 1914 tai 1917 mäelle. Ympyrän halkaisija on 4 m. Nykyisin vanhasta talosta on jäljellä maakellarin kuoppa ja kivikehän pohjoispuolella oleva talo on asumaton.
Kesällä 2001 suoritetuissa kaivauksissa todettiin Käräjämäellä kulttuurikerrosta kivikautisesta ja rautakautisesta vaiheesta. Kivikautinen materiaali kuuluu ns. Pyheensillan vaiheeseen. Tutkimuksissa löydettiin mm. kaksi Pyheensillan tyypin nuolenkärjen katkelmaa. Kaivauksissa esille tulleet rautakautiset, lähinnä kansainvaellusaikaiset löydöt, mm. pronssinen lintuneula viittaavat yhdessä aikaisempien löytöjen kanssa paikalla tehtyihin polttohautauksiin. Alueella vieläkin nähtävissä olevien talon perustusten lounaispäässä on ollut talon vanha osa. Paikka sijaitsee nykyisestä ympyrästä noin 10-15 m lounaaseen. Talon perustuksiin avatusta koekuopasta löydettiin säilynyttä kalmistokerrosta. Talon palokerroksen alta paljastui tiivistä kiveystä, jossa oli mm. keramiikkaa, palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia. Mäellä olevat kulttuurikerrokset ovat sekoittuneet keskenään.

Ylivuoltee (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokalmisto sijaitsee Kokemäen uuden sillan vasemmalla puolella joen pohjoisrannalla Jaakkolan piha-ja puutarhaalueella, jokeen viettävällä rinteellä.
Kalmisto todettiin vuonna 1927 rakennuksen perustuksia kaivettaessa. Nokista kalmistomaata todettiin 30 cm paksuudelta. Löydöja saatiin kahdesta eri paikasta. Kalmistoa arvellaan olevan jäljellä täytemaan alla puutarhassa ja muuallakin pihassa. Löydöt ovat kansainvaellusajalta viikinkiaikaan.

Riihimäki (271010025) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee nykyisin täyteenrakennetulla mäennyppyllä vanhainkodin vieressä Kuurolantien ja Iltaruskon kulmauksessa.
Riihimäki on matala kalliopohjainen loivarinteinen mäki. Mäen luoteiskulmalta on löytynyt palanutta luuta ja mm. kilvenkupura, miekka ja 3 keihäänkärkeä. Paikalta ei ole myöhemmän rakentamisen yhteydessä tullut uusia löytöjä.

Myllymäki (Pusso) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Kokemäenjoen niemekkeen keskikohdalla mäen etelälaidalla umpeenkasvaneen sorakuopan koillislaidalla ja puretun myllyn eteläpäädyssä. Nykyisin alue on pihamaan ja peltojen välistä maastoa. Samalla alueella
on sijainnut Kuoppalan kylän tontti.
Paikalta on tutkittu vuonna 1921 palokuoppahautoja. Löydöt, mm. rapusolki, soikea kupurasolki, ango, miekan ponsi ja kaksi keihäänkärkeä ajoittuvat merovingi- ja viikinkiaikaan. Kohde on todennäköisesti kokonaan tuhoutunut. Vudoen 1998 inventointikertomuksen mukaan hiekkakumpare, jolla kalmisto on sijainnut on tasoitettu kokonaan myöhemmän rakentamisen yhteydessä.
Vuoden 2011 inventoinnin mukaan alueella on vähäinen jälki alkuperäisestä
hiekkaharjanteesta. Hiekkakuopasta, jonka eteläpäässä kalmisto lienee sijainnut, on jäljellä luoteis-kaakkois –suuntainen seinämä. Säilynyt harjanteen osa on
muutaman metrin levyinen ja sillä kasvaa mm. iso mänty sekä on maakiviä.
Paikalla saattaa olla jäljellä kalmistoa.

Maamieskoulu 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Huittisten ammatti- ja yrittäjäopiston (ent. Kokemäen maatalousoppilaitos) pihassa, Kokemäenjoen länsirannalla Kolsin voimalaitosta vastapäätä. Oppilaitoksen toimistorakennus on kunnostettu ja kalmiston rippeet sijaitsevat toimiston lounais- ja eteläpuolella.

Hyyti 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Varsamäen eteläpuolella. Niitä on ollut alun perin 10. Nykyään osa röykkiöistä on Peltosen asuinrakennuksen eteläpuolella pihamaalla ja osa Salmen asuinrakennuksen pohjoispuolella olevalla pihamaalla. Röykkiöistä on jäljellä kuusi. Röykkiöistä kolmea pidetään "ulkonäkönsä" puolesta mahdollisina hautaröykkiöinä. Alue on aikaisemmin ollut hevoshakana, siellä kasvaa runsaasti katajia.

Suominen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Porolanmaalle vievän tien itäpuolella 300 m pohjoiseen Arolankulmaan vievän tien risteyksestä metsämaalla ja 30 m metsätiestä pohjoiseen. Toinen röykkiö on kumpumainen, sammaleen peittämä ja kooltaan 5 x 7 x 1,5 m. Vuoden 1998 inventoinnissa alueelta löydettiin toinen röykkiö. Se on matala kiviröykkiö, sammaleen peitossa ja halkaisijaltaan noin 5 m.

Lehtimäki (271010035) (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Lähde sijaitsee louhikkoisella metsämaalla Orjapaadenkallion itäpuolella. Paikka on peltojen keskellä olevan kallioharjanteen kärjestä 20 m itään ja pellon reunasta 10 m länteen.
Lähde on itä-länsisuuntainen. Sen koko on 1 x 0,65 m. Se on suorakaiteen muotoinen. Sen sivuina on maantasosta alaspäin pystysuorana sijaitsevia suurien paasien kylkiä. Lähteen päissä on sivupaasien päällä suuret kivet, jotka pellon puolella itäpäässä muodostavat onkalon. Lähteen kuoppa ei ole ihmisen tekemä.

Orjapaadenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee avokalliolla 2,5 km:n pituisen kaakkois-luoteissuuntaisen kalliopaljastumaselänteen eteläpäässä, sen korkeimmalla kohdalla. Kallion itä- ja länsipuolella on peltoaukeita ja Kokemäenjoki näkyy kummaltakin puolelta.
Hiidenkiuas on matala, kooltaan 18,5 x 19,5 x 0,10–0,45 m. Röykkiö on entistetty tutkimusten jälkeen. Tutkimuksissa voitiin todeta, että röykkiön rakennuskivet olivat enimmäkseen särmikkäitä ja pintakiveys koostui pohjakerrosta pienemmistä kivistä. Rakenteina röykkiössä on ollut kaksi, pituudeltaan 6,7 m ja 8,1 m pohjakehän osaa, 3,85 x 1,6 m:n kokoinen paasiarkku primaarihautauksineen ja neljä sekundaarista polttohautaa.
Röykkiön sijainti, koko ja arkun suuruus viittaavat varhaiseen pronssikauteen, mutta arkun ulkopuolelta poltettujen luiden yhteydestä löydetyt pinsetit ja partaveitsi ajoittuvat todennäköisesti IV periodille. Röykkiötä on Unto Salon mukaan käytetty pronssikaudella ehkä satoja vuosia. Röykkiön reunaosista on lisäksi ainakin kolme jälkihautausta, joista myöhäisin on nuoremmalta roomalaisajalta

Koskenkylä Linnaluoto/Kumo (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Kokemäenkartanosta 1 km luoteeseen, Kokemäenjoessa Forsbyn (aikaisemmin piispankartano) kohdalla on noin 120 x 100 m kokoinen, noin 7 metrin korkuinen Linnaluoto-niminen kallio- ja moreenipohjainen saari, jolla sijaitsee vähäisiä puolustusvarustusten jäännöksiä. Saarella on tehty kaivauksia 1800-luvulla, ja löydöt ovat myöhäisrautakaudelta ja varhaiskeskiajalta. Kohde saattaa olla v. 1367 Albrekt Mecklenburgilaisen purettavaksi määräämä satakuntalainen linna - Kumo, puretun tilalle rakennettu uusi linna jo vuonna 1395 mainittu Aborg. Kyseessä voivat olla myös myöhemmät, kuninkaankartanoon liittyvät varustukset.
Saarella on sanottu olevan puu- ja tiilirakennusten jäänteitä, valli ja vallihauta. Vuoden 1998 inventoinnissa todettiin vallihauta, joka sijaitsee saaren kaakkoisnurkassa. Hauta on pohjalta noin 1,5 m:n levyinen. Kalliota on louhittu haudan länsireunalla. Hauta yhtyy Kokemäenjokeen ja sen pohja on lähes joen tasalla (syksyllä 1998). Saaren rannat ovat jyrkät paitsi luoteiskärki, joka on loiva niemeke.
Vuoden 2011 inventoinnin mukaan Saarella on laidunnettu lampaita 1970-luvulle asti, sen jälkeen se on ollut rauhassa ja majavien asuttama, minkä seurauksena maasto on nykyisin sikin sokin makaavista haavanrungoista johtuen erittäin vaikeakulkuista ja pääasiassa hyvin metsittynyttä ja vesakoitunutta. Ks. kohta alakohteet.

Leikkimäki (Äimälä) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee Kokemäenjoen etelärannalla viljelemättömällä joentöyräsalueella ja pihamaalla. Kalmisto löytyi vuonna 1870 peltoa tehtäessä Leikkimäen niemekkeestä. Paikka on loivarinteinen matala kohouma niemen länsilaidalla. Paikalta on viikinkiaikaiseen polttokalmistoon viittaavia löytöjä. Vuonna 1960 tehdyn koekaivauksen perusteella kalmistoa on jäljellä huvilan liiterin pohjoispuolella. Tehdystä koekuopasta saatiin saviastianpaloja ja röykkiön kiveyksen paksuus on 80 cm. Röykkiön koko on 8 x 6 m ja sitä kehystävät suuret maakivet.
Vuoden 2011 inventoinnin mukaan alue on nykyään hoidettua asuinrakennuksen puutarhaa. Kalmiston jäljellä oleva osa lienee vajan takana ison kuusen
alla, joka oli ainoa kohta, jossa näkyi isoja maakiviä. Siitä hieman koilliseen on kivikkoinen 4x4 m kokoinen laakea kumpare.
Kalmiston aluerajauksen sisään metsän reunaan on haudattu lemmikkejä.

Koskenkylä Isoluoto/Aborg (Puolustusvarustukset)
Keskiaikainen; Isoluoto sijaitsee Kokemäenjoessa 300 m kaakkoon Kokemäenkartanosta. Saari on pitkänomainen, jyrkkärantainen sora- ja savipohjainen 4 m korkea saari, joka on noin 200 m pitkä ja 10-20 m leveä. Saari oli keskiajalla suurempi. Kapeimmalla keskikohdalla, joka on vain muutaman metrin levyinen on voimajohdon pylväs.
Saarelta on löytynyt 3 kpl 1300-luvun loppuun ajoitettavaa panssarinuolenkärkeä. 1800-luvulta on tietoja mahdollisista 2 m paksusta perusmuurista tehdyistä havainnoista. Rakenteita ei ole enää havaittavissa maan pinnalle, mutta maaperässä on tiilimurskaa. Christian Lovénin (1996) mukaan Isoluoto on mahdollisesti vuoden 1395 lähteessä mainittu Aborg, joka rakennettiin vuoden 1367 jälkeen. Kyseessä saattaa toisaalta olla Kokemäen kuninkaankartanon vanha paikka.
Vuoden 2011 inventointi: Luoteispää on tasainen ja kairaamalla sillä todettiin 5-10 metrin matkalla nykyisen rantatörmän reunasta alkaen 40-50 cm paksu niukasti värjääntynyt kulttuurikerros. Paikoin se oli selkeämpi ja ainakin 1-2 m
nykyisestä reunasta todettiin, että 25-32 cm syvällä on selkeä tiilen sekainen maakerros . Maalaji on hietaa. Muualla saarella kairaus ei tuonut esiin kulttuurikerrosta. Kulttuurikerroksesta kairaamalla saadut tiedot viittaavat, että
toiminta saarella on keskittynyt luoteispäähän. Pintahavaintona on yksi noin 3 x 3 x 1 m kuoppa saaren kaakkoispään koillisreunassa.

Häyhtiö (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kynsikankaan harjualueen päässä Sääksjärven länsipuolella lähellä Kullaan rajaa, Kullaalle johtavan tien koillispuolella ja Sääksjärvelle ja Santaojalle vievien teitten välissä. Kohde on hiekkaharjulla ja hiekanoton pahoin tuhoama.
Vuosien 1908, 1916 ja 1921 tutkimukset ovat sijainneet nykyisen suuren hiekkakuopan kohdalla. Hiekkaharjun laki ja koillispuoli on soranoton tuhoamaa, samoin Ojarannan talon (ent. Yli-Häyhtiö) ja Kullaantien välissä on syvä sorakuoppa. Tie kulkee harjun lounaislaidalla. Asuinpaikkaa voi olla vielä jäljellä soranotolta säästyneissä kohdissa harjanteen laella Kullaantien kummallakin puolella.
Löytöalue on laaja, mutta keramiikkaa on vain harjun päästä, missä on tehty pieniä koekaivauksia. Keramiikka on Uskelan keramiikkaa ja mahdollisesti Sipilänhaan tyyliä. Alueelta on myös Jäkärlän tyypin kirveitä ja liuskeinen siimanpaino.

Häyhtiönmaa (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Santaojantien ja Kullaantien risteyksestä 900 m pohjoiskoilliseen, tien vieressä kapealla hiekkaharjulla. Röykkiöt ovat pieniä ja matalia ja paksun nurmen peittämiä. Niiden koot ovat 3,4 x 3,4 m, 3,4 x 3,3 m ja 3,3 x 3,2 m.

Laismaanmäki (Aarnihaudanmäki) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kokemäenjoesta 600 m itään, korkeahkon metsikköharjanteen lounaispuolella noin 200 m leveän viljelysaukean laidassa. Röykkiön koko on 7 x 7 m. Vuoden 1998 inventoinnissa röykkiöitä ei löytynyt. Selityksenä voi olla, että peltoa on laajennettu ja röykkiö on siinä yhteydessä tuhoutunut tai sitten röykkiön päälle on rakennettu lato. Suurin piirtein siinä kohdassa, missä röykkiön olisi pitänyt olla, on tällä hetkellä lato, jonka itäseinustan alla näkyi kivilatomusken reunaa.

Jaakkola (271010048) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Puurijärven lounaispuolella, luode-kaakko suuntaisella metsäkumpareella puretun voimajohdon linjalla. Aikaisempien inventointi- ja tarkastuskertomusten mukaan paikalla on 19 röykkiötä. Vuoden 1998 inventointikertomuksen mukaan alueella on 23 erikokoista röykkiötä. Aivan puretun voimalinjan vieressä, mäen päällä sijaitsee lähekkäin 8 pyöreää, sammaloitunutta latomusta. Yhdessä latomuksessa on laakea keskuskivi. Näiden röykkiöiden halkaisijat ovat 2 - 3,5 m. 15 muuta röykkiöitä ovat epämääräisempiä. Kaksi on halkaisijaltaan noin 8 m, muut pienempiä. Röykkiöalueen laajuus on 160 x 80 m.

Aarikka (271010049) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjoen Kyttälänhaaran ja Puurijärven välissä Korkeasuon pohjoispuolella kangasmaastossa. Röykkiöiden lukumäärä vaihtelee eri inventoinneissa. Muodoltaan useimmat röykkiöt ovat epäsäännöllisiä. Kivet ovat erikoisia ja pistävät esiin sammaleesta epäsäännöllisesti. Matalia, paksussa sammalpeitteessä olevia röykkiöitä ei erota luontaisista kivikoista. Vuoden 1998 inventointikertomuksessa on mahdollisina esihistoriallisina röykkiöinä pidetty alueen kaakkoisosassa sijaitsevia röykkiöitä. Niitä on kuusi ja ne ovat halkaisijaltaan 2 - 10 m. Alueen luoteisosassa sijaitsevat suuremmat ja enemmän siirtokivilohkarekeskittymiä muistuttavat röykkiöt ovat muodoltaan epämääräisiä. Röykkiöalueen laajuus on 100 x 60 m.

Kraviojankangas (ent.Ylistaro Tolvan maa) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ylistaron ja Paistilan kylien alueella useiden tilojen mailla 2 km pitkänä, kaakkois-luode -suuntaisena vyöhykkeenä. Paistilan puoleinen osa on soranoton tuhoama. Maasto on hiekkakangasta, muinaista rantatörmää. Kohteessa on suoritettu laajahkoja kaivaustutkimuksia 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa.
Asuinpaikalla oli noin 50 cm paksuinen kulttuurikerros. Liesiä kaivetuilta alueilta todettiin runsaasti. Ne keskittyivät muinaisrannan läheisyyteen. Lisäksi paikalla oli erilaisia noki-, lika- ja palomaaläikkiä. Löydöistä saviastianpalat muodostavat suurimman materiaalin. Savi-idolien katkelmia on myös usieta. Kirveitä, talttoja ja niiden katkelmia on yhteensä useita kymmeniä. Kivilaji-iskoksista suurin osa on porfyriittiä. Kvartsiesineitä, jotka kaikki ovat kaapimia ei ole kovin montaa, mutta kvartsi-iskoksia on runsaasti. Hioimia, joista suurin osa on valmistettu hiekkakivestä on lukuisia. Palanuttaluuta on useita kiloja ja siitä yli 90 % on hylkeestä peräisin. Kohde ajoittuuu löytöjensä perusteella varhaiskampakeraamiseen ja nuorakeraamiseen aikaan. Liesistä tehdyt C-14 -ajoitukset menevät varhaiskampakeraamiseen aikaan.

Ketola (271010051) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde liitetty numeroon 50 Kraviojankangas

Peltosen perikunnan maa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde liitetty numeroon 50 Kraviojankangas

Ala-Parman ent.metsäsarka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde liitetty numeroon 50 Kraviojankangas.

Pitkäjärven-Kupparinsuon maasto (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pitkäjärven itäpuolella, järven ja Kupparisuon välisellä männikköharjanteella.
Koillinen röykkiö on kooltaan 8,4 x 6,8 x 0,7 m. Se on paksun jäkälän ja sammalkerroksen peitossa ja muodoltaan soiheahko. Siinä on keskellä kuoppa. Noin 5 m edellisestä lounaaseen on toinen röykkiö. Sen koko on 8,8 x 5,2 x 0,4 m. Siinäkin on kuoppa keskellä.

Hekuma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Sääksjärven itäpäässä järveen pistävän niemen eteläosassa Hekuman talon pohjoispuolella. Röykkiöt ovat kivikkoisessa metsässä. Tiheän puuston vuoksi järvi ei ole näkyvissä.
Yksi röykkiöistä on Hekuman talon pohjoispuolelta niemen poikki johtavasta tiestä erkaantuvan polun eteläpuolella. Se on kasattu suuren keskuskiven ympärille liuskekivistä. Keskuskiven korkeus on 1,6 m ja röykkiön halkaisija 6 m. Kapea polku menee röykkiön pohjoisreunan yli. Röykkiöistä on siirretty kiviä tukemaan vieressä olevaa sähköpylvästä. Tästä röykkiöstä noin 15 m länteen polun eteläpuolella on halkaisijaltaan 7 m oleva matala sammaleen peittämä röykkiö. Polun ja uuden tien yhtymäkohdan pohjoispuolella on pensaikossa ensimmäisen röykkiön kokoinen ehjä röykkiö.
Poikittain tien vieressä sekä sen itä- ja länsipuolella on pyöreitä, matalia röykkiöitä, jotka ovat todennäköisesti syntyneet tienteossa.
Alueen laajuus on 120 x 120 m.

Holma (271010058) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Piilijoen itäpuolella, kallioharjanteen etelärinteellä. Paikka on Piilijoen sillasta 900 m itään. Kohteen läpi kulkee metsätie.
Paikalta on aikaisemmin todettu kaksia röykkiötä. Niiden koot ovat 4,5 x 4,4 m ja 5,3 x 5 m. Ne ovat paksun sammaleen peitossa. Läntisemmässä röykkiössä on keskellä kuoppa ja se on muodoltaan pyöreä. Itäisempi röykkiö, joka on suurehkon maakiven eteläpuolelle kasattu, on muodoltaan soikea. Näistä röykkiöistä noin 30 m koilliseen metsätien molemmin puolin on kaksi ennestään tuntematonta röykkiötä. Toisen halkaisija on 4,5 m ja toisen 5 m ja kummankin korkeus on 0,5 m. Kivet ovat pyöreitä. Röykkiöiden luonne on epämääräinen.
Tarkastuksessa 2020 löydettiin vain yksi selvä röykkiö. Se sijaitsee annetussa koordinaattipisteessä. Röykkiö vastaa Unto Salon v. 1960 kuvaamaa läntistä röykkiötä.

Vakkari (271010059) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Säpilänniemen itärannalla Kokemäenjoen ja pellon välissä pitkänomaisella 87 x 25 m:n kokoisella moreeniharjanteella.
Kohteessa on 10 kiviröykkiötä, joista kaksi on tutkittu vuonna 1981. Toinen tutkituista röykkiöistä on 4,8 x 4,4 x 0,6 m: kokoinen. Se on muodoltaan pitkänomainen ja siinä on rinteen puoleisessa reunassa muurimainen latomus. Mäen puoleisella reunalla ei tällaista ole, joten muurin tarkoitus on ehkä pitää röykkiön täytekivet paikallaan. Toinen tutkittu röykkiö on kooltaan 4 x 3 x 0,6 m. Se on muodoltaan soikea ja siinäkin on reunamuuri toisella laidalla. Röykkiöistä ei ole löytöjä, pohjalta on nokimaata. Niitä on pidetty rakenteensa puolesta mahdollisina esihistoriallisina kiinteinä muinaisjäännöksinä.
Kahdeksasta muusta röykkiöstä kuusi on pyöreitä ja kaksi soikeita. Niiden koot ovat 2,5 x 2 x 0,4 m, 5 x 4,5 x 0,7 m, 6,5 x 2,5 m, 3 x 2,5 x 0,7 m, 8 x 2,5 x 0,5 m, 3,5 x 3 x 0,5 m, 3 x 2,5 x 0,5 m ja 4,2 x 3,5 x 0,6 m. Röykkiöissä ei ole maatäytettä.
Vuonna 2005 tutkittiin moreeniharjanteen pohjoispäästä röykkiö. Se todettiin ihmisen tekemäksi, mutta se miksi kiviä oli kasattu jäi epäselväksi. Löydöt olivat resenttejä ja niiden perusteella röykkiön ikä on nuori.

Ojantee (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee noin 100 m etelään Kraviojasta ja 200 m länteen Jokelan tilan päärakennuksesta avokallioharjanteella, ei kuitenkaan korkeimmalla kohdalla, vaan pohjoiseen laskevalla rinteellä.
Röykkiötä on pengottu. Sen koko on ollut 2,5 x 3 x 0,5 m. Se on rakennettu lohkokivistä. Vuoden 1998 inventoinnissa röykkiöstä todettiin pohjakiveys.

Nurmenkalliot (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee avokalliolla valtatie 2 vieressä luode-kaakkoissuuntaisen kallioharjanteen lounaislaidalla. Paikalla on ollut toinenkin röykkiö, joka on tuhoutunut tienteon yhteydessä. Siitä on jäänteitä näkyvissä tienleikkauksessa.
Jäljellä olevan röykkiön koko on 5,7 x 4,3 x 0,4 m. Se on muodoltaan soikeahko, suurista kivistä kasattu.

Uusitalo (271010062) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Rahtumäki-nimisen kallioharjanteen etelärinteessä korkeimman kalliopaljastuman alla, tasanteella. Paikka on valtatie 2 kallioleikkauksen kohdalla Kraviojan ja tien välissä ja 2,6 km kaakkoon Sonnilanjoesta.
Röykkiötä on pengottu. Sen koko on 5-6 x 5 m ja korkeus enimmillään 50 cm. Röykkiö on kivistä ladottu ja se myötäilee mäenrinnettä.

Poti (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikivi sijaitsee Säpilänniemen länsirannalla joen suuntaisesti kulkevan kärrytien länsipuolella, viljelemättömässä peltosaarekkessa, Hurun tilan päärakennuksesta 140 m pohjoiseen.
Kuppikivi on 2,6 x 2,5 m:n kokoinen ja noin 10 cm korkuinen maakivi. Siinä on 21 kuppia. Vuoden 1998 inventointikertomuksen mukaan selvästi hierrettyjä kuppeja olisi 10.

Piuhojankallio (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 2:n eteläpuolella avokalliolla, luoteis-kaakkoissuuntaisen kallioharjanteen luoteisrinteellä.
Röykkiöt ovat pyöreitä, liuskemaisista kivistä kasattuja latomuksia. Ne ovat metrin etäisyydellä toisistaan. Niiden koot ovat 4,6 x 3,3 m ja 3,6 x 2 m. Röykkiöitä on hajotettu.

Seppälänkallio (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Kraviojan länsipuolella pienellä kalliopaljastumalla, ei kallion korkeimmalla kohdalla. Paikka on 600 m etelään Kankaantaustan koululta ja valtatieltä 2 noin kilometrin pohjoiseen.
Röykkiön koko on 4,3 x 3,7 x 0,5 m. Se on muodoltaan pyöreä, pienistä kivistä kasattu ehjä latomus.

Palola (271010067) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat soiden ympäröimällä moreenimäellä Tulkkilasta Porolanmaahan menevän tien itäpuolella, Palolansuon pohjoispuolella ja Laessuon länsipuolella.
Röykkiöt sijaitsevat suolle laskevassa lounaisrinteessä. Röykkiöiden päällä on uudempaa kiveystä. Pohjoisimman röykkiön koko on 4,5 x 7 x 1 m, seuraavan siitä etelään 5 x 5,5 x 0,7 m. Näistä röykkiöistä etelään on kolme pientä röykkiöitä. Niiden koot ovat 2 x 2,5 x 0,4 m, 2 x 2,5 x 0,4 m´ja 2 x 3 x 0,5 m. Kaikki röykkiöt ovat muodoltaan soikeita tai pitkänomaisia ja pelkistä kivistä rakennettuja.

Koomankangas,Vedenottamo (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Köyliöön vievän tien itäpuolella, vedenottamon luoteiskulmasta 100 m luoteeseen ja Pitkäjärvestä 500 m pohjoiseen kangasmaastossa.
Röykkiö on pyöreä muodoltaan ja siinä on keskellä kuopanne. Kivet röykkiössä ovat melko suuria. Röykkiö on osittain purettu. Sen koko on 6 x 5,5 x 0,5 m.

Kivisilta (271010071) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Kivisillanniitun itäpuolella, Suviportinkallion harjanteen etelälaidassa noin 40 m luoteeseen Ketolaan johtavalta tieltä.
Röykkiön koko on 4,6 x 4,2 m ja se on 0,5 m korkea muodoltaan soikeahko, sammaleen peittämä kivistä tehty latomus. Röykkiön ympäristössä on kiviaita.

Heinimaankallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee laajahkon kallioalueen pohjoiskoillisreunalla kalliopohjalla.
Röykkiö on matala, muodoltaan pyöreä, halkaisija noin 5 m, korkeus 30-40 cm. Kivet ovat tasakokoisia. Röykkiö on turpeen ja sammaleen peittämä. Siinä on keskellä kuoppa.

Kerokoski (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Joutsijoen eli Harjunpäänjoen pohjoisrannalla, Kerokosken talosta 200 m länsiluoteeseen, metsässä.
Paras röykkiöistä on Kerokosken talosta länteen vievän peltotien pohjoispuolella. Se on pyöreä ja ja halkaisijaltaan 6 m. Edellisestä 20 m pohjoisluoteeseen on epäsäännöllistä kivikkoa, joka voi olla peräisin läheisestä pellosta. Ensin mainitusta röykkiöstä 20 m länteen on pieni röykkiö sekä 30 m etelälounaaseen on myös röykkiö.
Alueen laajuus on 140 x 80 m.

Hiitteenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kullaan-Ruosniemen tiestä eroavan Järventaustan tien varrella kivikkoisella mäellä. Paikka on kilometrin itään Palusjärven pohjoisosasta.
Solakiven tontin länsinurkassa, noin 60 m länteen rakennuksesta, rajapyykin luona lähellä sähkölinjaa on halkaisijaltaan noin 3 m hiidenkiuas, jossa on keskellä kuoppa. Röykkiö on erittäin hyvin säilynyt.
Toinen röykkiö sijaitsee edellä mainitusta rakennuksesta noin 100 m luoteeseen. Se on suuri, näyttävä hiidenkiuas kooltaan 12,9 x 12,6 m ja korkeudeltaan noin metrin. Sen keskustaa on kaiveltu. Se on isohkoista sammaloituneista ja jäkälöityneistä kivistä kasattu. Maasto ympärillä on erittäin kivistä. Suuren röykkiön lähistöllä on kuopanteita. Röykkiö ei sijaitse aivan mäen korkeimmalla kohdalla.

Palomäki (293010003) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Hautapaikka ? (perimätieto) sijaitsee Levaojan lounaisrannalla, Levanpellon koulusta kilometrin länteen. Mäki on laidunmaata ja kivikoinen ja peltojen ympäröimä.
Paikalla on kivikasa/-kasoja, jotka saattavat olla myös peltoraunioita.
Röykkiön koko on 7,4 x 5,6 m.

Juuskoskenmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Joutsijoen eli Harjunpäänjoen itärannalla, Eskolan talosta 300 m etelään metsämäellä, jonka itäosassa kulkee peltotie.
Tiestä noin 60 m länteen on kiviröykkiö, jonka koko on 4,7 x 4 m. Edellisestä 40 m itään on pienempi kaiveltu ja heinittynyt kiveys. Sen koko on 3,2 x 2,1 m.

Eskola-Kaltevo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat luode-kaakko-suuntaisen moreeniharjanteen kaakkoispäässä Joutsijoesta 100 m länteen.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 2,2 - 7,4 m. Alueen laajuus on 100 x 100 m.
Vuonna 2001 tutkittiin yksi röykkiö. Kiviröykkiö, kooltaan 4 x 4 m oli löydötön. Se oli koottu muutaman suuren maakiven ympärille ja keskelle. Mahdollisesti kysymyksessä on viljelyyn liittyvä röykkiö.
Alueella suoritettiin myös kartoitus. Kiviröykkiöitä on 31 yhteensä. Osa on muutamista suurista kivistä kasattuja ja osa taas on kiuasmaisia. Muutama kiveys vaikutti kiven- ja maansekaiselta röykkiöltä.

Hämäläinen I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kullaalta Kaasmarkkuun johtavan tien eteläpuolella, moreenimäen rinteessä.
Paikalla on alunperin ollut kaksi röykkiötä, joista toinen on tutkittu vuonna 1969. Tutkittu röykkiö sijaitsi Hämäläisen talon pihassa, talon kaakkoiskulmalla. Se oli matala turpeen peittämä maasekainen kumpu, halkaisijaltaan 6,5 m. Röykkiöstä löydettiin mm. palanutta ihmisluuta. Röykkiön ja ympäristön löytöjen, mm. keramiikkaa, hoittujen kiviesineiden katkelmia, perusteella voidaan sanoa, että kysymyksessä on Kiukaisten kulttuurin asuinpaikka, jonka päälle on kasattu hautaröykkiö.
Toinen röykkiö on talosta 30 m länteen, Kaasmarkun tieltä tulevan tien itäpuolella. Röykkiön koko on 6 x 5,5 m.

Eskola (293010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, saviastianpaloja, hiottujen kiviesineiden katkelmia, kvartsia ja hioimien kappaleita on löydetty pihasta mäen päältä ja mäen etelärinteestä pellon yläosasta sekä navetan takana olevasta pellosta. Talon eteläpuolella, sen ja pellon välissä on raivaamatonta metsikkörinnettä, jossa voi olla koskematonta asuinpaikkaa jäljellä. Tilan alueella on myös kiviröykkiöitä, ks. 293010005 Eskola-Kaltevo.

Lehto (293010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaankankaalla, Kullaan-Ruosniemen tien varressa. Lehdon talo on harjun laella tien itäpuolella. Asuinpaikkalöydökset ovat talon puutarhasta asuinrakennuksen kaakkoispuolelta sekä talon ja tien välistä.
Löydöt paikalta ovat hioimen katkelma, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.

Kullaankangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kirkon eteläpuolella, matalalla mäenkumpareella Joutsijokeen viettävän harjun rinteellä. Alueen laajuus on 80 x 80 m.
Tältä paikalta on vuoden 1967 inventoinnissa löydetty hiekkamaasta kvartsi-iskoksia ja palaneen luun kappale.
Kirkon ja siitä 200 m pohjoisluoteeseen sijaitsevan pappilan lähettyviltä on löydetty useita kiviesineitä, kourutaltta, kaksi tasatalttaa sekä teikäkivi.

Lauri (293010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Joutsijoen länsirannalla, 1,2 km Kosken kylän keskustassa olevalta sillalta pohjoiseen Laurin asuinrakennuksen vieressä, jokeen vietävällä pellolla ja pihamaalla. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia.

Hyssy (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kosken kylän sillasta kilometrin pohjoiskoilliseen, Laurin talosta 300 m lounaaseen, Joutsijoen länsipuolella kulkevan tien varressa.
Tien ylittävän harjun kaakkoislaidassa on pelto, josta on löydetty kvartsia.

Tokeenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaalta Kokemäelle vievän tien länsipuolella, Mäen talosta 100 m etelään.
Paikka on Levaojaan viettävää kivikkoista rinnettä. Maaperä on soraa. Löydöt paikalta ovat kvartsia.

Kalliovainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaalta-Kokemäelle johtavan maantien itäpuolella, Santa-Nokin talosta 200 m koilliseen. Paikalla on kallioiden välissä pelto, Kalliovainio.

Myllymäki (293010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Santa-Nokin talosta runsaan kilometrin itäkoilliseen, mm. Salmijärvelle vievän tien eteläpuolella. Paikka on kahden peltoalueen välissä, sen eteläpuolella virtaa pieni oja. Mäki on sorainen kivikkomäki, sen länsipuolella olevalta pellolta, soramaasta on löydetty kvartsia ja palanutta luuta. Alueen laajuus on 120 x 120 m.

Tammi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee, Kullaan-Lavian tiestä erkanevan tien varrella, Joutsijärven Tammenlahden rantapellolla, Joutsijoen niskassa.
Paikalla olevan rakennuksen alapuolella jokeen viettävässä rinteessa olevasta peltotilkusta ja joen länsirannalta taloa vastapäätä on löynyt kivikautisia asuinpaikkalöydöksiä, tasataltta, kvartsiesine ja kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.

Tunfors (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaan-Ruosnimen tiestä itään, kohti Joutsijärveä lähtevän tien varrella, kangasmetsässä.
Asuinpaikka on vuoden 1908 tutkimusten mukaan Kuhimonsuon ja sen eteläpuolisen Pikku-Kuhimon niityn välisellä kangasmaisella nyppylällä. Paikalla on ollut Storforsin torppa, mutta rakennuksesta ei ole enää mitään jäljellä. Se on sijainnut kiviaidalla ympäröidyllä tasanteella. Löydöt paikalta ovat hioinkiven kappaleita ja kvartsi. Kiviaidan viereltä on vuonna 1964 löydetty pieni reiällinen liuske-esine.

Suomalainen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaan-Ruosniemen tien varressa, Kullaankankaan etelärinteellä lähellä harjun luoteispäätä.
Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, kvartsiesine ja -iskokset on löydetty asuinrakennuksen itäpuolelle karkeaan soramaahan tehdystä perunamaasta.
Alueen laajuus on 240 x 50 m.

Rauhala (293010019) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Joutsijärvestä laskevan Jousijoen Sahalahden suvannon länsirannalla.
Asuinpaikka rajoittuu etelässä Sahalahden aliseen koskeen, josta se jatkuu noin 200 m pohjoiseen päin. Pohjoisessa kohde rajoittuu Joutsijoen uomaan ja suohon, lännessä 200 m Sahalahden rannasta sijaitsevva rämeeseen. Idässä alue rajoittuu Sahalahden rantaan.
Asuinpaikkaa ovat mm. tuhonneet Rauhalan asuinrakennuksen kunnostustöiden yhteydessä tehdyt maansiirrrot. Paikalta kaivaustutkimuksissa talteen saatu keramiikka on Uskelan tyylin keramiikkaa ja nuorakeramiikkaa.
Asuinpaikkaa on jäljellä ainakin Sahalahden rannassa. Osa alueista on tuhoutunut, kun niille on tuotu savensekaista multaa, joka on sotkeutunut paikalla aikaisemmin olleen peltomullan kanssa. Näilläkin alueilla peltomullan alla voi olla koskematonta asuinpaikkaa vielä jäljellä mineraalimaassa.

Kylä-Nokki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kullaa-Noormarkku -tien länsipuolella, Kylä-Nokin talosta luoteeseen, Joutsijoen länsirannalla, pellolla.
Paikalta on löydetty nelisivuinen taltta ja kvartsi-iskos. Kylä-Nokin maalta on myös Satak.M. 1138, kourutaltta. Maasto kohoaa hieman pohjoiseen ja muuttuu hiekkaiseksi kaakkoon laskevaksi rinteeksi. Paikka olisi sopiva kivikautiseksi asuinpaikaksi. Vuoden 1979 inventoinnin aikaan alue oli nurmella, eikä siitä voitu havaita mitään asuinoaikkamerkkejä.

Hautausmaa (293010022) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaa-Noormarkku -tien länsipuolella, hautasmaan eteläpuolella olevan sorakuopan reunassa.
Kvartsi-iskoksa on löydetty sorakuopan koillisrenalta 70 m:n matkalla. Paikka on jyrkkä harjun rinne, jossa maaperä on karkeaa soraa.

Kotiranta (293010023) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; (Röykkiö sijaitsee Kullaa-Noormarkku -tien ja Joutsijoen länsipuolella, viljelysaukeiden ympäröimällä metsäpalstalla.
Röykkiö on palstan keskivaiheilla, loivasti länteen ja luoteeseen viettävässä rinteessä. Se on pitkänomainen, korkeahko ja koottu sekakokoisista kivistä. Sen koko on 2,5 x 1,9 x 1 m.)
Kohteella tehty tarkastus 14.6.2024, jonka johdosta kohteen muinaisjäännösaluerajausta muutettu.
Kohteen ympäristö: Peltoalueen ympäröimä kalliopaljastuma, joka kasvaa sekaista puustoa. Kalliopaljastumalla kasvaa suuri määrä kieloja sekä ympäristö on täynnä vanhoja maanottokuoppia ja kiviä. Kallio on täysin sammaleen peitossa. Kohteesta kaakkoon oleva peltoalue on laiduntaa varten käytössä, loput kohdetta ympäröivät pellot on viljelty.
Röykkiön koko; pituus (P-E): 1,47 m ja leveys (I-L): 2,25 m. Kohde on noin 1,08 m korkea ympäröivästä maastosta mitattuna. Kivi-kerroksia voi olla noin 2–3 kerrosta, varsinkin korkeimmassa kohtaa.
Röykkiö hyvin epäilyttävä ja voi mahdollisesti olla ympäristönsä ja kokonsa puolesta vain peltoröykkiö. Ei siis välttämättä ole muinaisjäännös.

Erkkilä (293010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaa-Noormarkku -tien länsipuolella sorakuopan koillisreunalla Erkkilän tilan maalla.
Paikalla rinne viettää jyrkästi lounaaseen. Maaperä on karkeaa ja kivistä soraa. Löytöjä, kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta on kuopan koillisreunalla tilan rakennuksista luoteeseen. Kohteen laajuus on tuntematon.

Huhdanmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaankankaan urheilukentän kaakkoispuolella olevan sorakuopan kaakkoispäässä. Löytöjä, kvartsi-iskoksia on myös Kullaa-Noormarkku -tien koillisrenasta maantien ojan leikkauksesta. Maaperä on karkeaa harjusoraa.
Asuinpaikka on todennäköisesti suurelta osin tuhoutnut soranajossa ja tietä rakennettaessa. Ainoastaan Huhdanmäen tilan rakennusten ympärisllä ja pihamaalla saattaa olla paikkaa jäljellä. Alue on harjun lajea ja lounaisrinnettä.

Mäkinen (293010026) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Palusjärven länsipuolella, Mäkisen tilan kanalarakennuksen luoteispuolella pienehkön hiekkakuopan itäreunassa. Alue on ulkorakennusten pihamaata ja viljelysmaata. Rinne viettää etelään kohti Palusjokea. Maaperä on hiekkaa, alempana savea.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia ja taltta.
Asuinpaikkaa saattaa olla vielä jäljellä hiekkakuopan länsi-ja lounaispuolella. Kohteen laajuus on tuntematon.

Kanttorila (293010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kullaalta Noormarkkuun johtavan tien länsipuolella Kanttorilan ulkorakennuksen luoteispuolella olevalla pellolla, josta on löydetty kvartsi-iskoksia.
Maaperä on hiekkaa ja hiekkamultaa. Rinne viettää lounaaseen. Paikka lienee sama kuin Satak.M:n 8724-25 löytötiedoissa mainittu Lukkarin Kotopelto. Kvartsi-iskoksia on todettu myös edellä mainitun pellon koillispuolelle tasatulta urheilukentältä. Lisäksi tien viereltä Kanttorilan palstan kohdalta, on ojan siistimisen yhteydessä löydetty kivilajiesine, ja kvartsi-ja kivilaji-iskoksia sekä nuotion paikka. Kohteen laajuus on tuntematon.
Kohde kuuluu luultavasti yhteen Lehdon (9) asuinpaikan kanssa, jotka maantie erottaa toisistaan.

Kolimaansuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Joutsijärvestä etelään, Joutsijoen itärannalla.
Kohde on Tamme talosta etelään, Vasonniemen leirintäalueelle johtavan tien eteläpuolella ja sen alla. Paikka on vesijättömaata. Kohteen laajuus on tuntematon.
"Tammen töllin" maalta on löydetty useita kiviesineitä, jotka ovat jouneet hukkaan. Lisäksi vuoden 1989 tarkastuksen yhteydessä Vilho Meritaival kertoi keränneensä maisteri Luhon kanssa alueelta muinaisesineitä ja havainneensa alueella myös nuotionpaikkoja.

Pyhäjärvi (293010029) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Tampereelta-Poriin johtavan tiestä 2,2 km pohjoiseen, Pyhäjärven rannassa kesämökeille johtavan tien varressa, rannasta kohoavassa kuusimetsässä.
Röykkiön halkaisija on 5 m ja korkeus 70 cm.
Paikalla käyty tarkastamassa 27.6.2023. Tarkastuksen syynä muinaisjäännösalueen ja pisteen suuri eriäväisyys. Tarkastuksen yhteydessä todettu alueen olleen väärässä paikassa ja se poistettiin. Tarkastuksen yhteydessä ei kylläkään saatu röykkiöstä havaintoa, mutta syy siihen lienee alkuperäisen kuusimetsän hakkautus ja sen tilalle kasvaneen pahasti rehevöityneen rämeikön tiheys .

Pyhäjärvenjoki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pori-Tampere tien vieressä, levähdyspaikan kohdalla, Pyhäjoen länsirannalla on neljä röykkiön pohjaa. Niistä on jäljellä alin kivikerros ja silmäkivi.
Alueen eteläpuolella on omakotiasutusta. Aluetta käytetään hevoshakana. Kohteen laajuus on 140 x 40 m.

Alhonmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Tampere-Pori tiestä noin kilometrin etelään, peltoaukean ympäröimällä mäellä, sen etelärinteellä.
Röykkiön kivet ovat hieman levinneet rinnettä myöten. Sen korkeus on noin 0,5 m.

Vihdankallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Palusjärvestä luoteeseen, korkealla kallioharjanteella Korvenrannan ja Varsannan tilojen peltoaukeiden länsipuolella.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan noin 30 m. Korkeus on noin 50 cm. Latomuksessa on noin 10 yhden-kahden metrin pituista syvännettä.

Hämäläinen II (Kivirakenteet)
Historiallinen; Uuni sijaitsee Kullaalta Kaasmarkkuun johtavan tien eteläpuolella, kivisellä, kuusia kasvavalla mäenrinteellä, joka laskee Kullaanjokeen.
Uunin koko on 1,5 x 1,5 x 0,5 m.

Kirkkomäki (293010034) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Palusjärvestä noin 1,3 km itään ja Kullaan kirkolta Järventaustaan johtavasta tiestä noin 70 m länteen, korkealla, kivikkoisella mäellä.
Röykkiöt ovat matalia halkaisijaltaan noin 2 - 3 m ja sammaleen peitossa. Molempien keskustaa on kaiveltu. Erottuvat ympäristöstään, koska röykkiöt on koottu pienemmistä kivistä.

Vettenranta (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Palusjärven itärannasta 1,2 km itään ja Kullaan kirkolta Järventaustaan johtavasta tiestä 70 m itään erittäin kivikkoisella loivalla rinteellä.
Röykkiön läpimitta on 3 - 4 m. Se on matala, pienehköistä kivistä rakennettu. Röykkiö on pengottu kuopalle.

Jokipelto (293010036) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Pori - Tampere -tien ja Kullaanjoen eteläpuolella Setälän talosta lähtevän kärrytien päästä muutamia kymmeniä metrejä pohjoiseen.
Itä-länsisuuntaisella pienellä harjanteella on samansuuntainen noin 20 m pitkä ja noin 4 - 5 m leveä röykkiö. Se on kokonaan vahvan sammaleen peittämä, mutta sisältää suhteellisen pientä kiveä. Mahdollista on, että kyseessä on useampi vierekkäinen rakennelma.

Nummi (319010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Köyliönjoen rannassa, kohdassa, jossa uoma on länsi-itä-suuntaisena, joen pohjoisella rantapenkereellä. Löytöjen perusteella asuinpaikan itäisin reuna on Salattimentie kohdalla. Kohteen läpimitta on itä-länsi-suunnassa 200 m. Joentöyräät ovat jyrkät ja maasto viettää muutenkin joelle päin. Salattimentiellä olevasta sillasta kymmenisen metriä yläjuoksulle päin on pieni koski. Maaperä on hiekkaa. Asuinpaikka sijaitsee osittain pihamaalla ja rakentamisen vuoksi todennäköisesti suurimmaksi osaksi tuhoutunut.

Arpo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee tasaisella peltomaalla Köyliönjärven etelärannalla jokitörmässä ja pihamaalla. Maaperä on hiesua.Vuoden 1996 inventoinnissa ei paikalta havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa. Paikalta aiemmin havaittuja kuopanteita ei ollut enää nähtävissä. Kohteen laajuus on noin 100 x 100 m.

Uusi-Härkälä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuiskulassa Köyliönjoen lounaisrannalla loivalla rinnepellolla. Maaperä paikalla hiekkaa. Kohteen laajuudeksi on arvioitu 80 x 80 m.

Eskonkallio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuiskulassa Köyliönjoen eteläpuolella jokeeen viettävällä rinteellä. Kohteen laajuus on 70 x 70 m.

Halminen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuiskulassa Köyliönjoen etelärannalla mäenrinteessä ja juurella. Asuinpaikka on aikanaan ollut muinaislahden rannassa. Kohteen laajuus on 40 x 40 m.

Myllymäki (319010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuiskulassa Myllykyläntien molemmin puolin ja sen sekä Köyliönjoen etelärannan välillä Myllymäen rinteillä. Kohteen laajuus 75 x 25 m. Jokirannat ovat tällä kohtaa jyrkkiä, pellot ovat tasamaalla. Vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä havaitut löydökset ovat peltovainiolta. Koski on melko voimakkaasti virtaava. Myllymäki on korkea ja hyvin jyrkkärinteinen.

Paimenenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuiskulasta Harjavaltaan johtavan tien itäpuolella, Köyliönjoesta noin 300 m itään. Paikka on mäenharjanne peltojen keskellä. Mäki on loivarinteinen, lähinnä pihamaana ja paikoin kasvimaana. Sarininmäen Pikkumäkeä on madallettu aikoinaan soranajossa. Suunnilleen Sarinin torpan päärakennuksen paikalla on nykyisin Heinimaan päärakennus. Vuoden 1996 inventoinnissa ei voitu havaita merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä alueelta.Kohteen laajuus on 300 x 70 m. Paikalta ei ole keramiikkaa, mutta runsaasti kiviesineitä, mm. kynsitaltta, Jäkärlän kirves ja pohjalainen taltta. Paikka tunnetaan myös nimellä Sariininmäki.

Lehtimäki (319010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kalmeenkulmalta johtavan tien itäpuolella, pellolla loivassa etelärinteessä. Maaperä paikalla on hiekkaa. Kohteen laajuus on 60 x 60 m.

Heikkilä (319010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee rinnemaalla Köyliönjoen pohjoisrannalla. Paikka, jossa kulttuurikerrosta ja liesikuoppa on havaittu on joelle menevän tien reunaleikkauksesta. Vuoden 1996 inventoinnin aikaan tienleikkaukset ja joen törmä olivat kasvillisuuden peitossa. Kohteen arvioitu laajuus on 40 x 40 m.

Kantakourun sorakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuiskulassa Kalmeenkulmalla, Erkkilän talosta 420 m koilliseen matalalla ja kapealla harjulla. Paikalla on vanhoja sorakuoppia, jotka ovat kasvaneet umpeen. Niiden tarkastaminen oli hankalaa vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä. Vanhojen kuoppien etelälaidalla olleesta uudesta kuopasta ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä.

Parkkila (319010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuiskulassa, Harjavaltaan johtavan Voitoistentien molemmin puolin, osaksi pihamaalla ja osaksi pellolla. Paikka on Köyliönjoen pohjoispuolella ja etelään viettävällä rinteellä. Sen laajuus on 100 x 100 m. Aikanaan asuinpaikka on sijainnut muinaislahden rannassa. Sen pohjoispuolella oleva kallio on tarjonnut hyvän suojan. Paikaalla on kaivettu vähäisiä aloja kahteen kertaan. Löytöjä, varsinkin kiviesineitä on runsaasti. Jäkärlän keramiikan palaset ovat kolmesta astiasta.

Kylä-Marttila, Osuuskauppa, Akun tontti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kylä-Marttilan päärakennus sijaitsee Vähäjärventien länsipuolella ja Köyliönjoen pohjoisrannalla. Osuuskauppa on sijainnut nykyisen Voitoistentien ja Vähäjärventien risteyksen länsipuolella. Akun tontti on edellä mainitusta risteyksestä noin 140 m:n päässä ja tontti on rajoittunut Voitoistentien etelälaitaan. Asuinpaikan länsilaita on mahdollisesti kohdalla, jossa Kolisoja alittaa Voitoistentien. Itälaita olisi linjalla entisen Osuuskaupan sijaintipaikalta Marttilaan. Paikka on rinnepeltoa Köyliönjoen pohjoisrannalla. Kohteen laajuus on 400 x 150 m.

Sorakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kalmeenkulmalla Perkolan talosta 400 m koilliseen soraharjualueella. Paikka on metsäautotien varrella oleva, reunoiltaan lähes täydellisesti umpeen sammaloitunut hiekkakuoppa. Kohteesta on aikanaan löydetty kaksi iskosta ja hioin. Vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä ei ollut havaintomahdollisuuksia ko. hiekkakuopassa. Ympäristöstä ei havaittu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohteen laajuus on aikaisemman inventoinnin yhteydessä arvioitu 30 x 30 m:n suuruiseksi.

Satimäen sorakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kalmeenkulmalta Voitoisiin johtavan tien länsipuolella, hiekanottoalueella ja Köyliönjokeen viettävällä kankaalla. Paikka on nurmettunut vanha hiekkakuoppa. Kohteen laajuudeksi on aikaisempien tietojen perusteella arvioitu 50 x 50 m. Vuoden 1996 inventoinnissa alueelle tehtiin muutama koekuoppa, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei löydetty. Löytöinä paikalta on mm. Uskelan keramiikkaa, kynsitalltta ja piinuolen pala.
V. 2011 inventoinnissa tarkastettiin vanhan sorakuopan reunat sekä läheinen kynnetty pelto. Ei havaittu merkkejä muinaisjäännöksestä, ilmeisesti kokonaan tuhoutunut.

Yttilänotta (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruumiskalmisto sijaitsee Yttilässä Köyliönjärven itärannalla Yttilänotta -nimisessä niemessä. Paikka on järveen pistävä niemennokka, joka on maastoltaan korkea ja sen rantatörmät ovat jyrkät. Maaperä on hiekkaa. Niemen päässä on suurehko saunarakennus. Maan pinnassa niemen rantatöyräällä erottuu matalia pitkänomaisisa kuopanteita, joista jotkut ovat rivissä rinnakkain. Kuopanteiden pituuden ja pohjan muodon perusteella ne on tulkittu ruumishautojen vajoamiksi. Kaivaustutkimuksessa vuonna 1973 todettiin alueelta mahdollisia ruumishautakuvioita. Paikalta on myös sanottu löydetyn 1880-luvulla hauraita pronssiesineitä.
Kesällä 2005 suoritetuissa kaivauksissa löydettiin hautakuuvioita muistuttavia läiskiä lisää. Niiden luonneta ei pystytty selvittämään.
Paikalla on myös sudenkuoppa. Kuopan suu on pyöreä, halkaisija on noin 5,6 m. Kuoppa on nykytilassaan suppilomainen ja arviolta runsaan metrin syvyinen. Alueen laajuus on 100x50 m. Paikasta on myös käytetty nimeä Hiisniemi.

Tuhkanummi (Hautapaikat)
Rautakautinen; Polttokalmisto sijaitsee Peipohjaan johtavan tien eteläpuolella ja noin 450 m päässä Köyliönjärven pohjoispäästä ja Lauttakylästä Euraan johtavasta tiestä. Ensimmäiset löydöt alueelta tulivat 1870-luvulla. Vuonna 1898 paikalla suoritettiin arkeologisia kaivaustutkimuksia. Vuonna 1901 metsänvartija Herman Väisänen pystytti kohteeseen "Tuhatvuotinen kalmisto" muistokiven. Paikalta talteen saadut löydöt ajoittavat kohteen 550 - 1050 jKr. Tuhkanummi on polttokalmisto, jossa mataliin kuoppiin kätkettiin polttorovion jäännökset. Ei tiedetä, onko kohde saanut nimensä paikalta löytyneistä polttohaudoista vai siitä, että alueelta on runsaasti tuhkaa ja hiiltä metsäpalojen jäljiltä. Kalmisto on ollut mäntynummella, josta osa raivattu pelloksi.
Kohteessa on informaatiotaulu.

Vanhakartano (Luodonpää A-kalmisto) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruumiskalmisto sijaitsee Köyliönsaaressa eli Kirkkosaaressa Vanhastakartanosta 700 m pohjoisluoteeseen pellolla. Paikalla ei ole havaittavissa mitään viitettä kalmiston paikasta, mutta kohde on paikallistettu koordinaattien osoittamaan kohtaan Nils Cleven kaivauskuvien perusteella. Pelto on hienoa hiekkaa, ehkä osaksi saven sekaista maata. Maasto on hyvin tasaista.Kohteen laajuus on 70 x 70 m. Paikalta talteen saadut löydöt ajoittavat kohteen 500-luvun lopulta 700 -luvun lopulle jKr. Cleve tutki paikalla 21 ruumishautaa, yhden polttohaudan ja yhden palokuopan. Haudoista 11 on miehenhautaa ja kuusi naisenhautaa. Kuudesta haudasta esineet puuttuivat ja yksi on mahdollisesti lapsen hauta. Joissakin haudoissa oli merkkejä puuarkun käytöstä.

Vanhakartano ( Meijeri eli B-kalmisto ja Lallin kalmisto eli C-kalmisto ) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruumiskalmistot sijaitsevat Köyliönsaaressa eli Kirkkosaaressa Vanhankartanon ulkorakennusten ympärillä. B-kalmisto on kartanon konttoria vastapäätä, ajotien takana olevan vanhan tiilisen meijerin luona. Meijerin rakennusten ympärillä on suoritettu kaivaus vuonna 1938. Maasto on pihamaata. Löytöjen perusteella B-kalmiston haudat on ajoitettu 600-luvun jälkipuoliskolle. Haudoissa, joita tutkittiin yhteensä 16 oli merkkejä arkuista ja neljää hautaa peitti kivilatomus. Haudoista kuusi oli miesten ja kuusi naisten hautaa, neljä oli tyhjää.
C-kalmisto sijaitsee navetan vieressä. Lantalaa laajennettaessa 1925 hävitettiin 16 - 17 ruumishautaa. Hautojen esineistöt kuitenkin pystyttiin pitämään erillään. Kaivauksissa samana vuonna todettin paikalta vielä yksi naisen ja pari miehenhautaa. Vuonna 1926 tutkittiin loput lantalaa varten tarvittavasta maa-alasta. Tällöin tutkittiin 43 hautaa. Maanpinnalle ei näkynyt mitään merkkejä itse haudoista. vainajat makasivat puuarkuissa. Ruumiit oli kääritty eläimennahkaan. Peitteenä saattoi olla myös lehtiä ja heiniä. Arkun katteena oli toisinaan tuohta. Minkäälnaista kiveystä ei näissä haudoissa ollut. Hautoja saattoi olla kolmekin päällekkäin. Rikkaita hautoja oli pari päällekkäin, mutta ei koskaan rikasta ja köyhää. Kahdessa haudassa oli luultavasti koiran luurangon jäännöksiä. Monet haudat olivat erittäin runsaasti varustettuja. Miesten haudoista on mm. hopeakoristeisia miekkoja, tapparoita, keihäänkärkiä ja sormuksia. Naisten haudoista on helminauhoja hopearahoineen, pronssisolkia, -sormuksia jne. Vuonna 1934 tutkittiin aluetta vielä. Löydetyt haudat olivat aikaisimpiin verrattuna vaatimattomia. Löytöjen perusteella tämä kalmisto on ajoitettu 900-luvun lopulta ristiretkiajan alkuun.
Lähellä kalmistoaluetta on sijainnut kappeli ainakin jo vuonna 1688.
Köyliönjärvi saarineen on yksi kansallismaisemistamme. Alueella onkin merkittävä asema maamme kulttuurimaisemien joukossa. Siihen liittyy piispa Henrikin marttyyrikuolema Köyliönjärven jäällä vuonna 1156. Kirkkosaari on ollut huomattava rautakauden keskus ja Lalli seudun mahtitalonpoika. Piispa Henrikin kulttiin liittyvä pyhiinvaelluspolku kulki myös Köyliönjärven pienelle Kirkkoluodolle, jossa on jäännöksiä muistokappelista (kohde 19).
Vanhankartanon rakennukset ovat peräisin 1700- ja 1800 -luvuilta. Kartanopihassa on 1500 -luvulta oleva ns. Lallin kellari.

Kirkkokari (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Kirkonpaikka sijaitsee pienessä luodossa Köyliönjärvessä, Köyliönsaaresta 1,3 km pohjoisluoteeseen. Paikkaa nimitetään Kirkkosaareksi tai -kariksi ja vanhoissa kartoissa myös "Pyhän Henrikin saareksi" ( Suomen Museo Finskt Museum 1905 s. 73). Vuosina 1904-1905 suoritetuissa kaivauksissa todettin merkkejä noin 11 m pitkästä ja 7 m leveästä rakennuksesta, joka ainakin osittain on ollut kiveä. Löytöinä saatiin mm. rahoja, joista vanhimmat Albrekt Meklenburgilaisen (1364-1389) ajalta. Lisäksi löydettiin mm. helmiä, tinaesineiden kappaleita ja hopeinen sormus. Lasiruutujen kappaleita oli suuri määrä. Palaset ovat väriltään himmeitä, keltaiseen, vihreään ja siniseen vivahtavia. Kansantarun mukaan paikalla on ollut Köyliön ensimmäinen kirkko, joka olisi jäänyt käytöstä joskus 1700-luvulla.
Paikalla on vuonna 1955 pystytetty Pyhän Henrikin muistomerkki. Paikalle on pystytetty vuonna 1999 kahdesta kivipaadesta koostuva alttari.

Kirkkoniemi (319010020) (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Mahdollinen kalmisto sijaitsee Kirkkokarista 400 m pohjoiseen Köyliönjärven itärannalla, järveen loivasti viettävällä pellolla. Perimätiedon mukaan ( Suomen Museo/Finskt Museum 1905 s.74) "Saaren kohdalla, järven itärannalla, kerrotaan ennen olleen hautausmaan, ja tätä rantaa nimitetään vielä "kirkkoniemeksi". Mainittu ranta on ensin matalaa niittyä, joka sitten kohoaa, ja tällä penkereellä pitäisi hautausmaan olla. Vuoden 1953 inventointikertomuksen mukaan hautoja olisi ollut pellon reunassa ennen kasvaneen viiden pihjalan alla. Vuoden 1996 inventoinnissa ei havaittu merkkejä haudoista. Paikan sijainti todennettiin vuoden 1953 valokuvan perusteella. Kohteen laajuus on noin 70 x 70 m.

Ketunoja (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Tuiskulassa, Köyliönjoesta 200 m lounaaseen kallionnyppylällä asuinrakennuksen vieressä kuistin kulmalla. Röykkiö on pyöreä, voimakkaasti sammaloitunut matala latomus, jonka halkaisija on 2,7 m. Röykkiön kivet ovat pyöristymättömiä, suurimmalta läpimitaltaan 20 - 50 cm. Röykkiön koillispuolella jokeen viettävässä rinteessä on kivikautinen asuinpaikka Eskonkallio (no 4).

Alantila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Köyliönjärvestä ja Huittinen - Rauma tiestä 500 m pohjoiseen peltorinteellä ja pihamailla puron länsirannalla. Paikka on osittain Peipohjaan johtavan Pyhän Henrikintien pohjois- ja osittain eteläpuolella. Kohteen laajuus on tuntematon. Löydöksiä ovat kivikirveet ja-taltat, iskokset.

Parkkila II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Tuiskulassa Kalmeentien alkupäästä noin 140 m koilliseen kuusimetsässä Parkkilan talon pohjoispuolella. Röykkiöt ovat länteen viettävässä mäen rinteessä, lähempänä mäen juurta kuin lakea. Vuoden 1996 invneotinnin mukaan röykkiöitä on kuusi (vuoden 1979 tarkastuskertomusken mukaan pari-kolme enemmän). Röykkiöt olivat 10 x 30 m laajalla alueella, maapohjalla. Kiveykset olivat kaikki sammaleen peitossa ja ne kaikki oli koottu isoita kivistä. Röykkiöistä osa on muodoltaan pyöreitä ja kekomaisia, osa pitkänomaisia. Röykkiöt sijaitsevat hautaröykkiöille epätyypillisessä paikassa.

Kirkkopolunvainii (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tuiskulassa Köyliönjoen länsipuolella olevalla pellolla 100 m joesta. Paikka on Vainio-Marttilan tilan maalla, peltolohkolla, jota kutsutaan Kirkkopolunvainiiksi. Maasto on tasaista jokirantaa, paikoin hiekkaa ja hiesua ja savea. Vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä todettiin paikalta kivitaltta ja kvartsi-iskoksia ja -ydin ja aikaisemmin on löydetty piitä. Läheltä, mahdollisesti tähän paikkaan liittyen on kivilaji- ja kvartsi-iskoksia ja reikäkiven teelmä.

Kailasuon kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat noin 250 m Rauman rajasta itään ja Eura-Rauma -tien eteläpuolella.
Röykkiö 1 on metsän ympäröimällä kalliolla joka viettää jyrkästi länteen kohti Isosuota. Röykkiö 2 on matalalla kalliolla hakkuuaukean reunassa.
Röykkiö 1 on tehty 1-3 pään kokoisista kivistä ja se on pyöreä, halkaisijaltaan noin 7 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Röykkiö on osittain vahvan sammalen peitossa. Se on melko pahasti hajotettu, röykkiön keskellä on kaksi syvää kuoppaa. Keskellä kasvaa kuusi.
Röykkiö 2 on edellisestä noin 190 metriä pohjoiskaakkoon. Se on osittain hajonnut, kokonaan sammalen peittämä ja noin pään kokoisista kivistä rakennettu. Kiveys on vahvempi luoteen puolella. Röykkiön halkaisija on 3 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä.
Tarkastuksen 2002 jälkeen tuli ilmi, että röykkiön 1 länsipuolella Isosuon laidassa saattaa olla vielä kolmas röykkiö. Paikkaa ei kuitenkaan ehditty tarkastaa uudestaan.
Röykkiö 2:sta noin 400 metriä kaakkoon korkean kallion päällä on kivistä kasattu rajamerkki. Vuonna 1998 painetussa peruskartassa paikalle ei kuitenkaan ole merkitty tilusrajaa.
Inventointi 2011: Röykkiöt 1 ja 2 todettiin aiempien kuvausten mukaisiksi. Näiden välistä kuitekin paikallistettiin röykkiö 3, joka sijaitsee korkean ja länsirinteeltään jyrkän kalliopaljastuman huipulta. Röykkiö on pienialainen , halkaisijaltaan 2 - 2,5 m. ja sen päällä kasvaa tiheässä kuusen taimia, joten sen havaitseminen on vaikeaa.
Röykkiöiden lisäksi tarkastettiin näiden länsipuolista maastoa suon laitaan asti. Röykkiöiden 1 ja 3 välissä on länsiluoteeseen ulkoneva harjanne, joka on useita metrejä suon pinnan yläpuolella. Maaperä on hiekkaista ja vähäkivistä. Harjanteella havaittiin kolmessa kohtaa pyöreitä, 2-3 m. halkaisijaltaan olevia ja 0,3 - 0,5 m syviä heikosti kehävallillisia kuoppia. Harjannetta ei tutkittu tarkemmin, mutta se vaikuttaa sopivaksi asuinpaikalle.
Paikkatiedot kts. alakohteet.

Ollila (406010002) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Eurajoen kunnan ja Lapin kunnan rajalla.
Röykkiö 1 on kallioisella ympäristöstä kohoavalla kuivalla kankaalla, noin 20 m Eurajoen rajasta. Kaksi muuta röykkiötä ovat pienillä kalliopaljastumilla taimikossa.
Röykkiö 1 on kallion päällä, sen korkeimman kohdan itälaidalla. Röykkiöstä on jäljellä noin pään kokoisista kivistä tehty kehä, jonka halkaisija on noin 3 metriä ja korkeus noin 0,4 metriä. Röykkiön ympärillä kasvaa kolme mäntyä ja kehän keskellä on kolmihaaraisen koivun kanto. Kehän ympärillä on hajallaan kiviä.
Röykkiö 2 on edellisestä noin 100 metriä etelään matalan kallion päällä. Röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan noin 3 metriä, korkeudeltaan noin 0,5 metriä ja se on koottu kaakkoislaidassa olevan ison maakiven ympärille 1-3 pään kokoisista kivistä. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä ja sitä peittää jäkälä, varvut sekä muutama mänty.
Röykkiö? 3 on edellisestä 90 metriä länteen kallion päällä oleva matala kasa hiekkakivilaakoja ja parin nyrkin kokoisia kiviä. Röykkiö on epämääräisen muotoinen halkaisijaltaan noin 3 metriä ja korkeudeltaan noin 0,3 metriä. Irtokiviä on myös ympäristössä. On vaikea sanoa onko paikalla pahasti hajonnut hautaröykkiö vai ovatko kivet paikalla jonkin muun toiminnan seurauksena.

Takavainion vare (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Murtamolta Saarelle johtavasta tiestä 200 m länteen olevilla kalliolla.
Röykkiöt ovat peltojen ja ojitetun suon ympäröimällä kallioisella metsäalueella, jonka sisään jää muutama pelto.
Röykkiö 1 on ympäristöstä useita metrejä kohoavan kallion itäreunalla. Röykkiö on matala ja hajonnut. Se koostuu kahdesta suuresta maakivestä, joiden ympärillä on pään kokoisia kiviä pyöreähkönä latomuksena. Kiviä peittää sammal ja jäkälä, päällä kasvaa myös katajaa ja mänty. Osa kivistä on valunut alas kallion rinnettä. Röykkiön halkaisija on noin 4 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä.
Röykkiö 2 on noin 120 metriä edellisestä pohjoisluoteeseen. Se on kuusimetsässä ja kokonaan sammalen peittämä. Muodoltaan röykkiö on pyöreähkö ja ilmeisesti tehty noin pään kokoisista kivistä. Röykkiö on noin metrin korkuinen ja sen halkaisija 3 metriä.
Röykkiö 3 on mäntymetsässä olevan kallion päälllä 240 metriä etelään röykkiöstä 1. Se on soikeahko kaakko-luode suuntainen ja kooltaan noin 2,5 x 4 metriä. Korkeus vaihtelee 0,5-1 metrin välillä. Röykkiö on suurelta osin sammalen peittämä ja katajien peitossa. Luoteispuolella on näkyvissä pään kokoisia kiviä, joiden joukossa on myös suurempia.
Samalla alueella on vielä kallion korkeimmalla kohdalla hajanaisia kiviä noin 300 metriä edellisestä luoteeseen. Nyrkinkokoisista kahden pään kokoisiin olevia kiviä on 1 kerroksessa halkaisijaltaan noin 2,5 metrin alueella. Paikalla voi olla hajonnut röykkiön pohja tai hajotettu rajamerkki.

Häävänvuori ja Aronvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Lapin kirkolta Murtamolle johtavasta tiestä 100 m pohjoiseen.
Häävänvuori on korkea kallio, jolla kasvaa harvakseltaan mäntyjä. Aronvuori on edellisen vieressä oleva kallioinen alue.
Häävänvuori: Röykkiö 1 on kallion korkeimmalla kohdalla oleva soikeahko röykkiö, jonka reunat ovat hajonneet. Röykkiö on kooltaan noin 8 x 7 metriä ja noin 1,5 mertiä korkea. Röykkiön alaosa on sammalen peittämä ja siinä kasvaa mansikkaa. Yläosa on paljas ja näyttää jälkikäteen kasatulta. Röykkiön kivet ovat pääosin 1-3 pään kokoisia. Luoteisrinteessä on ilmeisesti tästä röykkiöstä vierineitä kiviä.
Röykkiö 2 on edellisestä noin 4 metriä kaakkoon oleva hajotettu pyöreähkö röykkiö. Sen halkaisija on noin 6 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiö on kasattu samankokoisista kivistä kuin ensimmäinen.
Linkolan mukaan näiden kahden röykkiön välissä on kolmas. Paikalla olevat hajanaiset kivet vaikuttavat kuitenkin olevan peräisin toisista röykkiöistä. Perimätiedon mukaan vuoren päällä on poltettu helavalkeitta, mikä on todennäköisesti vaurioittanut röykkiöitä.
Röykkiöistä noin 90 metriä eteläluoteeseen on alempana kalliolla lähellä Murtamon tietä katajien peittämä kivikasa. Se on pyöreähkö, osittain hajonnut, halkaisijaltaan noin 4 metriä ja korkeudeltaan noin 0,3 metriä. On epäselvää onko kyseessä oikea hautaröykkiö vai liittyykö kasa jollain tavoin tien rakentamiseen.
Röykkiöistä itäkaakkoon noin 80 metriä on alemmalla kalliolla useita kymmeniä metrejä pitkä etelä-pohjoissuuntainen kivirivi. Paikalla kulkee edelleen tilusraja.
Aronvuori: Röykkiö on kallion kaakkoisreunalla noin 4 metriä viereistä peltoa korkeammalla. Röykkiö on pohjoiskoillinen-eteläluonas suuntainen, pitkulainen ja matala. Sen koko on noin 3 x 6 metriä. Jäljellä on vain yksi kivikerta pään kokoisia ja miehennostannaisia kiviä. Röykkiöstä parikymmentä metriä luoteeseen kostean painanteen toisella puolella on kalliolla jäänteitä kiviaidasta.

Piihvulkarinvainionmetsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Lapin kirkolta Murtamolle johtavasta tiestä 300 m etelään pienen kallion laella. Paikka on kallioinen peltojen ympäröimä sekametsää kasvava saareke. Maasto on ryteikköistä ja paksun sammalen peitossa.
Röykkiö 1 on miltei kokonaan paksun sammalen peittämä ja sen päällä kasvaa mäntyjä ja katajaa. Esiin pistää vain muutama miehennostannainen kivi. Röykkiö on epämääräisen pyöreä, halkaisijaltaan noin 2,5 metriä ja korkeudeltaan noin 0,4 metriä.
Röykkiö 2 on edellisestä noin 15 metriä itäkoilliseen kallion korkeimmalla kohdalla. Sekin on paksun sammalen ja kasvillisuuden peittämä. Röykkiö on epämääräisen pyöreä, halkaisijaltaan noin 5 metriä ja noin metrin korkuinen. Noin 70 metriä luoteeseen on uusi omakotitalo.
Röykkiö 3 on edellisistä noin 65 metriä lounaaseen sähkölinjan vieressä. Röykkiö on kokonaan sammalen peittämä, sen päällä kasvaa katajaa ja päälle on kaatunut puunrankoja. Röykkiö on pohjois-eteläsuuntainen, kooltaan 3,5 x 6 metriä, korkeudeltaan noin 0,8 m alarinteen puolella.
Röykkiö 4 on talon kuistilta noin 15 metriä länteen lähellä pellon reunaa noin 4 metriä korkean kallion päällä. Röykkiön keskellä on silmäkiven tapainen, muuten kivet ovat sammalen peitossa. Röykkiö on epämääräisen muotoinen, halkaisijaltaan noin 3,5 metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 metriä.

Posimetsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Lapin kirkosta Murtamolle johtavasta tiestä 600 m etelään, kallioisella metsämäellä, eri tasoilla. Paikka on peltojen ympäröimä metsäsaareke, jonka kuusta kasvava pohjoisosa on matala ja kostea. Keskiosassa nousevat kalliot, jotka jatkuvat saarekkeen eteläpäähän asti. Eteläosa on hakattu. Kallion päältä on ilmeisesti kaivettu moroa ja irrotettu kiveä rakennustarpeiksi.
Röykkiö 1 on kallion päällä harvassa metsässä. Itäpuolella on hakattu aukea. Röykkiö on pyöreähkö halkaisijaltaan noin 3,5 metriä ja korkeudeltaan noin 0,8 metriä. Sen päällä kasvaa sammalta ja kanervaa. Kivien koko vaihtelee pään kokoisista miehennostannaisiin.
Röykkiö 2 on kalliolla metsäsaarekkeen korkeimmalla kohdalla. Se on keskeltä selvästi kaiveltu. Röykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 5 metriä ja korkeudeltaan noin 0,5 metriä. Kivet ovat pääosin miehennostannaisia. Niiden päällä kasvaa mäntyjä.
Röykkiö 3 on edellisestä noin 100 metriä luoteeseen. Se on pieni pahoin hajonnut pyöreähkö röykkiö, jonka kivet ovat levällään kalliolla noin 5 metrin alalla. Korkeutta kiveyksellä on 1-2 kivikertaa noin 0,3 metriä. Kivien koko vaihtelee nyrkinkokoisista miehennostannaisiin.
Turun yliopiston inventoinnissa on merkitty röykkiö kalliolle noin 120 metriä röykkiö 1:stä länteen. Paikalla ei kuitenkaan ole kuin joitain hajanaisia kiviä, jotka vaikuttavat olevan paikallaan luontaisesti.

Isoniitynmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lapin kirkolta Eurajoelle johtavasta tiestä 500 m etelään ja Leppäjärvenojasta 220 m itään. Paikka on mäntymetsän ympäröimä korkea kallio, jonka laella kasvaa harvassa mäntyjä.
Röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan noin 6 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Sitä on kaiveltu melko pahasti. Röykkiön päällystä on tasainen, mutta päällyskivet on osin levitelty ympäristöön. Kivet vaihtelevat pään kokoisista miehennostannaisiin ja niiden päällä kasvaa hieman jäkälää.
Noin 50 metriä röykkiöstä eteläkaakkoon on ilmeisesti moderni kivikasa ja kivilaakoja.

Vuorenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Saarnijärvestä 1,4 km luoteeseen. Paikka on peltojen ympäröimässä havusekametsää kasvavassa saarekkeessa oleva korkea kallio. Kalliolla kasvaa harvakseltaan mäntyjä.
Röykkiö on pyöreähkö halkaisijaltaan noin 5 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Kivet vaihtelevat nyrkinkokoisista miehennostannaisiin. Röykkiön keskellä on pyöreä tasapohjainen noin 30 cm syvä siisti kaivanto. Kivet ovat osittain jäkälän peittämiä ja päällä kasvaa mänty.
Vuoden 2014 inventoinnissa ei muutoksia tietoihin.

Vähäalhon vuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Saarnijärvestä noin kilometrin pohjoisluoteeseen, Kariniemen tilasta 300 m luoteeseen korkean kallioselänteen lounaislaidalla, miltei huipulla. Paikka on sankkaa kuusimetsää kasvava peltojen ympäröimä saareka, jonka keskellä on korkea kallio. Kallion laki on joskus ollut ympäröity piikkilanka-aidalla, josta on jäänteet jäljellä.
Röykkiö on ladottu paikoin jäkälän peittämistä kivistä, joiden koko vaihtelee pään kokoisista miehennostannaisiin. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 7 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Sen keskellä on noin 1 x 2 metrin kokoinen kraateri.
Vuoden 2014 inventoinnissa ei muutoksia tietoihin.

Sammallahdenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Huittinen–Rauma-tieltä 1,5 km pohjoiseen. Sammallahdenmäen muinaisjäännöskokonaisuus käsittää 36 pronssi- ja varhaismetallikautista hautaröykkiötä 700 metrin matkalla kallioharjanteella ja kangasmaastossa. Röykkiöalue kuuluu Unescon maailmanperintökohteisiin.
Kohteessa on useita erilaisia pronssikautisia röykkiötyyppejä – matalia, pyöreitä pikkuröykkiöitä, suuria kekomaisia hiidenkiukaita ja pyöreitä kehäröykkiöitä sekä esiroomalaiselle rautakaudelle ajoittuvia matalia paasiarkullisia röykkiöitä. Lisäksi paikalla on neliskulmainen hautaröykkiö, ns. Kirkonlaattia. Latomus on epäsäännöllinen kivistä koottu nelikulmio, vastakkaiset sivut pareittain 19,2 m ja 16,8 m ja 15 m ja 18,8 m, vailla varsinaista reunakehää. Latomuksen korkeus reunoilta on 0,5 m, keskeltä kivikerros on ohuempi. Tutkimuksissa latomuksesta todettu rakenne oli 10–40 cm korkea, 3,5 m pitkä paasiseinä. Kaivaustulokset eivät anna selvää viitettä siitä, että kysymyksessä olisi hauta. Paikan toinen erikoisuus on soikea, pitkänomainen ja vallimainen röykkiö ns. "Huilun pitkä raunio". Röykkiön muoto on peräkkäisten laajennusten tulosta: sisäseinät, pohjakivien erilainen sijoittelu, kivimateriaalin erot sekä pohjamaan erilaisuus eri osissa selittyvät parhaiten otaksumalla, että kyseessä on kolme rakennusvaihetta.
Arkeologisia kaivaustutkimuksia tehtiin paikalla ensimmäisen kerran vuonna 1891, jolloin tutkittiin kolme röykkiötä. Esineitä röykkiöistä ei ole löydetty. Seuraavan kerran Sammallahdenmäen röykkiöitä tutkittiin kesällä 2002. Tutkittavaksi valittiin kahdeksan röykkiötä eripuolilta kallioaluetta. Kuudesta röykkiöistä löytyi palanutta ihmisen luuta, joten niihin on tehty polttohautauksia. Yhden röykkiön sisällä oli kaksi kivipaasista tehtyä arkkua, joista toisesta löytyi palaneiden luiden lisäksi pronssisen sarjarannerenkaan katkelma.
Haudoista löytyneistä palaneista luista on tehty radiohiiliajoitukset. Niiden perusteella vanhimmat Sammallahdenmäen hautaröykkiöistä ajoittuvat pronssikauden alkuun ja keskivaiheille, noin kolmen ja puolen tuhannen vuoden taakse. Nuorin hautaus on tehty vasta rautakauden alussa yli tuhat vuotta myöhemmin. Aikaisemmin puhtaasti pronssikautisena kalmistona pidetty Sammallahdenmäki on siis ollut hautapaikana vielä rautakaudella. Tämä on todiste alueen katkeamattomasta asutuksesta pronssikaudelta rautakauteen.
Röykkiöiltä avautuu hieno näköala Saarnijärvelle, joka vielä pronssikaudella oli merenlahtena.
Vuoden 2014 inventoinnissa ei muutoksia tietoihin.

Mustanluitonmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lapin kirkolta Kodisjoelle johtavan läntisemmän tien itäpuolella ja Kakkulaisen järven luoteispuolella jyrkän kallion koillislaidalla huipun vieressä. Paikka on Uuden-Kerttulan talosta Vähäpahnan pellolle vievän tien oikealla puolella, noin 30 m tiestä. Ympäritö on sekametsän ympäröimä kallio, jonka päällä kasvaa männikköä. Kallio on voimakkaasti rapautunut ja paikalta on ilmeisesti kaivettu moroa.
Röykkiö on kallion päällä osittain rinteessä. Alarinteen puolella röykkiön korkeus on noin 2 metriä ja ylärinteen puolella noin metrin. Röykkiön halkaisija on noin 10 metriä. Keskelle on pengottu noin 2 x 3 metrin kokoinen aukko, josta näkyy ilmeisesti arkusta peräisin olevia kivilaakoja. Keskellä olevan oletetun arkun pituus on noin 1/2 m. Arkun koillispäässä on päätynä kookas siirtolohkare ja luoteislaidassa on kaksi siirtolohkaretta, joiden sivu on voinut olla arkun kylkenä. Kaakkoislaidalla on kaksi paasilaakaa vinossa, muut laa´at on heitetty röykkiön päälle.
Röykkiön kivet vaihtelevat kooltaan pään kokoisista miehennostannaisiin ja ne ovat muodoltaan pyöreähköjä. Etelän puolella kiviä peittää paksu sammal. Röykkiön itäpuoli on jyrkkä, se voi olla kylmämuurattu tai sitten kivien tukena on jyrkkä kallion reuna.

Vähäpahnamäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lapin kirkolta Kodisjoelle johtavan tien itäpuolella ja Kauklaisen järven luoteispuolella pienellä, matalalla kallionnyppylällä. Paikka on Vähäpahnan pellon luoteispäässä ja 300 m eteläkaakkoon kohteesta 11.
Ympäristö on sekametsän ympäröimä kallio. Metsän korkeimmalla kohdalla kallion päällä on suurelta osin sammalen peittämä röykkiö. Se on pyöreähkö ja halkaisijaltaan noin 8 metriä. Röykkiön korkeus vaihtelee puolestatoista kahteen metriin. Kivet ovat kooltaan pään kokoisista parin pään kokoisiin. Röykkiön keskellä opn noin 2 x 1 metrin kokoinen kraateri, josta kasvaa koivuja. Röykkiöltä noin 80 metriä kaakkoon on suuren siirtolohkareen kupeessa kivikkoa, joka todennäköisesti on luontaisella paikallaan.

Nairastenmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Paikka on Kodisjoen rajan lähellä oleva laaja kallio, jonka pohjois ja luoteiskulmalla on jyrkänne. Kalliolla kasvaa harvaa männikköä ja koivuja. Kalliolta ja sen ympäristöstä on louhittu kiveä ja kaivettu moroa.
Aiemmissa kuvauksissa mainitaan kaksi vierekkäistä röykkiötä jotka muodostavat pikulaisen kivikon. Tarkastushetkellä kivikko näytti kokonaiselta pitkältä röykkiöltä, jota on kaiveltu molemmista päistä. Tutkimushistoria huomioon ottaen on kuitenkin syytä lähteä oletuksesta, että paikalla on ollut kaksi erillistä röykkiötä. (vrt. lisätiedot-osa)
Röykkiöt ovat kallion tasaisen laen luoteiskulmalla. Kiveys on luode kaakko suuntainen, pituudeltaan noin 20 metriä ja leveydeltään noin 8 metriä. Korkeutta on noin metri. Röykkiöiden kivet ovat kooltaan pään kokoisista parin pään kokoisiin. Kiveyksen molemmissa päissä on kraateri. Kaakkois päässä on näkyvissä hyvin säilynyt paasiarkku. Kivikossa olevista kivilaaoista päätellen myös luoteispäässä on ollut paasiarkku.

Luhdanmäki (406010014) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee pihamaalla Kauklaistenjärven koilliskulman itärannalla ja kalliomäen länsilaidalla olevalla pienellä tasanteella, ei kuitenkaan mäen korkeimmalla kohdalla. Kalliolla kasvaa mäntyjä. Röykkiöstä noin 20 metriä etelään on asuinrakennus. Röykkiö on suureksi osaksi tuhoutunut. Se on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 8 metriä. Korkeutta sillä on pari kivikertaa eli 30-50 cm. Kivien koko vaihtelee pään kokoisista miehennostannaisiin. Se on varustettu muinaisjäännöskyltillä.

Kaivolan vuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Paikka on korkealla mäntyvaltaisen sekametsän ympäröimällä kalliolla noin 500 metriä Saarnijärven kaakkoisrannasta.
Röykkiö on kallion korkeimmalla kohdalla. Se on soikeahko itä-länsi suuntainen, kooltaan noin 6 x 9 metriä ja korkeudeltaan 1-1,5 metriä. Röykkiön kivet vaihtelevat pään kokoisista miehennostannaisiin.
Röykkiötä on pengottu keskeltä ja siinä on pitkulainen syvä kuoppa sekä pienempi matala kuoppa. Kivet ovat levinneet röykkiön ympärille ja eteläpuolen rinteeseen. Pohjoispuolen jyrkän rinteen alla on paljon kiviä, nekin lienee vieritetty röykkiöstä.
Noin 50 metriä röykkiöstä luoteeseen on kallion reunalla kivistä kasattu rajamerkki.

Linnavuori (406010016) (Puolustusvarustukset)
Rautakautinen; Paikka on Lapin keskustassa, Rauman tiestä 200 m pohjoiseen ja Pyörnin talosta 150 m koilliseen Lapinjoen etelärannassa oleva korkea kallio. Kallion päällä kasvaa mäntyjä ja kallion itäpuolella olevassa notkelmassa lehtimetsää. Kallion pohjois- ja länsireuna on jyrkkä, mutta etelä- ja itäreuna laskeutuvat loivas portaittaisina.
Kalliolla ei ole merkkejä puolustusvarustuksista tai asutuksesta. Paikkaa on pidetty lähinnä nimen perusteella muinaislinnana.
Kallion korkeimmalla kohdalla on lipputanko ja useita rautaisia mittauskiintopisteitä. Kallion etelälaidalla on asuinrakennus.

Vainriihenpönkkä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kirkonkylän keskustassa Lapinjoen varressa Patolammen kohdalla. Paikka on ympäristöstään kohoava pieni mäki, jonka korkein kohta on noin 3 metriä ympäröivää puistoaluetta korkeammalla. Mäellä kasvaa harvakseltaan ryhmissä suuria katajia, tummaa tulikukkaa ja pölkkyruohoa.
Paikalta on todettu 5-6 röykkiötä/kiveystä. Vuosina 2006-2007 paikalla suoritettiin tutkimuksia. Kohdetta tutkittiin koeojilla ja niitä laajennettiin tarvittaessa tasakaivausalueiksi. Osa mäen röykkiöistä voidaan löytöjen, palaneen ihmisluun ja rakenteen perusteella tulkita haudoiksi, kaksi röykkiöistä on myöhemmän ajan rakennetta.
Paikalta on tehty radiohiiliajoituksia, joiden perusteella paikkaa on käytetty pitkään pronssikaudelta rautakauden lopulle.
Löydöt ovat saviastianpaloja, kiekkokiviä ja palanutta luuta.
Mäen eteläpuolella on pyöreä kivinen rakennelma, mahdollisesti riihen kiukaan rakenteita. Sen halkaisija on noin 4 m ja se on noin metrin korkuinen. Keskellä on kolme suurempaa kiveä. Rakennus on piirretty vuoden 1898 isojaon täydennyskarttaan. Mahdollista on, että riihen kiuas on aikoinaan rakennettu pronnssi/rautakautisen röykkiön päälle.

Huhdanniska (Vahala) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Alue on hoidettua pihamaata kirkonkylän keskustassa etelään viettävällä mäentöyräällä Kievarinkujan ja Lapinjoen välissä.
Paikalla on ollut neljä röykkiötä, jotka Högman kaivoi 1891. Nykyisin pihamaalla on kaksi selvästi erottuvaa kiven ja maansekaista röykkiötä.
Röykkiö 1 on talon ovelta noin 10 metriä koilliseen. Röykkiö on sammalen ja nurmen peittämä pyöreä kumpare. Sen halkaisija on noin 8 metriä ja korkeus noin metri. Röykkiön päällä kasvaa koivuja ja sen kaakkoislaidassa on kasattuna pikkukiviä.
Röykkiö 2 on noin 5 metriä edellisestä pohjoiseen aivan Kievarinkujan eteläreunassa. Röykkiön päällä on sähkötolppa ja koivuja, mutta kivet näkyvät selvemmin kuin röykkiössä 1. Röykkiö on pyöreähkö ja sen halkaisija on noin 6 metriä ja korkeus noin metri.
Talon itäpäädystä noin 8 metriä itään on pellon laidassa pieni peltoraunio.
Havaintojen liittäminen Högmanin kaivauskertomukseen on vaikeaa, koska ympäristö on muuttunut paljon. Ei myöskään ole selvää mitkä raunioista ovat jäljellä ja mitkä tuhoutuneet. On jopa mahdollista, että röykkiö 2 ei ole röykkiö ollenkaan vaan se on voinut syntyä tietä rakennettaessa.

Vahala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lapinjoen töyräällä pellolla ja puutarhassa, noin 50 m kohteesta 18 kaakkoon.
Alue on etelään viettävää hoidettua puutarhaa ja käytössä olevaa peltoa Lapinjoen pohjoisrannalla. Paikalla ei ole havaittavissa mitään maanpälle näkyviä rakenteita. Löydöt: kivikirveitä, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Kohteen laajuus on tuntematon. Paikalla tehtiin kesällä 2007 pieni koekaivaus grillikatoksen rakentamisen liittyen. Paikalta löydettiin kivikautiseen asuinpaikkaan liittyviä kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Kulttuurikerrosta ei todettu.

Kaukolan sorakuoppa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Hinnerjoelle vievän tien reunassa pohjoiseen ja itään viettävän hiekkakuopan rinteellä.
Paikka on osin peltoa, osin matalan soraharjanteella olevan Hinnerjoelle vievän tien alla. Vuoden 1960 inventoinnissa on löydetty kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Asuinpaikka lienee sijainnut matalalla harjulla, joka on käytetty tienpohjaksi. Asuinpaikan laajuus on tuntematon.
Suurin osa kohteesta lienee jäänyt tien alle. Leena Koivisto löysi paikalta noin 250 metriä kaakkoon Lapinjoen toisella puolella olevalta pienelta rantakumpareelta kivilaji-iskoksia keväällä 2002. Löytöjä ei ole otettu talteen.
Ilmeisesti paikalla on ollut laajempi asuinpaikka-alue.

Ylinen hauta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Lapista Eurajoelle johtavan tien itäpuolella, tien reunassa olevalla jyrkkärinteisellä kalliolla noin 400 m:n matkalla.
Pohjoisin röykkiö (1) on komea, pyöreä, kookas hiidenkiuas, jonka keskusta on kaiveltu. Kuopassa on näkyvissä jokunen lakea kivipaasi, jotka voisivat olla arkun osia. Röykkiön korkeus on 2 m ja koko 9,5 x 9,5 m. Edellisestä 150 m eteläkaakkoon on kolmen röykkiön ryhmä. Ne sijaitsevat saman kallion etelään viettävällä pengermällä hiukan alempana kuin pohjoisin röykkiö.
Röykkiö 2 on kookas, pyöreä ja korkea hiidenkiuas, joka on keskeltä kaiveltu niin, että arkku näkyy hyvin. Kaksi kookasta kansipaatta on poissa paikoiltaan ja yksi on paikoillaan. Arkun pituus on 2 m. Röykkiön koko on 11 x 10 m ja korkeus on 2 m.
Röykkiö 3 on ison, noin metrin korkuisen siirtolohkareen ympärille kasattu. Kivikerroksia on kaksi jäljellä. Röykkiön koko on 5 x 7 m.
Röykkiö 4 pieni matala, epämääräinen, enimmäkseen kulmikkaista kivistä tehty röykkiö, jota on pahoin kaiveltu. Röykkiön koko on 3 x 3 m ja korkeus 0,5 m.
Edellisistä röykkiöistä noin 50 m eteläkaakkoon on vielä alempana saman kallion rinteellä viides röykkiö. Se on muodoltaan soikea ja kooltaan 10 x 5 m. Korkeutta sillä on 1,2 m ja se on melko jyrkkäseinäinen.

Alinen hauta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Tasainen kalliopohjainen mäntymetsä, jossa on suopursua kasvavia kosteita painanteita. Metsän länsipuolella on peltoja muutama metri alempana.
Röykkiö 1 on metsätien ja traktorilla ajettavan tieuran risteyksen luoteispuolella. Röykkiöstä on jäljellä kivikehä, jonka sisällä on matala pienistä kivistä muodostuva jäkälän peittämä kiveyksen jäänne. Kehä muodostuu paristakymmenestä kivestä, joiden halkaisija on noin 60 cm. Kehän halkaisija on noin 5 metriä.
Kivikehän keskellä on ilmeisesti hirvimiesten käyttämä nuotiopaikka.
Röykkiöstä noin 20 metriä luoteeseen on kivikasa, joka lienee peräisin tien raivamisesta.
Röykkiö 2 on noin 85 metriä luoteeseen röykkiöstä 1. Se on kallion reunalla ja kasattu noin pään kokoisita kivistä, joista osa on levinnyt ympäristöön. Muodoltaan röykkiö on pyöreähkö, sen halkaisija on noin 3 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä.

Myllymaa (406010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kuljusta Neittamolle johtavan tien eteläpuolella, pellolla. Alueen keskellä virtaa Halhonoja, jota kohti pellot molemmin puolin viettävät melko jyrkästi. Maaperä mullan alla on hiekkaa.
Pellolta on löytynyt poikkikirves (KM 15027) ja vuoden 1960 inventoinnin yhteydessä kaksi iskosta (KM 15026). Linkola kertoo myös havainneensa löytöpaikasta noin 100 itäkaakkoon olevalla pellolla mullan ja hiekan välissä nokimaata ja palaneita kiviä. Hän arvelee, että paikalla saattaisi olla liesi. Paikalta noin 100 metriä itäkaakkoon on 1932 löytynyt myös poikkikirves.

Lukkaristo I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuljusta Neittamolle johtavan tien eteläpuolella vanhojen hiekkakuoppien alueella mäntykankaalla.
Vuoden 1960 inventoinnin yhteydessä löytyi hiekkakuoppien seinämistä merkkejä likamaasta sekä joitakin kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Aikaisemmin paikalta on kivitaltta ja hiekkakivilaaka. Kohteen laajuus on tuntematon.
Vuoden 2002 inventoinnissa todettiin hiekkakuopan kasvaneen umpeen. Asuinpaikkaa on mahdollisesti jäljellä hiekkakuoppia ympäröivässä tasaisessa laaksossa.

Lukkaristo II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuljuntien varrella ennen Salajärvestä tulevaa puroa kuusikkokankaalla. Paikalla olevasta hiekkakuopasta on löydetty kivikirves, kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Vuoden 2002 inventoinnissa todettiin hiekkakuoppien kasvaneen umpeen. Tien ojanpenkoissa ei todettu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.

Neittamojärvi (ent. Mäkelän torppa) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Neittamonjärvestä 400 m länteen, itään viettävällä pellolla. Paikalta on löydetty useita kiviesineitä, lähinnä talttoja.
Vuoden 2002 inventoinnin aikaan paikka oli hakana ja heinällä, joten havaintojen teko oli vaikeaa.
Kohde on myös Eura 61, koska vuoden 1961 inventoinnin aikaan pelto oli Euraan kuuluneella tilalla.
Inventoinnissa 2016 kohteen tilanne todettiin muuttumattomaksi.

Huilu 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Saarnijärvestä noin 600 m ja Huilun talosta 300 m pohjoiskoilliseen ja koilliseen kalliolla kahdessa ryhmässä.
Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreähköjä ja osittain pahoin hajotettuja kiveyksiä. Halkaisijat ovat 4-2 m ja korkeus 0,7-0,3 m.

Sammallahdenmäki E (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sammallahdenmäen muinaisjäännösalueen suoja-alueella noin 700 m Saarnijärvestä koilliseen.
Röykkiö on silmäkivellinen. Pienemmät kivet muodostavat kehiä. Tutkimuksissa vuonna 1891 pohjalta todettiin hiiltä. Röykkiöstä on puolet viety pois.

Kuminanpää (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Närvijärveen pistävän laajahkon niemen keskiosassa pienellä kalliolla, joka kohoaa hieman muuta ympäristöään korkeammalle. Närvijärven ranta on röykkiöiden itäpuolella noin 200 m päässä.
Röykkiöt ovat noin 20 m:n etäisyydellä toisistaan. Molemmat ovat muodoltaan pyöreähköjä ja hyvin säännöllisiä. Niiden halkaisija on 3 - 4 m ja korkeus noin 0,6 m. Kiveys on tiivistä ja molemmissa on näkyvissä hiekkakiviä. Röykkiöt ovat osittain sammaleen peitossa.
Alueella on tehty kesällä 1998 harvennushakkuu.
Vuoden 2002 inventoinnissa röykkiöitä ei löytynyt.

Kaukolan koulu (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Kuppikallio sijaitsee Kaukolan vanhan kansakoulun, joka nyt on asuntokäytössä, pihan länsireunassa. Sen keskelle on pystytetty lipputanko.
Kallio on pienialainen ja vain 1-1,5 m muuta pihamaata korkeammalla. Kallion eteläreunalla noin 25 cm korkean portaan päällä ja reunassa on yhteensä 8-10 kuppia. Kuppien halkaisijat ovat 5-8 cm. Ne ovat pyöreäpohjaisia ja 2-3 cm syviä. Muutamien kuppien reunasta osa on rapautunut ja lohjennut. Ne saattavat olla luontaisia, mutta joukossa on ainakin neljä selvästi ihmisen tekemää.
Koulun pihapiiristä on myös löydetty kupillinen irtokivi.
Vuoden 2002 inventoinnin yhdessä kerrottiin, että koulupojat olisivat tehneet kupit kallioon kuutisenkymmentä vuotta sitten.

Tuomola (413010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven eteläpuolellla olevan Tuomolan tilan pelloilla, talon länsipuolella. Tuomolan tilan alueelta on löydetty 1895 oikokirves, jonka tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä todettiin Tuomolaan johtavan pihatien ja kylätien risteyksestä pellolta iskoksia. Pellot ovat kahden pohjois-etelä -suuntaisen metsäisen harjanteen välisessä notkossa. Vuoden 1995 inventoinnin aikaan asuinpaikka-alue oli nurmella, joten alueen tarkastaminen jäi pintapuoliseksi.

Kuusiranta (413010002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven eteläpuolella Niemen tilan ( ent. Kuusiranta) alueella, talon itäpuolella olevilla pelloilla. Asuinpaikkaan liittyvä oikokirves löytyi vuonna 1961 noin 15 m päärakennuksesta itään. Jonkin matkaa löytöpaikasta etelään havaittiin vuoden 1963 inventoinnissa kvartsi-iskoksia. Paikka on noin 400 m kohteesta no 1 luoteeseen, saman metsäharjanteen juurella. Vuoden 1995 inventoinnissa paikkaa ei voitu tarkastaa, koska alue oli kyntämättä ja osaksi nurmella.

Savilevonpelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven eteläpuolella ja Savilevon talosta etelään, järveen viettävällä pellolla. Veneenmuotoisen vasarakirveen teräosa on löytynyt Savilevo -nimisestä pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta. Samalta peltoaukelta, noin 200 m päästä on tasataltta ja Varsamäen-Mustakankaan metsäharjanteen juurelta, peltojen länsireunalta on löydetty iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnin aikaan pellot olivat kyntämättä, joten niiden tarkastamista ei voitu tehdä.

Lemmetty (413010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven etelälounaispuolella Mustajoelta Lassilaan johtavan tien länsipuolella Lemmetyn talon maalla. Paikalta on useita kiviesineitä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä vain yhden esineen löytöpaikka saatiin tarkennettua. Se oli löytynyt talon pihamaalta. Samassa kohtaa maa oli ollut nokista ja palanutta. Myös mäen oli havaittu merkkejä asuinpaikasta. Sieltä löydettiin kvartsi-iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnissa alueet tarkastettiin ja paikalle kaivettiin koekuoppia, mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Maaperä paikalla oli hiekkaa.

Karhula (413010005) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee noin kilometrin verran eteläkaakkoon Karhijärven rannasta, Kiikoisten tien itäpuolella olevan Karhulan talon maalla. Talon maalta on löytynyt tasataltta. Mäen päällä olevalta savipellolta, noin 100 m talosta iltään löydettiin vuoden 1963 inventoinnissa kvartsi-iskoksia. Vuoden1995 inventoinnin aikaan pellot olivat nurmella ja niiden tarkastaminen ei ollut mahdollista.
Kohde tarkastetaan keväällä 2024. Mahdollisesti salaojitus tulossa.

Setälä (413010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven etelälounaispuolella, noin 800 m rannasta Setälän talon maalla, Lavialta Kullaalle johtavan tien pohjoispuolella. Alueelta on löytynyt aikanaan kaksi kiviesinettä. Setälän talon ympäristö on loivasti Karhijärveen viettävää peltotilkkujen rikkomaa metsää. Toisen kiviesineen sanotaan löytyneen talon kohdalta, tien vastakkaiselta puolelta rinteestä. Toinen esine on noin 50 m edellisestä länteen pellolta, noin 90 cm syvyydestä. Vuoden 1963 inventoinnissa pellon ojan peintareelta löytyi iskoksia, kuten myös Setälän talon pihalta, mansikkamaalta. Vuoden 1995 inventoinnin aikaan peltotilkut olivat nurmella.

Uusi-Karhiniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Karhijärven niemessä, Pajusennokassa. Niemessä on useita kesämökkejä. Rannat ovat loivahkot, maasto on kumpuilevaa. Osaksi niemi on sekametsää, osaksi hakkuuaukeata.
Röykkiö 1 sijaitsee noin 40 m rannasta, Saineen tontille vievältä tieltä noin viisi metriä itään. Se on ladottu kehämäisesti keskuskiven ympärille. Sen halkaisija on 6 - 7 m, korkeus 70 cm. Se on sammaloitunut. Röykkiö on huolellisesti rakennettu. Röykkiö 2 sijaitsee noin 60 m rannasta ja noin 8 m itään Saineen tontille johtavasta tiestä, keskellä hakkuuaukiota. Tiheä vadelmapensaikko kasvoi päällä. Röykkiö on muodoltaan soikeanpyöreä. Sen koko on 2 x 2,5 m. Se on matala, vain 30 cm korkea. Röykkiön päältä on ajettu metsäkoneella. Kolmas röykkiö on sijaitsee 30 m rannasta, kesämökin pihalla ja noin kahdeksan metrin päässä rakennuksesta. Nykyisellään röykkiö on soikea ja noin 2 m pitkä ja 1,5 m leveä. Korkeus on noin 80 cm. Röykkiön pohjalla on suuri maakivi, jonka päälle on kasattu kiviainesta. Röykkiötä on siistitty ja kasattu kokoon vuoden 1963 tilanteesta.
Kohteelle tehtiin tarkastus v. 2023 metsänkäsittelyn vuoksi. Röykkiöt 1 ja 2 todettiin edellä kuvaillun kaltaisiksi. Kesämökin pihassa sijaitsevan röykkiön 3 päällä ja ympärillä on kukkamaa. Todennäköisesti röykkiöt ovat raivausröykkiöitä.

Kusiaismäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärveen virtaavan pienen Heinijoen pohjoisrannalla, noin 200 m päässä jokiuomasta. Kivikirveen kappale on löytynyt joen pohjoispuoliselta rantapellolta. Kusiaismäen länsipuoliselta pellolta on myös löydetty vuoden 1964 inventoinnissa iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä ei alueen tarkastuksessa huomattu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Huida (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Huidan talosta noin 200 m luoteeseen. Huidan talo sijaitsee Karhijärven Riihonlahden länsirannalla, noin 100 m rannasta. Talo sijaitsee rannan suuntaisella, kapealla ja metsäisellä harjanteella, joka jatkuu luoteeseen.
Tältä hiekkaharjulta on useita kiviesineitä, mm. noin pari sataa metriä talosta luoteeseen, hiekkakuopasta on todennäköisesti löytynyt onsitaltan kappale (KM 2456:15). Tien toiselta puolelta on löytynyt vasarakirveen katkelma ja joitakin kvartsi-iskoksia. Oikokirven on harjanteen juurelta. Lisäksi alueelta on hioimia.
Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä ei peltoalueita voitu tarkastaa, koska ne olivat kyntämättä. Talosta noin 200 m luoteeseen olevalle harjanteelle tulleet hiekkakuopan reunat tarkastettiin ja pellon ja harjanteen rajalla kulkevat ojat, mutta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Manninen (413010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven Riihonlahden itärannalla, talosta (Yli-Manninen) 200 m pohjoiskoilliseen. Järveen viettävältä pellolta ojan kummallakin puolen todettiin vuoden 1963 inventoinnissa kvartsi-iskoksia. Alueelta on myös kiviesineitä, mutta niiden tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä tarkastettiin alueet, mutta havaintojen tekoa haittasi se, ettei peltoja ollut kynnetty. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Yli-Putto, Putto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven Riihinlahden itärannalla, Yli-Puton ja Puton kohdalla kylästiestä itään erkanevan tilustien molemmin puolin, aivan kylätien tuntumassa, mäenharjanteella. Paikka on nykyisin täyteen rakennettu ja on mahdollista , että kohde on kokonaan tuhoutunut. Vuoden 1963 inventoinnissa havaittiin Yli-Puton ulkorakennusten kohdalta, perunapellosta kvartsi-iskoksia. Alueelta on myös aikaisemmin löydetty kiviesineitä, mutta niiden tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta.

Susiniemi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven koillispuolella, järveen loivasti laskevalla pellolla. Asuinpaikkaan liittyvät löydökset, kvartsi-iskokset on havaittu Susiniemen talosta itään ja koilliseen olevilta pelloilta, mäkirinteen juurelta. Aikaisemmin on löydetty kiviesineitä pelloilta, jotka sijaitsevat noin 400 m talosta itään. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä peltoja ei tarkastettu, koska ne olivat kyntämättä.

Luoma (413010014) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee noin 900 m Karhijärvestä pohjoiseen olevalla peltoalueella ja mäenharjanteessa. Vuoden 1995 inventoinnin mukaan muinaisjäännös käsittää ns. Holman harjanteen. Alueelta on aikaisemmin löydetty oikokirves pellonmuokkauksessa 40 m Luoman navetasta ja tasataltta Luoman mäkirinteestä. Rinteen juurelta havaittiin vuoden 1963 inventoinnissa iskoksia.

Kukkula (413010015) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kukkulan talo sijaitsee suojaisessa paikassa lounaaseen viettävän rinteen yläpäässä. Pohjoisen puolella paikkaa suojaavat Siltavuoren rinteet. Peltorinteen alla parinsadan metrin päässä talosta virtaa Sampasjoki. Joentöyräspellolta on löydetty asuinpaikkaan liittyviä kiviesineitä (talttoja) ja kvartsi-iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä pellot olivat laitumena, joten niiden tarkastaminen ei ollut mahdollista.

Holma (413010016) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Holman talo sijaitsee noin 100 m:n päässä Ruojärven reitin rannasta, loivasti nousevan mäen päällä. Asuinpaikkaan liittyvät kiviesineet ovat Holman pelloista. Talosta etelään männikköisen harjanteen juurelta, pellolta on kvartsi-iskoksia. Pellot olivat vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä kyntämättä, joten niitä ei voitu tarkastaa.

Aittolahti (413010017) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Aittolahden talo sijaitsee noin 300 m:n päässä Susijärvestä, kumpuilevalla peltoaukealla, rinteen päällä. Asuinpaikkaan liittyvät löydökset, kvartsi-iskokset on saatu loivasti järveen laskevalta pellolta. Tilan alueelta on myös kivesine, jonka tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä alue oli kyntämättä, joten sen tarkastamista ei voitu tehdä.

Härkäsalmi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Härkäsalmen talo on noin 200 m Susijärven kapeasta osasta itään kumpuilevassa peltomaisemassa, mäen harjalla. Asuinpaikkaan liittyvät merkit, kiviesineet ja kvartsi-iskokset on saatu 100 m talosta länsiluoteeseen olevalta rantapellolta. Vuoden 1995 inventoinnissa alue oli laitumena, joten sen tarkempi tarkastaminen ei ollut mahdollista.

Vuorela (413010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Lavajärven rannalla, pitkän rantarinteen päällä, kumpareella. Paikka on pellolla, metsän reunassa. Rinne viettää etelään ja pohjoiseen Lavajärvelle päin. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä löydettiin Vuorelan talon pihan läheisyydestä kvartsi-iskoksia. Aikaisemmin alueelta " ylhäältä mäenrinteestä" on löydetty vasarakirveen teräpuoli ja taltta. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä paikkan tarkastusta haittasi se, etteivät pellot olleet kynnetty.

Korhonen (413010021) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Noormarkku-Lavia -tien eteläpuolella, tasaisella rantapellolla Korhosenlahden rannalla, noin 50 m rannasta. Osa paikalta löytyneistä kiviesineistä on lahden itäpuolella olevasta Tahostenniemestä. Kaikkien esineiden tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä, mutta ne ovat "Korhosen mailta". Kirveen teräkappale (KM 16636) on mäkitöyrään juurelta, pellosta, noin 150 m talosta kaakkoon. Vuoden 1963 inventoinnissa löydettiin kirveen löytöpaikan yläpuolella olevalta pellolta iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnissa peltoja ei voitu tarkastaa, koska ne olivat nurmella ja kyntämättä.

Haapanen (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Haapasen talon alueella. Paikka on Karhijärveen laskevan Suodenjoen pohjoisrannalla, noin 50 m etäisyydellä joesta. Vasarakirveen katkelma löydettiin parisataa metriä talosta koilliseen, metsärinteen hiekkakuopasta. Oikokirves löydettiin talon piha-alueelta, hiekkakuopasta. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä havaittiin navetan ja talon välisestä pellosta iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnissa ei kaikkia alueita voitu tarkastaa, koska ne olivat nurmella.

Kallio (413010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven pohjoispuolella, Nokkamaantie eteläpuolella, Kallion talon puutarhassa ja pellolla. Alueelta on useita kiviesineitä, joiden tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä havaittiin puutarhasta myös kvartsi-iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä peltoja ei tarkastettu, koska ne olivat kyntämättä.

Ruisniemi (413010024) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Karhijärven pohjoispuolella, Nokkamaantien eteläpuolella hiekkapohjaisella pellolla järven rantatöyräällä. Talon Karhijärven väliseltä peltoaukealta on löydetty kourutaltta, noin 180 m talosta etelään. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä havaittiin järven rannasta olevasta hiekkakuopasta kvartsi-iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnissa peltoja ei tarkastettu, koska ne olivat kyntämättä.

Matola (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Suodenjoen itäpuolella, jokeen loivasti viettävällä hiekkapellolla, metsän ja pellon rajalla talon länsipuolella. Matomäen alueelta on kivesine, mutta sen tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä havaittiin talon edessä olevasta perunapellosta kvartsi-iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnissa pellot olivat kyntämättä, jtoen tarkempi tutkimus ei ollut mahdollista.

Haapaniemi (413010027) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Haapaniemen talon pelloilla. Haapaniemen talo sijaitsee metsäisessä, lounaaseen viettävässä rinteessä. Talon lounaispuolitse kulkee Hauniasta Peräkylään vievä tie ja tien lounaispuolella ovat talon pellot. Ne laskevat loivasti lounaaseen ja rinteen alla virtaa pieni Suodenjoen sivupuro. Kirveenterä on löytynyt peltotöiden yhteydessä Ojansillanmäestä "tien toiselta puolen". Toinen kiviesine (taltta) on löytynyt tielle ajetusta hiekkakuormasta. Alueelta olevan kolmannen kiviesineen löytöpaikasta ei ole tarkkaa tietoa. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä talon kohdalla olevassa rinnepellossa havaittiin kvartsi-iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnissa peltoja ei voitu tarkemmin tarkastaa, koska ne olivat kyntämättä.

Huidanlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee lähellä Kullaan kunnan koillisrajaa Huidanlahden talon alueella. Talo sijaitsee korkealla rinteellä Painonjärven itäpään kuivuneen lahden rannalla. Vanhimpia löytöjä ei voinut paikallistaa. Vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä havaittiin talosta etelään olevassa rinteessä sijaitsevassa perunapellossa iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä ei paikkaa voitu tarkastaa, koska pellot olivat nurmella.

Ruohomäki (413010029) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Ruohomäen talon alueella. Talo on Riihonlahden pohjaan laskevan Kuivajoen rannalla, sen lounaispuolella, mäen rinteessä noin 150 m:n päässä joen uomasta. Talon ja joen välisestä peltorinteestä on löydetty asuinpaikkaan viittaavia merkkejä vuoden 1910 tarkastuksen ja vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä.

Myllymäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Myllymäen talon alueella. Paikka on Kuivajoen lounaisrannalla noin 300 m:n päässä joesta. Kiviesine on löytynyt talosta noin 60 m pohjoiseen, pellosta mäen juurelta. Tältä kohdalta havaittiin vuoden 1963 inventoinnissa kvartseja. Vuoden 1995 inventoinnin aikaan pellot olivat kyntämättä, joten niiden tarkempi tutkiminen ei ollut mahdollista.

Myllymäki 2 (413010031) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Myllymäen talo sijaitsee Sampasjoen itärannalla rantatörmällä. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, vuoden 1963 inventoinnin yhteydessä havaitut kvartsi-iskokset ovat jokeen viettävältä pellolta. Aikaisemmin on tilan alueelta saatu kolme tasatalttaa ja kourutaltta. Vuoden 1995 inventoinnin aikana alue oli laitumena, joten sen tarkempi tutkiminen ei ollut mahdollista.

Hakala (413010032) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Hakalan talon pihamaalla Vuorijärveen viettävällä mäenrinteellä. Rantaan on matkaa noin 60 m. Pellot olivat vuoden 1995 inventoinnin aikana laitumena, joten niiden tarkempi tutkiminen ei ollut mahdollista. Paikalta on löydetty aikaisemmin kaksoistaltta ja kvartsi-iskoksia.

Laurila (413010033) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sampasjoen läntisellä jokeen viettävällä mäenrinteellä, noin 300 m Ruojärvestä lähtevästä Sampasjoen lasku-uoman suusta lounaaseen. Kohteesta on löydetty tasataltta ja kvartsia. Vuoden 1995 inventoinnin yhteydessä pellot olivat kyntämättä, joten paikkaa ei tutkittu tarkemmin.

Niemistö (413010034) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee noin 100 m päässä Karhijärven rannasta, pienessä peltojen ympäröimässä metsikössä, kalliopohjalla. Maasto laskee Karhijärveen. Kivirakenne on puoliympyrän muotoinen. Rakenteen eteläseinä on ladottu pystysuoraksi, tasaiseksi seinämäksi, jonka korkeus keskeltä on 1,50 m ja joka mataloituu röykkiön reunoja kohti. Röykkiön pituus itä-länsi -suunnassa on 10 m ja leveys 3,5 m. Muurimaisen seinämän kivet ovat lohkonaisia ja latteitä luonnonkiviä. Muu röykkiön kiviaines on pyöreämpää ja kooltaan pienempää. Kivirakenteeseen on kavettu kaksi kuopannetta. Ympäristö on vanhaa peltoa ja laidunta. Kivirakenne ei vaikuta muotonsa ja huolellisen rakentamisen perusteella peltoröykkiöltä.

Munamäki (413010035) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Länsi-Lavian korkeimmalla vuorella, Munamäellä eli Pakotallinkankaalla, matalalla kukkulalla. Mäen laki on erittäin kivistä. Kivialue on halkaisijaltaan noin 15 m. Siihen on kaiveltu kuoppia. Huipun lähelle on kivistä ladottu kivikasa. Kiviaines on pyöristynyttä. Kysymyksessä saattaa olla pirunpelto.

Vasku (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee hiekkapohjaisella Kalman- ja Vaskunneva-nimisten soiden ympäröimän harjun kaakkoisrinteellä. Asuinpaikan kohdalla kulkee Vaskun talosta alkava tie. Kvartsi-iskokset löydettiin metsäautotien ojan seinämästä. Alueelta on aikaisemmin löydetty hammasrattaan muotoinen liuskeriipus. Löytöpaikka on 200 m asuinpaikasta lounaaseen. Löytöpaikalla oli aikaisemmin ollut kumpare, jota purettaessa riipus oli löytynyt. Unto Salo suoritti paikalla tutkimuksen, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Sillanpäänlahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee matalalla peltorinteellä Ruojärven rannalla. Löydöt, kvartsi-iskokset havaittiin kahtena keskittymänä pellolta noin 40 m etäisyydellä toisistaan. Toinen keskittymä oli Sillanpäälahden itärannalla, matalalla rantakumpareella. Sen keskittymän laajuus oli 80 x 100 m. Toinen keskittymä sijaitsi ensin mainitusta noin 40 m kaakkoon, Sillanpäälahden itärannalla, jyrkähkön rantarinteen ala- ja keskiosassa. Sen laajuus oli noin 50 x 60 m.

Myllykoski (413010038) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruojärvestä Susijärveen virtaavan Sampasjoen länsirannalla, noin 350 m Myllykosken sillasta pohjoiseen. Asuinpaikka on terassimaisella rantakaistaleella Sampasjoen länsirannalla, joentöyräällä. Asuinpaikka alkaa jokitörmän reunalta ja ulottuu lähelle kalliorinnettä. Asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, kvartsi-iskoksia havaittiin noin 20 x 30 m:n laajuiselta alueelta. Inventoinnin yhteydessä paikalle kaivettiin koekuoppia, mutta kulttuurikerrosta ei havaittu.

Tuomisaari (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Sampasjoen länsirannalla noin 80 m joesta, vanhalla rantatöyräällä. Asuinpaikan kohdalla maa alkaa nousta ja muodostaa jyrkähkön töyrään, joka viettää itään joelle sekä etelään pienelle jokeen laskevalle purolle. Asuinpaikkaan liittyviä löydöksiä, kvartsi-iskoksia havaittiin peltotöyrään juurelta ja rinteiltä. Aikaisemmin talon pelloilta on löydetty kolme tasatalttaa.

Seppälä (413010040) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 200 m pohjoiseen kohdasta, jossa Sampasjoki laskee Susijärven järviketjun pohjoispäähän. Maasto on jyrkähkö kaakonpuoleinen peltorinne koskeen laskevan puron varrella. Alue, jolta asuinpaikkaan liittyvät löydöt,kvartsi-iskokset tulivat on 15 x 20 m:n laajuinen. Asuinpaikka jatkuu pohjoiseen metsään, sillä pellon ja metsän rajasta löytyi kvartsia.

Härkälä I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Susijärven länsirannalla olevalla idänpuoleisella jyrkähköllä peltorinteellä, Härkälän talosta 250 m kaakkoon. Asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, kivilaji- ja kvartsi-iskoksia havaittiin rinteeltä ja sen alaosasta. Asuinpaikka jatkunee pohjoiseen pitkin lahden rantaa. Asian varmistaminen ei ollut mahdollista, koska alue oli nurmella inventoinnin yhteydessä.

Härkälä II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Susijärven ja Härkäjärven välisellä kannaksella, sen pohjoislaidassa Härkälän talosta 200 m koilliseen. Kannaksen harjaa pitkin kulkee tie rantamökille, jonka eteläpuolella, pellolta löydettiin asuinpaikkaan liittyviä kvartsi-iskoksia. Aikaisemmin on Härkälän tilan alueelta löydetty kaksi kivikirvestä ja reikäkivi. Asuinpaikka on jyrkähkö idänpuoleinen peltorinne. Maaperä on savensekaista multaa.

Kivijärvi (413010043) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on aikoinaan rakennettu kuivatun Kivijärven kaakkoisrannalle, matalalle niemekkeelle. Järvi on myöhemmin kuivattu ja röykkiö sijaitsee nyt noin 10 m korkean kallioisen harjanteen laella, jota reunustavat etelässä ja pohjoisessa pienet peltokaistaleet. Röykkiö on sammaleen peitossa, mutta tullut osittain näkyviin, kun sen päältä on ajettu metsätöiden yhteydessä. Röykkiö on ihmisen tekemä, pyöreähkö, halkaisijaltaan 2 m ja korkeus on noin 60 cm. Kiviaines on lohkonaista.

Riuttala Kalliomäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hauta on mäntykankaalla, itään viettävässä rinteessä, n. 10 m metsäautotiestä pohjoiseen. Haudan läpimitta on 8 m ja suppilon syvyys metrin; ympärillä on kiven ja maan sekainen 0.25-0.7 m korkuinen valli. Itäsivulla on kylmämuurattu kivimuuri juoksutusaukolla, joka on hajonnut. Muurin alla on 2.5 m pitkä kaivanto.

Pihlavistonkorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koivutaimikkoa kasvavalla tasamaalla on lähes tuhoutunut hiilimiilun jäännös. Miilusta on jäljellä pyöreähkö, 3 m laajuinen ja 40 cm korkea kumpare, jonka poikki kulkee kaivanto. Kummun reunoilla on koloja; maassa on runsaasti hiiltä ja nokea.

Saarijärvi Mäkelä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; A) Mäkelän talon pihapiiristä koilliseen olevalla metsäisessä rinteessä, tien koillispuolella 20 m lähimmästä rakennuksesta on tervahauta, joka on 4-5 m halkaisijaltaan ja metrin syvä. Haudan koillispäässä on 7 m pitkä kivimuuri juoksutusaukon kohdalla. Haudan päällä olevat puut ovat n. 100 vuotiaita (v. 1995).
B) Saman tien lounaispuolella, aivan Mäkelän ulkorakennusten eteläpuolella olevalla heinikkoisella tasamaalla on hiilenpolttopaikka. Maaperässä on runsaasti nokea ja hiiltä n. 15 m laajuisella alalla. Talossa ei ole muistitietoa hiilenpoltosta.

Jokela (413500004) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivijärventien pientareella, n. 250 m itään Jokelan talosta, pienen metsäisen mäen rinteessä on 9 m halkaisijaltaan oleva tervahauta. Suppilomaisen haudan syvyys on n. 1.5 m ja sen reunoilla on maavalli. Kuopan eteläreunassa, juoksutusaukon kohdalla on 8 m pitkä ja keskeltä 2 m korkea kivimuuri. Hyvin säilyneessä muurissa on 1.5 x 1.9 m kokoinen ja 2.5 m syvyinen komero, jonka katto on tehty puusta. Seinässä on juoksutustorvi.

Riuttala Nirkkola (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kivijärventien pientareella (Mustajoen Jokelan tervahaudasta ½ km kaakkoon), metsäisen mäen pohjoisrinteessä on pyöreä, halkaisijaltaan 7 m oleva, suppilomainen tervahauta. Keskuskuoppa on n. 1.5 m syvä, ja haudan pohjoissivulla on 5 m pitkä ja 1.6 m korkea, ladottu kivimuuri juoksutusaukossa. Muurissa on komero ja kourun jäänteet. Haudan päällä kasvaa puita.

Haunia Pirjonlahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tiheää kuusikkoa kasvavalla etelärinteellä, pellon pohjoislaidasta 7 m, Huidanlahden talolta Munakankaalle johtavan metsäautotien lounaispuolella on suppilomainen tervahauta, jonka halkaisija on 8-9 m ja syvyys 1.5 m. Haudan eteläreunassa on 7 m pitkä kivimuuri, jonka komerossa on juoksutuskouru. Metsätie on tuhonnut koilliskulmaa. Haudan päällä kasvaa puita.

Riuttala Kivijärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kuivatun Kivijärven kaakkoisrannalla, tiheässä havumetsässä Kivijärventien tuntumassa on osittain ko. tien parannuksessa tuhoutunut tervahauta. Jäljellä on haudan etelälaita sortuneine kivimuureineen. Haudan halkaisija on ollut arviolta 8-9 m, kivimuuria on jäljellä 5 m ja juoksutuskouru on säilynyt.

Anderskeri (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee kesäasuntona toimivan Anderskerin torpan pohjoispuolella, Hyviluodon saaren pohjoispäässä pienen kallion päällä. Pohjoispäätä kutsutaan Anteskeriksi, ja se on vielä pari sataa vuotta sitten ollut oma saarensa. Paikalla on (1900-luvun alussa?) ollut tuulimylly, josta ovat jäljellä myllynkivet. Kallion päällä kivikossa (pirunpelto?) torpan ja myllynpaikan välissä on kiviaitaa. Myllynpaikasta pohjoiseen sijaitsee selvä, pyöreähkö röykkiö, jonka halkaisija on 2-3 m ja korkeus 0,6 m. Röykkiö ei voi sijaintikorkeutensa perusteella ajoittua keskiaikaa vanhemmaksi. E. Granitin Luvian kiinteitä muinaisjäännöksiä käsittelevässä käsikirjoituksessa AO:n top. arkistossa (1900-l:n alku?) mainitaan paikalla olleen neljä hiidenkiuasta, joista kahta torpan isäntä sanoi alentaneensa.

Lukkarila (442010001) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Epävarmat hautaröykkiöt sijaitsevat Pori-Rauma -tieltä 3,5 km kaakkoon, Kylämaan tilan ohi vievän tien varressa noin 120 m tieltä kylänrajaa pitkin koilliseen avokalliolla.
Röykkiöitä on 12 ja niiden halkaisijat ovat 1,6-3,4 m:iin. Ne ovat matalia, osa epämääräismuotoisia, osa pyöreitä ja yhdessä on reunakehä. Vuoden 1967 inventoinnin yhteydessä yksi röykkiöistä tutkittiin osittain rakenteen ja luonteen selvittämiseksi, mutta koekaivaukessa ei tullut esiin mitään, mikä olisi selvittänyt röykkiöiden tarkoitusta.

Sahari (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Luvian-Nakkilan tiestä 1,5 km Korven kylän keskustasta itään haarautuvan Kotkajärvenmaan tien varressa Haaralan talon kohdalla. Röykkiöt ovat tien pohjoispuolella oleva mäenkumpareen koilliseen viettävällä rinteellä.
Röykkiöiden koot ovat 5,6 x 5,2 m, 7,2 x 6,8 m, 4,4 x 4 m
Saharin hiidenkiuas tarkastettiin 26.4. 2020. Paikalta löydetiin Kerttu Itkosen v. 1967 inventointikertomuksesa kuvatun kaltainen röykkiö, koordinaatit tarkastettiin ja tarkentunut sijainti merkittiin rekisteriin. Sen sijaan v. 1985 inventoinnissa havaittuja kahta muuta röykkiötä ei ympäristöstä löytynyt. Löytynyt röykkiö on halkaisijaltaan n. 7 m ja korkeudeltaan n. 1 m. Se on tehty melko kookkaista kivistä ja on muodoltaan säännöllinen ja pyöreähkö. Kekskellä röykkiöitä on kuopanne. Röykkiö on paksun sammaleen peittämä ja sen pohjoispuolella maasto laskee varsin jyrkästi.

Kahdensilmänkallio (Myllymetsä) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Korvenkylästä Pinkjärvelle johtavan tien itäpuolella, hiihtomajan maastossa, jossa kulkee latupohjaksi tehty pururata.
Kolme selkeää hiidenkiuasta on kallion päällä, röykkiöiden kaakkoispuolella rinne laskee selvästi. Röykkiöistä itäisin on iso, hyväkuntoinen kiuas, jonka koko on 9 x 8,6 m ja korkeus 1,5 m. Edellisestä 30 m lounaaseen on 7,8 x 6 m:n kokoinen ja metrin korkuinen kiuas, jonka keskellä on 2,5 m aukko. Reiällinen kiviesineen puolikas KM 8223 lienee peräisin juuri tästä röykkiöstä. Edellisessä melkein kiinni on matala, halkaisijaltaan noin 3,5 m oleva röykkiö. Myös röykkiöiden välissä on mahdollisesti ihmisen muokkaamaa luontaista kivikkoa. Röykkiöt ovat lähes koillinen - lounas-suuntaisessa rivissä. Välittömästi itäisimmän röykkiön lounaispuolelle on 1970-luvulla raivattu kuntopolku latupohjaksi.
2020 alueelle tehtiin lisäksi frisbeegolfrata.

Huhtala (442010005) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Luvialta Punapakan kautta Nakkilaan vievän tien varressa 2 km länteen paikasta, jossa tie ylittää kunnanrajan. Röykkiö on matalalla harjulla luoteeseen maatuneesta Luvijärvestä maantien pohjoispuolelle kaivetun sorakuopan reunalla. Maasto laskee loivasti pohjoisluoteeseen.
Röykkiö on koottu suuren maakiven ympärille. Sen koko on 5 x 4,7 m ja korkeus noin 0,5 m. Maakiven korkeus on metrin. Röykkiö on koottu suurehkoista kivistä. Sorakuoppa on noin 5 m päässä.

Maantila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Luvialta Punapakan kautta Nakkilaan vievän tien pohjoispuolella 1 km länsiluoteeseen paikasta, jossa tie ylittää kunnanrajan. Röykkiö sijaitsee metsäisellä harjanteella, jota ympäröivät pienet pellot. Maasto on kivikkoista ja maaperä on varsin perusteellisesti muokattu edellisen metsänuudistuksen yhteydessä. Tarkastuksessa 2011 röykkiön ympäristössä kasvoi tiheä, noin 15-vuotias mäntytaimikko, jossa kulkeminen oli hyvin hankalaa.
Röykkiö on rakennettu harjanteen korkeimmalle kohdalle ja sen ympärillä on siellä täällä vaikeakulkuista louhikkoa. Röykkiö on laakea ja säännöllisen muotoinen. Sen koko on 6 x 7 metriä ja korkeus noin metrin. Se on koottu pääasiassa hiekkakivestä, kiviaines on tasakokoista ja röykkiön keskellä on selvä painuma tai kuoppa. Kaikkiaan röykkiö vastasi vuonna 2011 varsin hyvin vuoden 1967 inventoinnin kuvausta.
Vuoden 1999 maastokartassa Satomaan tilalla on myös toinen muinaisjäännösmerkki noin 300 metriä Maantilan hiidenkiukaasta luoteeseen. Muinaisjäännösrekisterissä ei ole tietoja tällä paikalla sijaitsevasta muinaisjäännöksestä, eikä röykkiöstä havaittu mitään merkkejä myöskään tarkastuksessa 2011. Vuonna 1987 painetussa peruskartassa muinaisjäännösmerkki on vain tässä virheellisessä kohdassa ja puuttuu kokonaan Maantilan röykkiön kohdalta. Onkin luultavaa, että vuoden 1999 karttaan on muinaisjäännösmerkki lisätty oikeaan kohtaan, mutta vanha, virheellinen merkintä on myös jäänyt paikalleen.

Isoneva (484010001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Pori - Vaasa tien länsipuolella, 200 m pohjoiseen Porin kaupungin rajasta. Paikka on matalalla metsäisellä mäellä.
Röykkiö on muodoltaan pitkulainen ja matala. Sen mitat ovat 15 x 2 m. Kummassakin päässä on kaivelun jälkiä. Kohdetta ei löydetty vuoden 1986 inventoinnissa.

Lystbacka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tien länsipuolella, Porin kaupungin rajalta noin 100 m päässä. Paikka on matala moreenimäki.
Röykkiö on pitkulainen ja matala. Sen koko on 18 x 5 m. Röykkiön kaakkoispäässä on iso siirtolohkare. Tällä kohdalla on myös kaivelun jälkiä.

Yliniitty (484010003) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tien länsipuolella, Porin kaupungin rajalta noin 50 m. Paikka on korkealla louhikkoisella metsämäellä soiden keskellä.
Röykkiö on pitkänomainen ja matala. Sen koko on 10 x 2,5 m.

Lammela I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä noin 600 m länteen ja Porin kaupungin rajasta 600 m pohjoiseen. Paikka on metsäisellä moreenimäellä.
Toinen röykkiö on pitkänomainen, kooltaan 11 x 3,5 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Vieressä oleva röykkiö on kooltaan 8 x 5 m ja korkeudeltaan 0,7 m.

Forsbackan kalliot (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ahlaisista Lammelaan johtavan tien itäpuolella korkealla kalliolla.
Pohjoisempi röykkiö kallion huipulla olevalla tasanteella. Röykkiön koko on 6,7 x 5,8 m ja korkeus on 0,3 m. Toinen röykkiö sijaitsee edellisestä noin 100 m kaakkoon omalla kalliotasanteella. Röykkiön koko on 5,2 x 3,2 m ja korkeus 0,3 m.

Honkametsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ahlaisista Lammelaan johtavan tien länsipuolella, korkean kallion huipulla.
Toinen röykkiö on pitkulainen ja matala. Sen koko on 12 x 4,5 m ja korkeus 0,4 m. Toinen matala ja pyöreä röykkiö on edellisestä 10 m etelään. Sen koko on 4 x 4 m ja korkeus 0,4 m.

Lotokallio I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori - Vaasa tien länsipuolella Väinölän talosta 350 m luoteeseen, korkean kallion laella.
Röykkiön koko on 13 x 12 m ja korkeus noin 0,5 m. Röykkiö on keskeltä kaiveltu kuopalle.

Varheensalo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Merikarvianjoen länsipuolella, Salomaan talosta 300 m kaakkoon metsässä, matalan louhikkomäen luoteiskärjessä.
Röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan 6 m ja matala. Korkeus on noin 0,5 m.
Kohdetta ei löydetty vuoden 1986 inventoinnissa.

Haanpää (484010009) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Merikarvianjoen länsipuolella, Alakylään johtavan paikallistien pohjoispuolella noin 300 m tiestä.
Paikka on moreenimäellä.
Röykkiöt ovat mäen pohjoisrinteellä. Kuusi niistä on aika lähekkäin, seitsemäs röykkiö on muista noin 50 m länsiluoteeseen. Röykkiöiden koot ovat 2,5 x 1,5 x 0,7 m, 8,5 x 3 x 0,7 m, 7 x 4 x 0,6 m 4,5 x 5,5 x 0,9 m. Yksi röykkiöistä on epämääräinen kiveys, kooltaan noin 6 x 2 m ja yksi röykkiöistä on hajoitettu, halkaisija nykuisin noin 7 m. Kivien joukossa on hiekkakivilaakoja.

Säynäskorvenmäki (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Merikarvianjoen länsipuolella, Strikkasta Alakylään johtavasta tiestä 450 m etelään luoteis-kaakkoissuuntaisella moreenimäellä. Mäen laki on laakea lukuunottamatta keskikohdalla kohoavaa avokalliota. Mäen pohjois- ja länsirinne ovat jyrkkiä ja etelärinne on loivin. Laella on louhikkoa. Kivet ovat suuria.
Mäellä on yhteensä 27 röykkiötä, valtaosa halkaisijaltaan 4 - 5 m. Kaikki röykkiöt sijoittuvat mäen kaakkois- ja etelärinteisiin.
Paikalta on tutkittu pari röykkiötä vuosina 1981 ja 1982. Toinen tutkituista röykkiöistä eroaa muista alueen röykkiöistä pitkänomaisen muotonsa ja suuren kokonsa perusteella. Röykkiön koko on 19,8 x 7 m. Tutkimusten perusteella näyttäisi siltä, että röykkiöitä ei ole rakennettu yhdellä kertaa, vaikka selvät erilliset rakenteet puuttuvatkin. Löytöinä röykkiöstä saatiin yksi saviastian pala.
Toinen tutkittu röykkiö, joka sijaitsee edellisestä 95 m etelään, on suurten kivien muodostama rengasmainen valli, jonka koko on 9 x 8 m. Röykkiössä todettiin rakenteita, mutta mitään esineitä ei löydetty.

Lammela II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 1,3 km länteen metsässä kalliolla.
Röykkiöt ovat pitkänomaisia ja matalia. Niiden koot ovat 14 x 5,8 x 0,8 m, 22,5 x 6,5 x 0,8 m, 18 x 8 x 1,1 m.

Rauniomäki (484010013) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Korpijärvenojan koillispuolella metsässä soiden ympäröimällä alueella.
Eteläisempi röykkiö on pienen kallion länsireunalla, laella. Röykkiön koko on 17 x 14 m ja korkeus on noin 1,3 m. Edellisestä noin 100 m pohjoiseen on toinen röykkiö pienellä kohoumalla soistuvassa metsämaastossa. Se on muodoltaan pyöreä. Röykkiön halkaisija on 11 m. Korkeutta sillä on 1,3 m.

Ylikylä (Mankaneva) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Mankanevan länsipuolella olevalla pienellä kalliolla kahden tilan rajalla.
Röykkiöiden koot ovat 7 x 7 x 0,5 m, 5,6 x 4,3 x 0,2 m, 5,9 x 5,9 x 0,5 m, 7,6 x 7,3 x 0,5 m, yhden koko ei tiedossa.

Rounikkomäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Siltanevan itäpuolella, Saunajärvestä 2 km kaakkoon pohjois-etelä-suuntaisella kallioharjanteella.
Röykkiön on lähes pyöreä. Sen koko on 7 x 6,6 x 0,7 m. Keskeltä kaiveltu pohjaan asti.

Annalammi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 2 km länteen ja Arvenjärvestä 600 m etelään kalliolla.
Röykkiöiden koot ovat 4,1 x 2,3 x 0,3 m, 6,2 x 4,7 x 0,5 m, 6,9 x 5,7 x 0,4 m 7,5 x 5,5 x 0,5 m. Kaksi röykkiöistä on pahoin hajotettuja. Niistä on vain pohjakiviä jäljellä. Alueella on lisäksi muutakin epämääräistä kiveystä.
Paikalla tehty tarkastus 16.5.2024. Tarkastuksen yhteydessä todettu/löydetty yksi uusi röykkiö
Merikarvialla Annalammin alueella sijaitseva kahden kallion paljastuma (koulunkalliot), joista läntisemmällä kohde sijaitsee. Kohteesta 130 m pohjoiseen kulkee Mankanevantie, kyseinen tie alkaa Annalammintiestä. Kohde itsessään on keskellä talouskäyttöön tarkoitettua mäntymetsää, jonka alueella on useita korkeitakin kalliopaljastumia. Kohde on talousmetsän ympäröimä kalliopaljastuma, kallio vahvasti jäkälän peitossa, sekä eteläisin ”sarake” vahvasti sammaleen peitossa. Kallion päällä, sekä aivan läheisyydessä pientä puukasvua, sekä muutama suurempi mänty.
Kohteella sijaitsee 5 eri röykkiötä, joista kahdesta (Röykkiöt 1 ja 2) jäljellä vain pohjakivet.
Röykkiöiden koot; Röykkiö 1: (I-L) 3,50 x 5 m (P-E), Röykkiö 2: (I-L) 3,90 x 4,10 m (P-E), Röykkiö 3: (I-L) 5 x 4,50 m (P-E), Röykkiö 4: (I-L) 5,60 x 6,20 m (P-E), Röykkiö 5:(I-L) 4,50 x 4,94 m (P-E).
Röykkiöiden läheisyydessä oli myös kaksi epämääräistä kivimuodostelmaa, joissa oli selvä ympyrämuoto, mutta kivien vähyyden ja verrattain pienen kokonsa takia on mahdotonta tietää, mikä tarkoitus niillä on ollut, jos on ollut. Kivimuodostelma 1 (I-L) 2,50 x 2,10 (P-E) ja kivimuodostelma 2 (I-L) 2,70 x 2,50 (P-E).
Merkinnät (I-L) ja (P-E) tarkoittavat mittaussuuntia (I-L) Itä-Länsi ja (P-E) Pohjoinen-Etelä
Tarkemmat tiedot kohteista alakohteiden kuvauksissa

Hiidenharju (Santakangas) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa -tiestä 2 km länteen ja Merikarvian kirkolle johtavasta tiestä 100 m etelään. Röykkiö on melko tasaisella metsämaalla pienellä kalliopaljastumalla, joka kohoaa vajaat kaksi metriä ympäröivää maastoa korkeammalle.
Röykkiön koko on 12,5 x 10 x 1,2 m. Tutkimuksissa röykkiön pohjakivien alta löytyi neljänä eri keskittymänä palanutta luuta ja hiilimaata.

Metsätenhola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vaasa-Pori -tiestä 2,2 km länteen ja Merikarvian kirkolle menevästä tiestä 250 m etelään pienellä pohjois-etelä-suuntaisella kalliolla.
Röykkiöt ovat pahoin hajotettuja. Niiden koot ovat 4 x 4 x 0,3 m, 6 x 5 x 0,4 m, 5,2 x 5,2 x 0,7 m. Yhden röykkiön päälle on rakennettu kiviympyrä. Kaksi röykkiöistä tutkittiin vuonna 1980. Parhaiten säilyneestä röykkiöstä löytyi palaneita luita laajalta alueelta röykkiön keskustan ympäristöstä. Toinen tutkittu röykkiö oli pitkänmallinen epämääräinen kiveys.

Mustikkamaa (484010021) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa -tiestä 1,9 km länteen ja Meriakarvian kirkolle johtavasta tiestä kilometri etelään pienellä kalliolla.
Röykkiöiden koot ovat 8,7 x 6,7 x 0,7 m, 5,8 x 4,4 x0,3 m, 7,4 x 6,7 m, 5,2 x 4,8 x 0,4 m. Yksi röykkiöistä on pahoin hajotettu, siitä on jäljellä vain epämääräistä kiveystä.

Hirvikallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa -tiestä 2 km länteen ja Merikarviajoen sivujoesta Tuorijoesta 400 m pohjoiseen pienellä kalliolla.

Pentinneva (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 1,5 km länteen ja Merikarvianjoen sivujoesta Tuorijoesta 300 m etelään metsässä louhikkomäen kaakkoisreunassa.
Röykkiö on pitkulainen, kooltaan 17 x 8 x 1 m. Useita kohdin kaiveltu. Kiveystä on noin 20 x 20 m:n alueella mäen rinteessä. Voisiko kysymyksessä olla useampia rikkotuja röykkiöitä?

Karipalo (484010024) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 1,3 km länteen ja Arvenjärvestä 800 m itään louhikkotasanteella kalliopaljastuman koillispuolella.
Lännenpuoleinen röykkiö on muodoltaan pitkänomainen ja matala ja kooltaan 10 x 3 m. Molemmissa päissä on noin 2 x 1 m kuopat. Röykkiö on suurelta osin sammaleen peitossa ja sen päällä kasvaa pieniä puita. Idänpuoleinen röykkiö on edellisestä noin 10 m itään. Se on muodoltaan pitkänomainen ja matala ja kooltaan 6 x 3 m. Röykkiö on osittain sammaleen peitossa ja vaikuttaa hyvin säilyneeltä. Molemmat röykkiöt muodostuvat 20–60 cm kivistä, joista osa on lohjenneita ja osa pyöreitä. Lisäksi röykkiöt ovat saman-suuntaisia.

Kuivaluoto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 2,9 km länteen, Saunanevanojasta 400 m pohjoiseen metsässä matalan louhikkoisen kallion itäreunalla.
Röykkiön koko on 6 x 5,5 x 0,5 m. Röykkiötä on keskeltä kaiveltu.

Pitkäsaari (484010026) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde on pieni röykkiö, joka on pienen kallion päällä. Röykkiö on osittain sammaleen peitossa, sen päällä kasvaa pieniä puita ja se on ainakin osittain kalliossa olevassa kuopassa. Lisäksi röykkiössä ei vaikut olevan kovin montaa kerrosta kiviä jäljellä. Kooltaan röykkiö on 8 x 4 metriä korkeutta kohteella oli noin 50 cm kallion pinnasta.

Kuvaskangas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuvaskangas-Isojoki tien ja Lauttijärven tien risteyksestä noin 50 m etelään suurten sorakuoppien reunoilla.
Paikalta on hiekanoton yhteydessä löytynyt kuusi vasarakirvestä. Vuoden 1967 inventoinnin yhteydessä kerättiin hiekkakuopan reunoilta Heikkilän taloon johtavan tien molemmin puolin asuinpaikkaan viittaavia löydöksiä, saviastianmuruja, palanutta luuta sekä kvartsia. Kohteen laajuus on tuntematon ja on mahdollista, että paikka on kokonaan tuhoutunut heikanoton yhteydessä.
Inventointikertomuksen karttaliitteessä on myös maininta Lauttijärvelle johtavan tien eteläreunassa havaitusta punamultahaudasta. Paikka on 900 m länteen Heikkilän taloon johtavasta tiestä.

Myllymäki (484010028) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kuvaskankaalta Isojoelle johtavan tien ja Lauttijärven tien risteyksessä, Lauttijärvenjoen itäpuolella, Myllymäen talosta 100 m pohjoiseen olevalla pellolla.
Paikalta on löytöinä liuskekeihäänkärki?, reikäkivi ja 2 hiointa. A.M. Tallgren on vuonna 1912 suorittanut kohteessa koekaivauksia. Vuoden 1967 inventoinnin yhteydessä paikalta kerättiin porfyyri-iskos ja kvartsia. Kohteen laajuus on tuntematon.

Raunioniemi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Heitonnevan luoteispuolella metsässä moreenimäellä.
Pohjoisempi röykkiö on mäen laella. Sen halkaisija on noin 8 m. Se on matala, hieman keskeltä kaiveltu.Toinen röykkiö sijaitsee edellisestä 150 m etelään mäen kaakkoisrinteellä, aivan mäen reunalla. Sen halkaisija on noin 10 m ja korkeus 0,75 m. Sitä on keskeltä useasta kohdasta kaiveltu.
Röykkiöt tarkastettiin 2019 metsänkäsittelyn vuoksi. Ne ovat pääosin edellä kuvatussa kunnossa. Paikkatiedot tarkastettiin.

Heitonneva (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kuvaskankaalta Isojoelle johtavasta tiestä 1,6 km länteen nevan keskellä matalalla kalliosaarekkeella.
Röykkiön koko on 10,5 x 10,5 m ja korkeus 0,5 m. Röykkiö on hajoitettu.

Kahlukytö (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vaasa-Pori tiestä 2,6 km länteen, Porin kaupungin rajasta 800 m pohjoiseen ja Ahlaisista Lammelaan johtavasta tiestä 400 m itään avokalliolla.
Röykkiöiden koot ovat 5,2 x 4 x 0,2 m, 11,4 x 5 x 0,3 m.

Lotokallio II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 800 m länteen, Luutinjärvestä 150 m luoteeseen avokalliolla.
Röykkiön koko on 11,5 x 7 x 0,9 m.

Koukunmutka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 2 km länteen, Saunajärvestä 1,6 km ja Santerinnevasta 1,2 km itäkaakkoon avokallion pohjoisreunalla.

Kirrineva (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohteessa on kolme pitkänomaista röykkiötä, jotka ovat toistensa kanssa melkein suorassa jonossa luode-kaakko-suunnassa. Luoteen röykkiö on kooltaan 13 x 4,5 metriä, keskimmäinen röykkiö on kooltaan 17 x 4 metriä ja kaakon röykkiö on kooltaan 17 x 4 metriä. Kaikki röykkiöt koostuvat pyöreistä ja lohjenneista kivistä, jotka ovat kooltaan 20–60 cm halkaisijaltaan. Lisäksi kaikki röykkiöt ovat sammaleen, jäkälän ja muun aluskasvillisuuden peitossa. Keskimmäisen röykkiön keskellä on tuulenkaato ja kaakon röykkiön päälle on kaatunut puu.

Sorto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Eurajoen Irjanteelta Nakkilan kirkolle johtavasta tiestä noin kilometri itään Kiukaisten kunnan rajalla. Kohde kuuluu Nakkilan (ent. Kiukaisten) Uotinmäen laajaan asuinpaikka-alueeseen. Paikka on maastoltaan loivaa luoteisrinnettä. Asuinpaikan laajuus on tuntematon. Sorron talon mailta on löydetty runsaasti kiviesineitä.

Rantanen (531010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee kuivatun Leistilänjärven länsipuolella Rantasen talon maalla tasaisessa hiekkamaassa. Vuosisadan alkupuolella on talon maalta peltoa raivattaessa löytynyt kiviesineitä ja saviastianpaloja, jotka ovat kuitenkin joutuneet hukkaan. Kohteen laajuus on tuntematon.
Vuoden 2001 inventoinnin aikana peltoalue oli kyntämättä, joten tarkastettiin pellon itäpuolisen maantien ojaleikkauksia, mutta niissä ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Kokkoniemenmäki (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde, joka käsittää kivikautisen asuinpaikan ja röykkiöitä sijaitsee Haistilasta - Järvikylään johtavan tien länsipuolella, Järvikylän koulun etelä-ja luoteispuolella. Muinaisjäännöstä on useampien tilojen alueella Kokkoniemenmäen itäpuolella.
Röykkiöitä on todettu ainakin 200x300 m laajalla alueella. Röykkiöt ovat erikokoisia ja -tyyppisiä. Osa niistä voi olla pronssikautisia, osa nuorempia. Jotkut röykkiöt voisivat olla rautakautisiakin. Joukossa voi olla myös varsin nuoria, sillä alueelle on raivattu kaksi peltoa, toinen 1800-luvun lopulla. Se sijaitsee keskeisimmällä röykkiöalueella Ruohosen pihamaalla olevan lammen pohjoispuolisessa etelärinteessä. Se itäpuolella on toinen pelto, joka on mahdollisesti raivattu viime sotien aikaan. Molempia peltoja kiertää kiviaita. Vuoden 2001 inventoinnissa kartoitettiin alueelta 47 röykiötä/kiveystä.

Kuusisto (531010005) (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Muinaisjäännösryhmä käsittää kolme röykkiötä ja kivikautisen asuinpaikan. Kohde sijaitsee lähellä Kiukasten rajaa, Matomäentiestä 200 m etelään olevan Kuusiston talon maalla.
Talon vieressä olevasta hiekkakuopasta ja tämän allapuolella olevalta pellosta on löydetty saviastianpaloja. Julius Ailio totesi tutkimuksissa paikalta Kiukaisten kulttuuriin ja pronssikauden taitteeseen ajoittuvaa keramiikkaa.
Kuusiston talosta 100 m etelään, pohjois-etelä-suuntaisella ja etelään laskevalla harjulla on kolme vuonna 1911 tutkittua röykkiötä hiekkakuopan reunalla. Röykkiöden koot ovat 4,2 x 4 m, 5,5 x 5,5 m, 6 x 6 m.
Röykkiöistä todettiin tutkimuksissa palaneita luunsiruja ja kvartsia, joka mahdollisesti liittyy asuinpaikkakerrokseen. Kahdesta röykkiöistä todettiin myös rautaesine. Toisesta veitsen katkelma ja toisesta silmukkapäinen esine.
Röykkiöistä on vuoden 2001 inventointikertomuksen mukaan jäljellä heikosti näkyvät sammaloituneet pohjat. Röykkiöiden ympäristössä kasvaa männikkö.

Vähä-Teinilä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Matomäentien länsipuolella, lähellä tietä, tien pohjoispuoella olevasta koulusta 100 m etelään. Paikka on metsässä. Pyöreästä, smmaleen peittämästä röykkiöstä on jäljellä pohjaosa. Röykkiön keskiosa on hävitetty, sen reunat ovat korkeammalla. Röykkiön koko on 10 x 9 m. Röykkiöstä on mahdollisesti peräisin poltetut luut KM 5793.

Mäkelä (531010007) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Kiukaisten rajaa, Mäkelän talosta noin 150 m itäkaakkoon metsikön länsireunassa.
Röykkiö on pyöreä. Sen koko on 14,5 x 14 m ja korkeus noin metrin. Röykkiön pohjoisreuna on matala. Röykkiöstä on ajettu kiviä talon navettaan.
Vuoden 2001 inventointikertomuksen mukaan hiidenkiuas on sammaloitunut ja sen ympäristössä kasvaa kuusimetsä.

Rauvola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Matomäentien koillispuolella, noin 200 m tiestä, melko korkealla mäellä kalliopohjalla.
Röykkiö on pyöreähkö, kooltaan 15 x 11,5 m ja korkeutta sillä on noin metri. Kiukaasta on ajettu kiviä 1919-1920 joilloin suuri osa röykkiöstä tuhoutui. Röykkiössä on kaksi pohjaan asti ulottuvaa kuoppaa.
Vuoden 2001 inventoinnin mukaan röykkiö on osittain sammaleen ja jäkälän peitossa. Sen ympäristössä kasvaa mäntytaimikko.

Knihti, Suomi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Matomäen tien molemmin puolin.
Tien pohjoispuolen röykkiöt, yhteensä seitsemän ovat matalalla harjanteella metsässä. Röykkiöiden halkaisijat ovat 2,5 - 6 m välillä. Niiden korkeus on 50-70 cm. Ovat heinän peitossa, mutta erottuvat kohoumina maastossa.
Tien eteläpuolella, suuren hiekkakuopan reunalla on suuri, kumpumainen, halkaisijaltaan 8 m oleva röykkiö, josta osa on vierinyt hiekkakuopaan. Suurta röykkiötä ei kuitenkaan löydetty vuoden 2001 inventoinnissa. Edellä mainitusta röykkiöstä noin 80 m etelään on toinen pienempi röykkiö. Sen halkaisja on 4 m.
Röykkiön pohjoispuolella aivan sorakuopan reunassa on kuoppaliesi, sen halkaisija on 2 m. Kuoppaliesi tutkittiin vuonna 2008. Samassa yhteydessä avattiin lähistölle koealue, josta löydettiin uusi, ennestään tuntematon röykkiö. Se myös tutkittiin.

Kyllijoki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nakkilasta Eurajoelle johtavan tien itäpuolella, Pakarin talon takana, Kyllijoen talosta 100 m koilliseen mätsäisellä mäen töyräällä. Röykkiön koko on 13 x 10 m. Röykkiö on matala, muodoltaan soikea. Kiuas on sammaloitunut, ympäristössä kasvaa mänty/kuusimetsä. Tilojen raja kulkee röykkiön läpi. Röykkiön koillispuolella on toinen röykkiö, jonka koko on 4x7 m. Se on sammaloitunut. Pronssinen keihäänkärki KM 5922 on löydetty röykkiön pohjoispuolella olleesta pellosta.

Isohuhdan metsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nakkilasta Eurajoelle johtavasta tiestä noin 100 m länteen mäen harjanteella.
Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö ja kehämäinen. Sen koko on 8,5 x 7 m. Se on rakennettu päänkokoisista kivistä. Se on sammaleen peitossa ja siitä on lähinnä reunakiviä näkyvissä. Ympäristössä on mäntymetsää.

Iso-Teinilä (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Nakkilasta Eurajoelle johtavasta tiestä noin 35 itään metsässä mäen harjanteella, Keski-Pakarin talolle menevän tien etelä- ja pohjoispuolella.
Tien pohjoispuolella on suurin röykkiö, kooltaan 10x9 m. Röykkiön keskiosaa on hävitetty, niin että jäljellä on vallimaiset reunat. Muut röykkiöt ovat Keski-Pakarille menevän tien eteläpuolella. Edellisestä 50 m etelälounaaseen on toinen röykkiö. Sen halkaisija on 5 m ja sen keskellä on 2x2x0,5 m kuoppa. Edellisestä 30 m koilliseen on kolmas röykkiö. Sen halkaiisja on 3 m. Edellisestä 7 m pohjoiseen on neljäs röykkiö, jonka halkaisija on myös 3 m. Viides röykkiö sijaitsee röykkiöstä kaksi 10 m etelään. Se on hieman epämääräinen kiveys, jonka koko on 2x3x0,5 m.

Iso-Huhta (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nakkilasta Eurajoelle johtavasta tiestä noin 80 m itään loivassa rinteessä.
Röykkiön koko on 10 x 10 m. Se on luonteeltaan epämääräinen, ei todennäköisesti kuitenkaan luontainen. Sitä on pengottu ja sen päällä kulkee polkuja.

Kaasanmäki (metsäsarka) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kaasanmäen metsäsaarekkeen lounaisrinteellä Harjavallan rajan pinnassa, röykkiöt liittyvät Harjavallan rajan puolella olevaan suureen muinaisjäännösalueeseen. Paikka on Tattaranjoesta itään.
Röykkiöiden joukossa on kolme kooltaan vähän isompaa röykkiötä. Yksi niistä on rajalinjalla. Se on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan noin 6 m ja korkeutta sillä on noin 70 cm. Toinen sijaitsee noin 20 m rajasta. Se on halkaisijaltaan 8 m ja korkeutta sillä on 50 cm. Se on kasattu pääkokoisista kivistä Kolmas röykkiö on edellisistä itään. Se on pyöreä, kumpumainen. keskellä on kuoppa, jossa näkyy silmäkivi. Röykkiön halkaisija on noin 7 m. Muut ovat matalia maatuneita kiveyksiä, joista osa saattaa olla luontaisiakin. Niiden halkaisijat ovat 3 - 6 m.
Vuoden 1985 inventoinnissa on todettu kooltaan 13 x 11 m, 17 x 15 m ja 12 x 10 m suuruiset röykkiöt. Vuoden 2001 inventoinnissa alueelta löydettiin kolme röykkiötä. Havaintomahdollisuudet olivat heikot taimikon ja pitkän heinän vuoksi.

Kaasanmäki (Soinila) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännösalue sijaitsee Pori-Helsinki tiestä 2,2 km lounaaseen ja Tattaranjoesta 600 m itään metsäisellä harjanteella. Kohde käsittää röykkiöitä ja asuinpaikan.
Asuinpaikka on sijainnut peltojen ympäröimällä metsämäellä Kukonharjan kylän yhteismaalla olevan sorakuopan reunalla. Paikalta on löydetty mm. ns. Seiman tyypin kirves (SatM 16 545). Paikalla on vuonna 1967 suoritettu koekaivauksia. Kohde on todennäköisesti kokonaan tuhoutunut soranotossa. Asuinpaikan pohjoispuolella on neljä röykkiötä.
Röykkiöt sijaitsevat mäen harjanteella kaakko-luode -suuntaisen polun varressa vanhan sorakuopan lounaisreunassa. Kaakkoisin röykkiö on polun länsipuolella. Röykkiöstä erottuu noin 1x2x0,8 m suuruinen kuoppa. Kiviä ei ole juurikaan näkyvissä. Kuopassa on maatunut kyltti, jossa on käsin kirjoitettu teksti "muinaisjäännös". Röykkiön koko on 6x8 m. Toinen röykkiö on edellisestä noin 20 m luoteeseen, polkua pitkin. Polku halkaisee röykkiön. Röykkiön halkaisija on 9 m ja korkeus 0,4 m ja sen pohjoispää rajoittuu sorakuoppaan. Se on kasattu osittain hiekkakivilaaoista. Kolmas röykkiö on edellisestä 8 m luoteeseen. Se on matala ja heikosti erottuva. Polku kulkee sen yli. Röykkiön koko on 5x6 m. Neljäs röykkiö on edellisestä 7 m luoteeseen. Sen halkaisija on 7 m ja senkin yli kulkee polku. Kiveystä on hieman näkyvissä. Keskellä on sammaloitunut kuoppa. Vuoden 2001 inventointikertomuksen mukaan sorakuopasta on otettu soraa röykkiöiden puoleisesta päästä.
Tarkastuksessa 2020 todettiin, että soranottoa ei ole tapahtunut vuosiin, sen sijaan vanhaa kuoppaa on maisemoitu varsinkin reunoiltaan kiveämällä, jotta sorakuopan hyvin jyrkät reunat eivät sortuisi. Harjanteen päällä on edelleen löydettävissä kuvatut röykkiöt. Niiden havaitseminen on kuitenkin hankalaa, sillä ne ovat hyvin matalia, mutta hiekkakivilaakoja on sammaleiden alla näkyvissä. Kiveyksiin on kaivettu kuoppia. Koko sorakuoppien välille jäänyt korkea kannas on mahdollista muinaisjäännösaluetta, sillä kiveyksiä näkyy muuallakin.

Tarringinmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Helsinki tiestä 1,1 km lounaaseen, Kauniston talosta 100 m länteen olevalla loivalla lounais- ja länsirinteellä, joka on osittain metsää, taimikkoa ja hakkuuaukeaa.
Röykkiö 1 on hiidenkiukaan pohja, jossa on näkyvissä paasiarkku. Arkun koko on 3,8 x 1,3 m. Sen suunta on itä-länsi. Alunperin suurröykkiöstä oli jäljellä 18-metrinen pohja. Tutkimuksissa vuonna 1959 siitä todettiin neljä samankeskistä kivikehää. Röykkiön päällä kasvaa koivikkoa. Edellisestä röykkiöstä noin 20 m itään on taimikossa rikkiaurattu röykkiö, jonka halkaisija on 5-6 m. Röykkiön Ella Kivikoski kaivoi vuonna 1937. Edellisestä röykkiötä 10 m itäkaakkoon on hävitetyn röykkiön pohja. Se on muodoltaan soikea ja kooltaan 8 x 6 m. Yhdellä reunalla on jäännöksiä isonjen kivien kehästä. Pohjassa näkyy hiekkakivilaa ´an kappaleita. Röykkiötä ei löydetty vuoden 2001 inventoinnissa. Se on joko hävinnyt metsäaurauksessa tai on heinän peitossa. Neljäs röykkiö on ensimmäisestä noin 20 m länteen. Sekin on röykkiön pohja. Reunat ovat hieman korkeammalla. Röykkiön halkaisija on 8 - 10 m. Viides röykkiö sijaitsee edellisestä noin 20 m länteen. Röykkiö on pitkänomainen, kooltaan 2,5x4 m, korkeus on 0,5 m. Se on sammaleen peitossa. Kuudes röykkiö on noin 10 m lounaaseen röykkiöistä 4. Sen halkaisija on 6 m ja korkeus 0,4 m. Se on paksun sammaleen peitossa. Seitsemäs röykkiö sijaitsee 10 m etelään röykkiöstä 4. Sen halkaisija on 5 m ja korkeus 0,6 m.
Tarringinmäestä on löydetty rautaiset rannerenkaat (SatM 5518-19) röykkiöistä kiviä ajettaessa vuonna 1903. Renkaat ovat yksinkertaisia muodoltaan, massiivisia, päihin suippenevia ja pahasti ruostuneita.
Vuoden 1985 Turun yliopiston inventoinnissa todettiin edellämainittujen röykkiöiden länsipuolelta vielä neljä muuta kiviröykkiötä. Niitä ei löydetty vuoden 2001 inventoinnin yhteydessä, koska alue on hakkuujätteen peitossa.

Klomsi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Helsinki tiestä 200 m etelään ja Niittumaan talosta 80 m länsiluoteeseen metsän laidassa matalalla kumpareella. Vuoden 2009 inventointikertomuksen mukaan paikalla on talo ja röykkiö on sen välittömässä pihapiirissä, osittain kulku-uran alla.
Röykkiöstä on jäljellä pohja. Varsinainen röykkiö on hävitetty keskiosasta lähes kokonaan. Reunoilla on vallimaista kiveystä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä. Halkaisija on 14 m. Se on kasattu punaisista hiekkakivistä.
Vuoden 2001 inventointikertomuksen mukaan röykkiöön on tehty hiljattain kaksi sekundäärihautausta, joiden merkkeinä on puuristit.

Penttala (Hautapaikat)
Rautakautinen; Penttala sijaitsee Kokemänjoesta 250 m länteen ja Nakkila-Harjavalta maantiestä 250 m koilliseen talon puutarhassa, loivassa kaakkoisrinteessä.
Vanhemman roomalaisajan kalmistossa suoritettiin kaivauksia vuosina 1910-1912. Kalmiston 32 m pitkä ja 8-10 m leveä kiveys rajouttui alareunastaan arkkumaisiin rinnakkaistarhoihin, jotka oli rakennettu kenttäkalmiston jatkeeksi. Poltto- ja ruumishautauksista todistavat rikkaat löydöt: soljet, rengaskorut ja neulat, onsikirveet, keihäänkärjet jne. Esineissä ei ole palopatinaa. Löytöjen joukossa myös nuorempaa rautakautta (kirves, tulilapio). Muinaisjäännöksen laajuus ei ole tiedossa.
Vuonna 1987 suoritettiin kalmiston ja joen välisellä peltoalueella koekaivauksia. Alueelta todettiin kiveyksiä ja värjäytynyttä maata. Niiden luonne jäi kuitenkin epäselväksi. Löytöinä saatiin kuonaa ja mahdollisesti rautakautista keramiikkaa.

Kiviumpaidanmäki eli Pellasmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Leistilänjärvelle vievän tien eteläpuolella, Palojoesta länteen, tonttitien molemmin puolin noin 400 x 400 m laajuisella alueella. Paikkaa on nimitetty Kiviumpaidanmäeksi, Pellasmäeksi tai myös Virkinmäeksi. Alue on kaakkoon viettävää loivaa rinnettä.
Vuoden 1952 inventointikertomuksen mukaan paikalla on 26 mahdollista hautaröykkiötä ja kolme peltorauniota. Vuoden 1985 inventoinnin mukaan alueella on 33 röykkiötä. Vuoden 2001 inventoinnissa löydettiin 31 röykkiötä ja lisäksi asumuspainanne.
Komein röykkiöistä on tien länsipuolella mäen rinteessä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 20 m. Korkeutta sillä on 1,5 m. Röykkiöstä on ajettu kiviä. Muut ovat kooltaan pienempiä. Niiden halkaisijat vaihtelevat 3 - 12 m:iin. Osa tien länsipuolen röykkiöistä on tuhoutunut 1980-luvulla metsätöiden yhteydessä.

Sipilä (531010026) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjoesta 1,9 km ja Nakkila-Harjavalta tiestä 900 m koilliseen.
Vuoden 1952 inventointikertomuksen mukaan Sipilän talon maalla on ollut alunperin 3 - 4 röykkiötä. Röykkiöistä kaksi (invent.kert. nrot 78-79) oli vuonna 1952 osittain hävitetty. Kivet niistä oli ajettu Anolan kartanoon. Kolmas röykkiö oli tuolloin koskematon (invent.kert. nro 80). neljäs röykkiö oli epävarma muinaisjäännös. Vuoden 1994 tarkastuksessa voitiin todeta seuraavaa.
Röykkiö nro 80 on kuvattu vuoden 1952 kertomuksessa pyöreäksi, kivistä rakennetuksi kummuksi, jonka halkaisija on ollut 7 m ja korkeus 1 m. Vuonna 1994 todettiin pellon laidassa kumpare, joka oli täysin kasvillisuuden peittämä. Päällä kasvoi katajia ja haapoja. Kummussa tuntui kokeilemalla joitakin kiviä. Todennäköisesti kysymyksessä on röykkiö nro 80. (Se sijaitsee tilan 2:216 puolella).
Röykkiö nro 78 on vuonna 1952 kuvattu laajaksi kiveykseksi, jonka halkaisija on ollut 16 m. Reunoja oli tuolloin hieman jäljellä ja pohjan pikku kiveystä. Vuonna 1994 todettiin talosta noin 12 m länteen kuopanne, jossa näkyi pientä kiveystä. Kuopanteen ympärillä voitiin nurmikon alla havaita joitakin maakiviä.
Röykkiö nro 79 on ollut samalla harjanteella kuin edellinenkin, siitä noin 50 m länteen. Röykkiöstä oli vuonna 1952 jäljellä pohjakiveystä. Vuoden 1994 tarkastuksessa ei kohdetta löydetty. Kuten ei myöskään edellisen vieressä sijainnutta mahdollisesti luontaista kiveystä.
Vuoden 2009 inventointikertomuksen mukaan paikalla on epämääräisiä kiveyksiä risukon ja heinän seassa.

Selkäkangas (Viikala I) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjäesta 2,1 km koilliseen olevilla metsäalueilla, paikallistien molemmilla puolella, matalalla, kapealla harjanteella.
Tien länsipuolella on kolme röykkiötä. Yksi niistä on aivan tien vieressä, mutkan kohdalla. Röykkiöstä on ajettu kiviä itä- ja eteläpuolelta niin, että se on puoliksi tuhoutunut. Röykkiö on suurehkoista kivistä kasattu, turpeen ja sammaleen peittämä. Ehjä puoli on kumpumainen. Röykkiön pituus on 7 m ja korkeus 1,1 m.
Edellisestä 45 m länteen on koko kapean harjun täyttävä suuri röykkiö. Se on 43 m pitkä, 9-11 m leveä ja 1-1,4 m korkea. Tutkimuksissa kiveyksestä paljastui 40 m pitkä, 6,5 m leveä suorakaiteen muotoinen muurilatomus. Röykkiön keskellä on 2,5 m pitkä ja 1,1 m leveä arkku. Löytöinä saatiin palanutta luuta sekä muutama palamaton naudan hammas. Röykkiön monumentaalisuuden perusteella se ajoitettiin vanhemmalle pronssikaudelle. Vuonna 2010 Selkäkankaan röykkiön palaneista ihmisluista ja yhdestä palamattomasta naudan hampaasta teetettiin radiohiiliajoitus, jonka mukaan sekä ihmisluut että naudan hampaat ajoittuvat varhaiselle pronssikaudelle, noin 1500–1200-luvuille eaa. Ajoitus on toistaiseksi vanhin Suomessa naudasta tehty.
Kolmas röykkiö on edellisestä 80 m länteen. Röykkiö on pyöreä ja siinä on kehäkiveys. Sen koko on 8 x 6 m ja korkeus on 0,4 m.
Neljäs röykkiö on edellisistä 100 m eteläkaakkoon, tiestä noin 30-40 m itään. Röykkiö on pyöreä, säännöllinen, keskeltä hieman kuopalla. Sen koko on 13 x 11 m ja korkeus on 0,5 m.

Viikala II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjoesta 2,3 km ja Nakkila-Harjavalta tiestä 1,7 km koilliseen mäellä jyrkän rinteen yläpuolella paikallistiestä vajaat 200 m itään
Läntisempi röykkiö on pyöreä, tasalakinen ja kooltaan 7 x 7 m. Korkeutta sillä on noin metri. Edellisestä kymmenkunta metriä kaakkoon on kumpumainen, pyöreä, iso röykkiö. Keskelle on kaivettu pohjaan asti ulottuva kuoppa. Röykkiön koko on 15 x 14 m ja korkeus noin metrin. Ympäristössä kasvaa kuusimetsää.
Kohde tarkastettiin 2021. Röykkiöiden ympäristö on hakattu ja laikutettu, mutta muinaisjäännökset ovat säilyneet hyvin. Kahden edellä mainitun röykkiön välissä on mahdollisesti kolmas pienempi röykkiö.

Lindvall (531010029) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kokemäenjoesta 2,4 km ja Nakkila - Harjavalta tiestä 1,8 km koilliseen aivan Anolan ja Viikalan kylien rajalla. Röykkiö on talon pihamaalla, talosta koilliseen olevalla harjulla.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja kooltaan 11 x 10,5 m. Korkeutta sillä on 0,6 m. Keskellä on 3 - 4 m pitkä kuoppa.

Kalomäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kokemäenjoen lounaisrannalla olevan kuusikkokumpareen laella, Aikalan talosta 100 m pohjoiseen.
Vuoden 1952 inventoinnin mukaan mäen korkeimmalla kohdalla on kivinen, pyöreä alue, jonka halkaisija on 10 m. Keskellä on 2-3 suurta irtokiveä. Kysymyksessä voisi olla hautaröykkiön pohja. Edellisen lounaispuoella on toinen samankokoinen kiveys. Vuoden 2001 inventointikertomuksen mukaan mäen laella ja lounaisrinteellä on hajanaista kivikkoa, joukossa isompia maakiviä. Kysymyksessä olisi luontainen kivikko. Paikalle kaivettiin koekuoppia. niissä ei havaittu mitään kiinteää muinaisjäännökseen viittaavaa.

Haapakallio (531010031) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjoen Ruskilankoskesta 3,4 km koilliseen ja Anola-Kaasmarkku tiestä 400 m länteen metsässä kalliolla. Röykkiöt ovat kahdessa ryhmässä.
Eteläisin röykkiö on kalliokumpareen päällä mäen kaakkoiskärjessä. Se on matala ja sammaleen peittämä. Röykkiön halkaisija on 7 m. Ympärillä kasvaa kuusimetsää. Toinen röykkiö sijaitsee edellisestä 100 m luoteeseen mäen lakialueella, pienen kalliokumpareen päällä. Röykkiön halkaisija on 8 m. Röykkiö on paksun sammaleen peitossa. Ympärillä kasvaa männikköä. Kolmas röykkiö sijaitsee lakialueen koilliseen laskevan rinteen syrjällä. Röykkiö on sammaleen peitossa. Halkaisija on 6 m. Keskellä on kuoppa. Ympärillä kasvaa mäntymetsää. Neljäs röykkiö sijaitsee edellisestä noin 15 m lounaaseen. Kyseessä on röykkiön pohja. Reunan idän puoleiset kivet ovat paikallaan. Röykkiön halkaisija on 5 m. Ympärillä kasvaa mäntymetsää.

Ojala (531010032) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjoesta 4 km koilliseen, Anolasta Kaasmarkkuun johtavan tien länsipuolella, Ojalan talosta länteen olevassa kumpuilevassa metsämaastossa.
Ojalasta 100 m länteen on sammaloitunut, pyöreä halkaisijaltaan 5 x 5 m oleva röykkiö. Edellisestä kymmenkunta metriä itään on pienempi, sammaloitunut, pyöreä röykkiö. Sen halkaisija on 4 x 4 m. Röykkiöä voi olla luontainenkin. Ojalasta 200 m lounaaseen on kivikkoisella kummulla pieni, pyöreä röykkiö, jonka koko on 3,8 x 2,6 m. Edellisestä 100 m kaakkoon on mäen rinteessä suurehko, pyöreä röykkiö, jonka koko on 11,7 x 10,7 m. Ojalan kuivuria vastapäätä, tien toisella puolella on matala, pyöreä sammaloitunut röykkiö, jonka koko on 5 x 4 m.
Vuoden 2001 inventoinnissa alueelta löydettiin kaksi röykkiötä. Havainto-olosuhteet olivat huonot kuusitaimikon ja tiheän heinän vuoksi. Toinen havaituista röykkiöistä sijaitsee kuusitaimikossa, pienen kumpareen päällä ja on halkaisijaltaan 10 m. Toinen röykkiö sijaitsee Ojalasta noin 100 m luoteeseen pienellä kumpareella noin 30 m tiestä. Ympäristössä kasvaa kuusikkoa.
Syksyllä 2023 kohteelle tehtiin tarkastus metsäpohjan laikuttamisen vuoksi. Röykkiöiden paikkatiedot tarkistettiin ja kohde rajattiin uudestaan. Tarkastuksessa löydettiin kolme röykkiötä, joista röykkiö 1 on edellisten tarkastusten mukainen, halkaisijaltaan n.10-11 m oleva pyöreä röykkiö. Ojalan talosta noin 100 m luoteeseen/itään sijaitseva röykkiö 2 on todennäköisesti edellä mainittu pienellä kumpareella sijaitseva röykkiö, sen itäpuolelta löytyi lisäksi pienehkö röykkiö, joka lienee v. 1952 inventoinnissa mainittu.

Salomonkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Anolasta Kaasmarkkuun johtavasta tiestä 1,1 km itäkoilliseen ja Kettumäen talosta 700 m kaakkoon näköalakalliolla, jyrkän rinteen yläpuolella. Muinaisjäännösten pohjoispuolelle on vuonna 1989 -1990 rakennettu hiistohissi. Pohjoispuoliset alueet ovat täysin tuhoutuneet mm. siten, että röykkiöiden vieressä kohoaa kymmeniä metrejä korkea maa-ainesseinämä.
Röykkiöt ovat luode-kaakko-suuntaisen kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla. Suuremman röykkiön, kooltaan 11 x 9 m, viereen on kasattu suuria maakasoja. Pienemmästä, eteläisemmästä röykkiöstä on jäljellä pohjakiveys. Sen koko on 5 x 2 m.

Rieskaronmäki (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee lähellä Ulvilan rajaa Anolasta Kaasmarkkuun johtavan tien itäpuolella metsässä. Muinaisjäännösalue on ympäristöään korkeammalla oleva moreeniharjanne, joka vielä 1000 eKr. oli saarena. Muinaisjäännösalueen laajuus on noin 200x50 m. Se käsittää 11-12 hautaröykkiötä ja 2-3 rakennuksen jäännöstä.
Röykkiöt ryhmittyvät kahden rakennuksen ympärille. Näin ollen läntisen ryhmän muinaisjäännökset sijaitsevat mäen laella ja ylärinteellä. Itäisempi rakennus ja röykkiöt ovat alempana.
Läntiseen ryhmään kuuluu kuusi röykkiötä ja neliömäinen katollinen rakennus sekä paja. Kaikki röykkiöt on tutkittu ja todettu haudoiksi. Röykkiöissä oli kehärakenteita ja paasiarkkuja. Löytöinä on saatu mm. pronssinappi ja pronssinen kaularengas sekä palanutta luuta. Yhden röykkiön yhteydessä oli myös pajan paikka.
Itäinen ryhmä käsittää rakennuksen jäännöksen ja viisi hautaröykkiötä sekä yhden epämääräisen kiveyksen. Muinaisjäännökset näyttäisivät kuuluvan yhteen. Suuri röykkiö korkealla kumpareella sijaitsee talonjäännöksestä 20 m koilliseen, toinen röykkiö talosta 15 m etelään ja kolme muuta röykkiötä talosta hiukan kauempana kaakossa. Näin haudat ympäröivät rakennuksen kolmelta suunnalta. Rakennuksen pohjan mitat ovat 16,8 x 8,2 m. Taloa on pidetty asunnon, karjasuojan ja talaan? muodostamana kokonaisuutena.
Kumpareella olevassa pyöreässä, 2,2 m korkeassa suurröykkiössä todettiin viisi-kuusi polttohautausta. Luiden lisäksi siitä on löydetty mm. pronssipinsetit. Neljästä muustakin röykkiöstä todettiin polttohautoja.
Kohde on entistetty.

Uotinperä I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Anolasta Kaasmarkkuun johtavan tien itäpuolella, Rieskaronmäen muinaisjäännösalueen eteläpuolella, Uotinperän talosta 100-150 m pohjoiseen metsässä mäen harjalla ja etelärinteessä. Kaksi röykkiöistä on sijainnut ryhmästä erillään, pohjoisrinteessä, Meskasen talon maalla. Röykkiöitä on ollut kaikkiaan 12.
Vuosina 1963-1964 suoritetuissa tutkimuksissa latomuksia tai kumpuja ei voitu varmasti todeta haudoiksi. Paikalta löydettyn keramiikan ajoitusta ei tiedetä.
Vuoden 1985 inventoinnin mukaan röykkiöiden halkaisjat vaihtelivat 2,5 - 14 m:iin. Viittä röykkiötä ei pystytty toteamaan.
Vuoden 2001 inventoinnissa löydettiin alueelta, aiemmin tunnettujen eteläpuolelta ennestään tuntematon röykkiö.

Uotinperä II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Rieskaronmäen pohjoisreunassa pienellä mäen kumpareella.
Paikalla on 11 hautaröykkiötä ja kolme epämääräistä kiveystä.
Alue oli vuoden 2001 inventoinnin aikaan hakkuuaukeana, jolla kasvoi noin metrin korkuista mäntyä. Havaintoolosuhteet olivat heikot hakkuujätteiden ja heinikon vuoksi.
Aikaisempien tietojen mukaan röykkiöt ja latomukset sijaitsevat lähekkäin 25 m:n pituisella alueella, pienen epätasaisen mäen laella ja loivassa rinteessä. Ylinnä on keskusröykkiö, jonka halkaisija on 9 m ja korkeus 0,6-1 m. Siinä on reunakehä. Tutkimuksissa siitä löydettiin pronssipinsetit ja palanutta luuta. Toiseksi suurimman röykkiön halkaisija on 4 m ja se on 0,4-0,6 m korkea. Tutkimuksissa siitä löydettiin pronssiveitsi ja palanutta luuta. Muut röykkiöt ovat matalia latomuksia.. Ne ovat halkaisijaltaan 2-4 m, kehäkiveyksen ympäröimiä. Kaksi on suorakaiteenmuotoista, muut pyöreähköjä ta pitkänomaisia tai muodoltaan epäsäännöllisiä. Yksi latomus oli löydötön, muut sisälsivät palanutta luuta.
Röykkiöt on rakennettu vanhemman asuinpaikkakerroksen päälle.

Kaapelinkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kuivatusta Leistilänjärvestä länteen metsäalueella, kallion laella.
Röykkiön koko 8 x 8 m ja korkeus on 1,5 m. Röykkiö on sammaleen peittämä.

Huru (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Palojoesta 400 m länteen ja Hurun talosta 350 m koilliseen kangasmaastossa.
Röykkiö vaikuttaa epävarmalta, mutta kyseesä voi olla röykkiön pohja. Röykkiön halkaisija on noin 6-7 m. Röykkiö on sammaleen peitossa ja maantasainen.

Ketolanmäki (531010042) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Palojoesta 200 m koilliseen metsässä ja pihamaalla.
Röykkiö 1 on pihapiirin itäreunassa. Sen koko on 6 x 9 m, korkeus on 0,4 m. Röykkiö on sammaleen peittämä. Röykkiö 2 on edellisestä 4 m itään. Sen koko on 2 x 3 m, korkeus 0,3 m. Röykkiö on sammaloitunut. Sen päällä on tiiltä ja ruostunutta peltiä. Röykkiö 3 on edellisestä 20 m kaakkoon pienellä kumpareella. Röykkiön halkaisija on 7 m, korkeus 0,3 m. Röykkiön keskellä on kuoppa. Röykkiön on sammaleen ja kuusikon peittämä. Röykkiö 4 on edellisestä 10 m etelään. Sen halkaisija on 3 m, korkeus 0,3 m. Ympärillä kasvaa pihlajia.

Hakala (531010043) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Muinaisjäännösryhmän muodostaa röykkiö ja sen läheisyydessä oleva mahdollinen kivikautinen asuinpaikka.
Röykkiö sijaitsee lähellä Harjavallan rajaa, Huhtalan talolle johtavan metsätien varressa. Röykkiö on pienellä harjanteella tien länsipuolella. Sen halkaisija on 5-6 m ja keskellä on kraaterimainen syvennys. Röykkiössä on varsin suuria kiviä, ehjemmällä kaakkoispuolella on pienempiä kiviä pinnalla. Röykkiön sisältä on heitelty pois punaisia hiekkakivilaakoja. Jäljellä olevan röykkiön korkeus on 70-80 cm.
Röykkiön ympäristössä rikkoutuneelta maanpinnalta näkyi kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Löydöt keskittyivät harjanteen kaakkois- ja eteläpuolelle, lähinnä harjanteen yläosaan.

Laurila (537010001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Noormarkun ja Porin rajalla, kuivatun Pyntösjärven luoteispään koillisrannalla, Laurilan talosta runsas kilometri lounaaseen. Osa röykkiöistä on metsämaastossa harjanteen lakialueella. Osa röykkiöistä on pienen laakean kallion laella ja rinteellä.
Röykkiöt ovat matalia, etupäässä halkaisijaltaan 2 - 5 m.

Ingemari 3. ryhmä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella, Noorkarkun tiehaarasta 1,5 km kaakkoon, kalliolla metsässä.
Läntisin röykkiö (nro 3) on Ingmarin vanhasta päärakennuksesta noin 400 m kaakkoon kallion länsireunalla ja pienen kalliokohouman pohjoispuolella. Edellisestä noin 160 m itäkoilliseen, toisen kallion itäreunalla on kaksi röykkiötä. Ne ovat aivan kallioalueen reunassa, jossa kasvaa pääasiassa mäntyä ja kuusta. Edellisistä pohjoiseen on pieni kivivalli. Se sijaitsee ison, metsäisen kallioalueen koillislaidalla, pienellä kumpareella.

Ingemari 4. ryhmä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella, Noormarkun tien risteyksestä 1,5 km kaakkoon,Ingemarin vanhasta päärakennuksesta noin 700 m eteläkaakkoon, Peräniityn aukion koillispuolella.
Röykkiöt sijaitsevat isohkon kallioalueen lounaislaidalla pienen kallion korkeimmalla kohdalla. Kalliot ovat melko puuttomia, mutta niitä ympäröivät kosteat, metsäiset alueet. Röykkiöt ovat lähellä toisiaan.

Ingemari 5. ryhmä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella, Noormarkkuun erkanevasta tiestä 1,5 km kaakkoon, Ingemarin vanhasta päärakennuksesta noin 750 m koilliseen.
Röykkiöt sijaitsevat metsien ympäröimän laakean kallioalueen laella. Kallion laella on korkeampia kohtia ja niiden välisiä, kosteita ja osittain metsää kasvavia notkopaikkoja.
Kallion pohjoisosan korkeimmalla kohdalla on koillis-lounais -suuntainen röykkiö. Sen lounaispuolella on kolme muuta röykkiötä/latomusta ja neljäs röykkiö on röykkiön 1 koillispuolella.

Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella, Noormarkkuun erkanevasta tiestä 1,5 km, Ingemarin vanhasta päärakennuksesta 750 m itäkoilliseen.
Röykkiöt ovat metsien keskellä olevan matalan kallion lakialueella. Kallion ja metsäalueen puolella on laaja vetinen aukea, ilmeisesti ojitettu suo.

Myyrykulmanhaka (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Louhos sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 450 m länteen, Röömaarinojan eteläpuolella. Kallion pohjoisreunassa on itä-länsi-suuntainen "juoksuhauta", jonka pituus on noin 20 m ja leveys 1,5 m ja syvyys noin metrin. Seinämässä on poranjälkiä ja mahdollisesti siitä on louhittu kvartsia.

Riuta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 200 m länteen, talon kaakkoispuolella olevan pienen kallion pohjoispäässä aivan kallion reunalla noin 15 m talon päädystä. Alue on muuten metsäistä seutua, mutta kallion kohdat ovat vähäpuustoisempia. Röykkiön päällä kasvaa mänty.
Aikaisempi tieto: Kallion laella on ollut hiidenkiuas, kertoman mukaan noin metrin korkuinen ja halkaisijaltaan ehkä 6 m. Vuosien mittaan sitä on hävitetty ja nykyisin on jäljellä hajanainen kivikerros haudan pohjasta.
Vuoden 2010 tieto: 5 x 3 metrin alalla on kerros pyöreitä, 15-25 cm kokoisia kiviä, joista osa on punaista hiekkakiveä. Röykkiö – tai
oikeammin latomus – on jäkälöitynyt ja saattaa osaksi sijaita kallion kuopanteessa. Päällä kasvaa mänty. Huurre mainitsee, että röykkiö on hajotettu vierittämällä kivet alas kalliota, mutta mitään merkkejä tällaisesta ei havaittu, vaan röykkiö
rinnastuu samalla seudulla oleviin muihin sekä Ingemarin pieniin, hiekkakiveä sisältäviin latomuksiin.

Peltoniemi (537010012) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 200 m länteen ja Peltoniemen talosta noin 50 m koilliseen olevan jyrkän kallion korkeimmalla kohdalla. Kalliota ympäröivät metsät, joissa eri aikoina on tehty hakkuita eri alueilla. Samalla aluetta on ojitettu.
Röykkiö on 6 x 5 x 0,3 m kokoinen levinnyt röykkiö kallion koillisreunalla. Täysin sammalen ja jäkälän peittämä. Reunoilla, osittain röykkiön päällä kasvaa kuusia ja pieniä mäntyjä. Päältä röykkiö on epätasainen eli sitä lienee pengottu tai
muuten vaurioitettu. Kiviä on levinnyt röykkiön ympäristöön. Kivien koko on 20-40 cm. Röykkiön luoteispuolella kalliorinteessä on 5-15 cm kokoisia kiviä tiheämmin noin 2,5x2,5 m alalla. Kysymyksessä voi olla erillinen latomus.

Peltola (537010013) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella olevan kallioleikkauksen päällä erillisillä pienten notkelmien erottamilla kalliopaljastumilla. Kalliolla ja etenkin notkopaikoissa kasvaa pääasiassa mäntyjä, mutta jonkin verran myös kuusia ja
koivuja.
Aikaisemmat tiedon mukaan kallioleikkauksen päällä on puhelinpylväs, jonka vierellä on hajanainen kiviröykkiö. Vuoden 2010 tiedon mukaan kalliolla havaittiin kolmessa kohdassa vähäisiä latomuksia. Huurre oli dokumentoinut yhden, joka on alla olevassa listassa numero 1.

Rainiola 3. ryhmä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 500 m itään ja Rainiolan talosta 200 m itään metsäisen pienen kallion lakialueella, röykkiöt 1-4 samalla hieman isommalla kalliolla ja numero 5 sen itäpuolella notkelman takana olevalla hieman matalammalla ja pienemmällä kalliolla.
Kalliolla kasvaa mm. mäntyjä sekä jonkin verran muuta puustoa. Ympäröivät alueet ovat sekametsää, jossa on tehty eriaikoina metsätöitä.
Osa röykkiöistä on tutkittu.

Rainiola 5. ryhmä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 250 m itään metsämäellä, jonka tasaisella, loivasti luoteeseen viettävällä laella, tilojen Rainiola ja Karimaa (Vuorenmaa?) rajalla. Rajalla kulkee sähkölinja.
Röykkiöt ovat matalia, joissakin on silmäkivi. Valtaosan röykkiöistä halkaisija on 2 - 4 m. Röykkiöiden ajoitus ja luonne ovat epävarmoja.
Vuoden 2010 inventoinnissa löydettiin 38 röykkiötä. Aiemman tiedon mukaan alueella on 55 röykkiötä. Osa röykkiöistä on tuhoutunut tai peittynyt hakkuujätteen alle.

Karimaa 1. ryhmä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 100 m itään ja Karimaan talosta 260 m pohjoiseen metsässä.
Röykkiöt ovat matalia ja maatuneita, joista osa voi olla hautoja.
Röykkiöiden koot 3,6 x 3,6 m ja 3 x 4m, toisen kiveyksen halkaisija on 2 m, toinen kiveys on epämääräinen.
Vuoden 2010 inventoinnissa ei edellä mainittuja röykkiöitä löydetty. Sitä vastoin löydettiin röykkiö niistä 60 m itään olevalta pieneltä pyöreälakiselta kalliolta, noin 20 m metsäautotiestä pohjoiseen. Ehjä röykkiö on kallion kaakkoisosassa sen korkeimmalla kohdalla. Se on kooltaan 3,5x3x0,3 m. Muodoltaan kupera. Kivet ovat 15-40 cm kokoisia.

Karimaa 2. ryhmä (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 400 m itään ja Karimaan talosta 300 m itäkoilliseen. Alue on kallion reunaa ja kallionalusrinnettä.
Suurin vallimainen röykkiö on avokallion alapuolella, rinteellä. Muut röykkiöt ovat sen eteläpuolella, laaksossa. Muiden röykkiöiden halkaisijat ovat 2,7 - 6,5 m.
Yksi osittain hajotettu röykkiö on tutkittu vuonna 1981. Siinä oli runsaasti punaisia hiekkakivilaakoja, hiiltä ja nokimaata, mutta ei löytöjä

Karimaa 3. ryhmä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat laajalla alueella noin 0,5 km matkalla metsäautotien varressa Pori-Vaasa tiestä 600-800 m itään ja noin 500 m itään Karimaan talosta.
Monet röykkiöt ovat hajonneet tietä tehtäessä 1960-luvulla. Tie on raivattu röykkiöalueen halki ja tällöin röykkiöistä on hajonnut joko kokonaan tai osittain. Röykkiöissä on tällaisissa kohdissa voitu havaita palonjälkiä. Yhdestä hajonneesta röykkiöstä on löydetty pari palaa keramiikkaa, joka voi olla pronssikautista.
Vuonna 1981 paikalla kaivettiin 5 röykkiötä. Röykkiöt olivat kiven- ja maansekaisia rakenteita. Röykkiöissä todettiin isommista kivistä tehtyjä kehärakentaita, hiekkakivistä kasattuja latomuksia. Yhdestä röykkiöstä löydettiin rautaneula ja kahdessa röykkiössä oli palanutta luuta. Kysymyksessä ovat siis todennäköisesti hautaröykkiöt.
Talvella 2018 alueella on tehty uudistushakkuu ja maanmuokkauksen yhteydessä suuri osa röykkiöistä on tuhoutunut.

Kuivaniitty (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa -tiestä 900 m itään kalliokumpareen päällä. Ympäristö on etupäässä soista metsää, josta kohoaa louhikkoisia harjanteita ja kallioita.
Röykkiön koko on 9 x 6 x 0,6 m. Toinen pää on puiden alla, mika vaikeuttaa koon arviointia. Röykkiön kaakkoisosassa on pitkänomainen, 6 x 0,8 m kokoinen kaivettu kuoppa, joka ilmeisesti ulottuu kallioon asti. Kivet on nostettu kaivannon länsipuolelle. Kivien koko röykkiössä on 20-30 cm.

Saunalaakso (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa -tiestä 500 m länteen ja Mäkelän talosta 200 m pohjoiseen metsäkumpareella suon ja peltoalueen välissä.
Suurimmalla osalla alueesta on tehty eriaikoina metsätöitä, vain pellon eteläpuolinen mäen harjanne on säästynyt niiltä. Tuoreimpia metsätyöt ovat harjanteella, jossa kasvaa tiheässä pientä puustoa. Toinen ryhmä sijaitsee aukiolla, joka todennäköisesti myös on ollut peltoa, sillä kuviot ovat säännöllisiä. Pelto on pieni ja paikoin kapea ja sen umpeen kasvaminen on edennyt jo pitkälle.
Röykkiö ovat pieniä ja matalia kivikasoja, halkaisijaltaan noin 2 - 3 m.

Kultakallio (537010026) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa -tiestä 800 m länteen ja 200 m itäkaakkoon Söörmarkun ja Noormarkun sekä Alakylän ja Kellahdenkylän yhteisestä rajapyykistä kallion itäreunalla, lakea alempana.
Röykkiö on halkaisijaltaan 8 m ja noin 1,1 m korkea. Röykkiön keskellä on
kolmemetrinen, noin metrin syvyinen kuoppa, jonka pohja on tasainen. Tähän tasaiseen pohjaan on kaivettu vielä yksi, noin 50x50 cm kokoinen neliömäinen kuoppa. Kuoppa on sammaloitunut, muuten röykkiö on jäkälöitynyt. Kivien koko on 20-50 cm.

Vehmanen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Poosjärven koillispuolella korkean kivikkoisen metsämäen luoteisosassa. Mäen kaakkoisreunalla on Vehmasen talo. Röykkiön koko on 4,5 x 3,7 m. Se on matala kiveys, jonka keskellä on kuoppa. Poosjärvi on aikoinaan ulottunut mäen juurelle.

Rajasalo-Viitaluoto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Noormarkusta Lassilaan vievän tien varressa Iso-Lakkojärven pohjoispuolella.
Löytöjä, kourualttoja, reikäkivi, liuskeveitsi ym., on entisen Forssin (myöhemmin kauppa) talon paikalta, maantien eteläpuolelta. Siitä noin 100 m lounaaseen on ollut Rajaniemen talo. Löydöt ovat näiden väliseltä alueelta, joka on aikaisemmin ollut peltoa. Alue on tasaista hiekkamaata. Maantien pohjoispuoli on Rajasalon peltoa, joka viettää pohjoiseen ja itään. Vuoden 1966 inventoinnin aikaan alue oli perunamaana ja siinä näkyi jonkin verran kvartsia. Paikan laajuus on tuntematon.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan alueen luonne on muuttunut siten, että se on kauttaaltaan metsäistä maastoa sekä kaupan, joka nykyään on asuinkäytössä, pihamaata. Avonaisia maastonkohtia ei näkynyt missään. Peltokäytön jälkinä alueen maasto on tasaista ja siellä täällä on jonkinlaisia raivauskivikoita. Mitään merkkejä asuinpaikasta ei havaittu.

Isokallio (537010032) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Haukijärven koillispuolella Isokallion talosta 100 m itään olevalla ns. Kenttäpellolla.
Paikalta on vuonna 1929 löydetty vasarakirves ja myöhemmin mm. oikokirves.
Vuoden 1966 inventoinnissa paikka todettiin etelään ja länteen viettäväksi soraiseksi peltorinteeksi, jonka keskivaiheilta useimmat löydöt ovat. Ainakin yksi löytö, kirveen kanta on noin 50 m lännempää talon pohjoispuolelta. Paikan laajuus on tuntematon.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan kohde sijaitsee heinittyneellä, osittain jo hieman metsittyneellä pellolla, josta ei voinut havaita mitään.

Koivuniemi (537010033) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lassilan tiestä noin 1,5 km pohjoiseen, Alajärven ja Inhottujärven välistä kiertävän tien varressa länsipuolella mäen päällä peltorinteellä.
Pelto on kivistä hiekkamaata.
Vuoden 1966 inventoinnin yhteydessä pellolla todettiin runsaasti kvartsia ja pieni pala nuorakeramiikkaa. Asuinpaikan laajuus on tuntematon. Aikaisemmin paikalta on löydetty kirves ja reikäkiven puolikas sekä käyrä liuskeveitsi.
Vuoden 2010 inventoinnin mukaan pelto on jäänyt viljelystä. Paikalta on löydetty edellä mainittujen löytöjen lisäksi mahdollisen kiviesine, tasapaksu, poikkileikkaukseltaan pyöreä hioin- tai hierrinkivi.

Oravasaari (537010034) (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Röykkiöt sijaitsevat Oravasaaren itärannalla metsässä. Oravasaari on laaja saari Inhottujärven länsiosassa, josta järven länteen lähtevä laskujoki alkaa Hanhijokena ja Oravajokena. Saaren itäosan kulkee Lassilan tieltä Pomarkkuun meneva ns. Riutansalmen tie. Saaren koillisosassa, tien itäpuolella on laajahko mäki. Mäen keskivaiheilla on aukeampia paikkoja, joiden reunoilla on kivikkoa. Vaikuttaa kun paikalla olisi ollut peltoa, josta kivet on raivattu. Tarinan mukaan paikalla olisi ollut ison vihan aikaan venäläisten leiri tai kartano. Paikallisten asukkaiden mukaan mäellä on ollut uittokämppä runsaat 100 vuotta sitten.
Paikalla on kuusi pientä kiven- ja maansekaista tai pelkää kiveä olevaa röykkiötä sekä kivivalli.

Rääkkähuhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Inhottujärven lounaispuolelta Pomarkkuun vievän Riutansalmen tien länsipuolella Koiviston talosta noin 600 m pohjoiskoilliseen.
Tien itäpuolella on metsäiset jyrkät ja korkeat kivikkoharjanteet pellon keskellä. Niitä kutsutaan Rääkkähuhdan Iso Kloppa ja Rako-ojan Kloppa. Rääkkähuhdan Iso-Klopan länsipäässä on rinteellä kivikasa isohkoista kivistä. Sen halkaisija on 2 m. Koska ympäröivä pelto on kivetöntä, ei näitä kiviä liene siitä kasattu. Kiveys ei vaikuta luontaiselta.
Pellon laidoilta on löydetty useita kiviesineitä. Pelto on niin alavaa, ettei sitä voi pitää asuinpaikkana. Mahdollinen paikka olisi pellon itäosa.

Puumala (537010036) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Noormarkun kirkolta Lassilaan tulevan tien varressa Puumalan talon maalla. Talo on korkealla mäellä, jonka etelä-, itä- ja pohjoispuolella on alavaa maata. Talon pellosta on löydetty viime vuosisadalla kiviesineitä, joiden tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Vuoden 1966 inventoinnin yhteydessä mäen etelälaidalla olevalta pellolta maantien itäpuolelta löytyi kvartsi-iskos (ei otettu talteen), joka voi merkitä asuinpaikkaa. Maaperä on kivikkoista hiekkamaata. Asuinpaikan laajuus on tuntematon.

Preiranki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Noormarkun kirkolta Lassilaan vievän tien pohjoispuolella, Perttulan talosta 300 m pohjoiseen olevalla pellolla ja laidunmaalla joen etelärannalla.
Perttulan talon pellosta on löydetty useita kiviesineitä viime vuosisadalla. Vuoden 1966 inventoinnin yhteydessä löytöpaikaksi arveltiin mäen joen puoleista pohjoisrinnettä. Inventointi ei tuottanut tulosta, mutta lukuisten löytöjen perusteella on ilmeistä, että mäellä on asuinpaikka. Kohteen laajuus on tuntematon.

Vainio (537010038) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vähäjärven lounaispuolella, Vainio-Anttilan talosta 600 m kaakkoon Järvikulmantien ja Lassilanjoen pohjoispuolella.
Paikka on korkeahko hiekkainen peltokumpu, joka viettää länteen, etelään ja kaakkoon. Siitä on löytynyt kvartsia ja pieni pala kampakeramiikkaa. Kohteen laajuus on tuntematon.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan asuinpaikka-alue on nykyisin entistä peltoa, joka on kokonaisuudessaan metsitetty. Maanpintaa peittää heinä ja horsma eikä avoimia maastonkohtia ollut. Metsittämisen lisäksi pellolle on kaivettu muutaman metrin välein noin 50x50 cm kokoisia ja 20 – 40 cm syviä kuoppia. Osa kuopista ilmeisesti ulottuu kyntökerroksen alle.

Marjamäki (537010039) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lassilanjoen pohjoisrannalla Lassilan kirkosta 1,3 km länteen. Rintalan talosta 100 m etelään on ollut Marjamäen torppa, josta on jäljellä rauniot.
Paikka on hiekkaisella peltoharjanteella, jonka yli vie peltotie rantaan ja jonka itäreunassa on perunakuoppa. Kourutaltan kappale on perunakuopan kaakkoispuolelta ja tien länsipuolelta on kvartsia ja perunakuopan länsipuolelta on piinuolen kärjen kappale. Löytövyöhyke ulottuu aivan rinteen juurelle, vesijättöön asti. Kohteen laajuus on tuntematon.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan asuinpaikka sijaitsee peltonotkelmassa, joka tarkastushetkellä oli heinällä eikä mitään havaintoja asuinpaikasta tai maaperästä voinut tehdä. Huurteen mukaan paikalta on löytynyt mm. piinuolenkatkelma ja kvartsia, jota maanomistajan mukaan pellolla näkyy edelleen. Hän oli myös vuoden 1966 jälkeen löytänyt muutamia kiviesineitä,
jotka nyt saatiin museokokoelmiin. Lisäksi hän mainitsi, että mäen päältä, kivikautisen asuinpaikan takaa ja sitä korkeammalta, oli piharakennuksen portaan pielestä löytynyt kivitaltta tai –kirves, joka oli toimitettu museoon. Tätä ei
toistaiseksi ole kokoelmista tunnistettu.

Koppelovainio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lassilanjoen eteläpuolella koulun ja joen välillä, vanhan ja uuden tien haaran luoteispuolella pellolla.
Pelto on pohjoiseen ja luoteeseen viettävää hiekkapeltoa. Maantien ojasta muuntajan läheltä löytyi vuoden 1966 inventoinnin yhteydessä kvartsia, piitä ja muutama pieni keramiikan muru. Kohteen laajuus on tuntematon.
Vuoden 2010 inventoinnin mukaa pelto oli oraalla ja siten näkyvyys hyvä. Tarkastus kohdistettiin viljelemättömiin piennaralueisiin, joilta ei havaittu mitään. Maa on hyvin kivistä hiekkaa.

Kaalimaanmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lassilasta Lavialle johtavan tien pohjoispuolella, pitäjänrajasta noin 700 m länteen.
Noin 150 m Isokalliosta koilliseen on Kaalimaanmäki -niminen pelto. Sen pohjoispuolella olevassa rinteessä on röykkiö, jonka koko on 5,6 x 3,6 m ja korkeus on 0,5 m. Keskelle on kaivettu kuoppa. Osa kivistä on selvästi lohkottuja.

Anttila (537010042) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vähäjärven lounaispuolella ja Lassilanjoen sekä Järvikulmantien pohjoispuolella Anttilan talosta 100 m luoteeseen olevalta pellolla.
Pelto on kivikkoista etelään ja lounaaseen loivasti viettävää hiekkamaata, jonka reunoilla on pellosta raivatuista kivistä tehdyt kiviaidat. Vuoden 1966 inventoinnissa pellolta kerättiin kvartsi-iskoksia. Vuonna 1974 alueella suoritettiin koekaivaus. Pellon länsipuolella olevasta metsiköstä löytyi mm. kampakeramiikkaa. Pellolle tehdyt koekuopat jäivät tuloksettomiksi.
Vuoden 2010 inventoinnin mukaan pelto on jäänyt käytöstä ja on täysin heinittynyt ja pääosin metsittynyt. Pellon kivistä tehdyt massiiviset kiviaidat erottuvat vielä, mutta muita havaintoja ei maaston peitteisyyden takia ollut mahdollista tehdä.

Seppälä (537010043) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lassilanjoen pohjoispuolella, vanhan ja uuden tien välisen tienpätkän varressa, noin 400 m Lassilan kirkosta lounaaseen. Paikka on ennen ollut Heikkilän eli Isosavon talon peltoja. Talo on kokonaan hävinnyt ja maat hajaantuneet eri omistajille. Heikkilän mailta on useita kiviesineitä Satakunnan Museossa.
Edellä mainittu peltorinne on maastoltaan sopiva asuinpaikaksi: korkea hiekkainen etelään viettävä rinne. Alueelta löytyi vuoden 1966 inventoinnissa kvartsi-iskos. Kohteen laajuus on tuntematon.
Vuoden 2010 inventoinnissa alue oli oraalla eikä sitä voitu tarkastaa kuin aivan reunoilta. Mitään ei havaittu.

Lahnajärvi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat kuivatun, nyt pientä koivua kasvavan järven länsirannalla olevassa vanhassa kuusimetsässä, Alisen Lähnajärven luoteispuolella. Pohjoispuolella kivikkoista kalliomäen rinnettä.
Röykkiöt ovat kuitenkin tasamaalla ja näyttävät reunustavan ympäristöään kivettömämpää tasaista maaston kohtaa. Röykkiöt poikkeavat muodoltaan ja kooltaan selvästi toisistaan.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan röykkiöt ovat pikemminkin historiallisen ajan raivauskivikoista kuin pronssikautisista hautaröykkiöistä. Ensinnäkin röykkiöiden väliin jäävä alue eroaa kivettömyytensä takia ympäröivistä alueita. Röykkiöt 1-4 reunustavat tätä kivetöntä aluetta. Myös röykkiön 4 ilmeisesti eriaikaiset rakennusvaiheet, mitkä näkyvät sekä röykkiön osien erilaisuudessa että kiviaineksen laadussa viittaavat siihen, että samaan paikkaan on useaan otteeseen kasattu kiviä. Ja lukuun ottamatta röykkiötä 3 mikään ei muodoltaan muistuta pronssikaudelta tunnettuja.

Lepistö (537010046) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Alajärven pohjoisrannalla kulkevan tien renassa pienen kumpareen laella.
Röykkiön koko on 3 x 5 m. Röykkiö on osittain tuhoutunut tien rakentamisen yhteydessä.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan etsiskelyistä huolimatta rakennetta ei nyt löydetty eikä myöskään selvää syytä sen häviämiselle. Yhdessä soveliaassa kohdassa oli kasattu kiviä tien pientareelle ja voi olla, että rakenne on peittynyt siinä yhteydessä.

Karimaa 4. ryhmä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella, noin 350 m tiestä metsässä.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 3,2 - 7,6 m. Ne ovat muodoltaan pyöreitä ja matalia. Korkeudet ovat 0,3-0,5 m. Kohteen laajuus on 100 x 80 m.
Vuoden 2010 inventoinnissa aikaisemmin ilmoitetuista 14 röykkiöstä löydettiin 12, joista niistäkin suurin osa on hyvin epävarmoja muinaisjäännöksiä.

Karimaa 5. ryhmä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella, 200 m tiestä kalliolla ja kallion alla maapohjaissa rinteessä.
Röykkiöt ovat pääasiassa pyöreitä ja matalia latomuksia.

Mäkisalo (537010049) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivivalli sijaitsee Pori-Vaasa tien länsipuolella, noin 700 m tiestä, metsässä pienen kallionnyppylän lounaisreunalla.
Vallin koko on 10 x 2 m. Kivet ovat pyöreähköjä lohkareita, isoja, 40 – 60 cm kokoisia ja niitä on vain yksi kerros. Luultavasti ei ole muinaisjäännös, vaan
paremminkin poikkeuksellisen säännöllinen rinnekivikko. Vallin pohjoispuolella on kalliopohjalla noin 2 m alue irtonaista kiveä.

Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella noin 200 m tiestä metsäisen kumpareen rinteillä ja lakialueella. Mäellä on ilmeisesti jo useampi vuosi sitten tehty metsätöitä, minkä seurauksena puusto on pientä ja etenkin pari-kolme
senttiä leveät koivut kasvavat hyvinkin tiheästi. Ilmeisesti alueella on myös ollut peltoja ja matalammat kohdat ovat hyvin vetisiä. Lisäksi alueella on lähde tai lampi.
Röykkiöt ovat erikokoisia ja -muotisia latomuksia ja kiveyksiä, joista osa on rakennettu maakiven viereen.

Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella noin 400 m tiestä metsässä.
Röykkiöt ovat pyöreitä ja matalia. Niiden halkaisijat ovat 3,6 - 4,5 m. Joukosa on myös pitkänomainen "kivivyö".

Isohuhdanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee lähellä Porin rajaa, Poikeljärven itärannalla. Paikka on noin 15 m kesämökistä itään, järven ja harjanteen väliin alue.
Röykkiön koko 12 x 5 m. Se on suorakaiteenmuotinen ja korkeus vaihtelee 1 - 2 m:iin. Latomus on tehty suurista kivistä. Keskellä on röykkiön suuntainen kuoppa, jota reunustavat isohkot pystyynasetetut kivet.

Kantola II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 1,6 km itään avokalliolla, jyrkkäpiirteisen, mutta pienen kallioharjanteen länsiosan korkeimmalla kohdalla.
Röykkiön koko on 9 x 3 x 0,3 m. Se on sammaloitunut ja jäkälöitynyt kivilatomus. Latomus kapenee keskellä 1,5 – 2 m levyiseksi – ikään
kuin kaksi erillisillä kalliokumpareilla sijainnutta hieman leveämpää latomusta olisi myöhemmin yhdistetty kivivallilla. Kuusentaimia, pieniä kuusia ja eteläpäässä kaksi hieman isompaa mäntyä. Melko ehjä, jonkin verran kiviä on levinnyt ympäristöön, mutta esimerkiksi penkomisen jälkiä ei todettu. Kivien koko on 20-40 cm.

Kantola III (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 1,6 km itään avokallion korkeimmalla kohdalla.
Röykkiöiden koot ovat 4,5 x 33,3 m ja 5,2 x 4 m. Pienempää röykkiötä on hajotettu.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan kallioalueen eteläkaakkoispäässä on 14 x 3 x 0,4 m kokoinen sammalen ja jäkälän peittämä röykkiö. Pitkänomaisen röykkiön päät ovat kallionyppylöillä, keskiosa kulkee pienen notkelman yli. Röykkiö on muuten ehjä, mutta itäpuolelle on valunut kiviä noin 2 m leveydeltä.
Muinaisjäännösrekisterin mukaan paikalla pitäisi olla kaksi röykkiötä, mutta etsiskelyistä huolimatta vain tämä löydettiin eikä se mittojen osalta vastaa kumpaakaan muinaisjäännösrekisterissä kuvattua kohdetta

Kirkkokangas (608010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Noormarkun rajaa Valtasen talosta 100 m etelään. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt ovat alavalta pellolta. Asuinpaikan laajuus on kuitenkin epäselvä, ja asuinpaikka-alue saattaa jatkua myös harjun ylätasanteelle talon ja vanhan saunan väliselle alueelle.
Vuoden 2024 inventoinnissa käytöstä poistuneelle pellolle kaivettiin yksi koekuoppa, josta havaittiin kvartsi-iskos. Koekuopasta todettiin myös syvä, sekoittunut peltokerros, jonka alta alkoi savimaa.

Kallioneva (608010002) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on suuri sammaleen ja jäkälän peittämä pyöreähkö röykkiö, joka erottuu maastosta helposti. Kooltaan se on noin 35 x 25 metriä ja selvästi ympäröivää maata korkeampi. Kohde koostuu pyöreistä ja lohjenneista kivistä, jotka ovat ympäröivässä maastossa olevia kiviä huomattavasti pienempiä. kivet ovat 20–60 cm halkaisijaltaan. Röykkiön keskellä olevan kuusen ympärillä on kuoppa kuten myös röykkiön itäpäässä.

Plootuluoto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde, luola sijaitsee Isojärven eteläosassa olevassa saaressa. Luola on kalliossa saaren keskellä.
Kallion päältä johtaa viistosti alaspäin käytävä kallion sisällä olevaan luolaan. Luolan seinämissä on nimikirjaimia. Paikkaan liittyy tarinoita aarteista ja jättiläisistä.

Peltomäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Uusikylästä Poosjärvelle johtavan Hiidenmäentien länsipuolella, Noormarkun rajasta 250 m pohjoiseen, talon eteläpuolella olevalla perunapellolla. Maaperä on kivistä hiesupeltoa, joka viettää loivasti etelään.
Paikalta on aikaisemmin löydetty rombinmuotoinen reikäase ja inventoinnin yhteydessä kvartsia. Vuoden 2007 tarkastuksessa pellon pinnalla oli myös runsaasti kvartsi-iskoksia ja muita kappaleita näkyvissä. Niitä ei kerätty talteen. Vuoden 1966 inventoinnin perusteella paikan laajuudeksi on arvioitu noin 40 x 40 m.
Vuonna 2008 asuinpaikan läheisyydessä tehtiin arkeologisia koekaivauksia paikalle suunnitellun rakennushankkeen vuoksi. Rakennuspaikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Se on tuhoutunut pellonmuokkauksen yhteydessä. Löydöt olivat kvartsiesineitä ja -iskoksia, kivilaji- ja kvartsiitti-iskoksia ja palanutta luuta.
Vuoden 2024 inventoinnissa todettiin, että asuinpaikka-alue on nykyisin pihanurmea. Suunniteltu asuinrakennus on lopulta rakennettu Hiidenmäentien etäpuolelle muinaisjäännösalueen ulkopuolelle.

Kerimanni (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Isojärven itärannalla Kerimannin niemessä sorakankaalla. Aivan rannassa on kesämökki. Röykkiö on 10 m mökistä pohjoiseen. Tie on hieman leikannut röykkiöitä ja maassa oli nähtävissä vuonna 1966 vahvat palamisen jäljet:hiiltä, nokimaata ja palanutta kiveä. Näkyvissä oli myös palanutta ja palamatonta eläimen luuta, piin sirpaleita ja kvartsi-iskoksia sekä pari rautanaulaa.
Röykkiön koko on 3,9 x 3,2 m.

Sauvakoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Noormarkun rajalla olevan Sauvakosken pohjoisrannalla olevalla metsikkökummulla noin kilometri etelään Ruok(e)järven talosta. Paikan läpi kulkee tie. Paikalta on löydetty kvartsia, keramiikkaa, 2 piikärkeä ja mahdollisesti kourutalttakin. Kohteen laajuus on tuntematon.
Eteläjoen-Noormarkunjoen koskialueiden inventoinnin 2015 yhteydessä kohde tarkastettiin. Tien länsilaidassa leikkauksessa havaittiin iskoksia ja palanutta luuta. Tien länsipuolelle on rakennettu kesäasunto ja kulkuväyliä.

Sammallahti (608010007) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Veikasjärven lounaispuolella, Sammallahden talosta noin 500 m länsiluoteeseen metsäharjanteella, sen korkeimmalla kohdalla. Röykkiön koko on 8 x 15 m. Siihen on kaiveltu useita kuoppia. Kiveys vaikuttaa toisaalta myös luontaiselta.

Hiidenmäki I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pori-Kankaanpää tien länsipuolella, 200-300 m tiestä, Hiidenmäen etelärinteellä, metsäisellä terassilla. Mäkeä ympäröi pohjoisessa ja lännessä suo, etelässä kosteikko ja idässä pelto. Mäen laella on laaja sorakuoppa.
Mäen etelälaidan terassilta, jossa maaperä on hienoa hiekkaa on inventoissa löydetty asuinpaikkalöytöjä: kampakeramiikkaa, piitä ym. Kohteen laajuus on 180 x 40 m.

Hiidenmäki II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Kankaanpää tien länsipuolella, noin 400 m tiestä Hiidenmäen laella, soranottoalueen etelälaidalla.' Paikalla on kaksi ehjää röykkiötä ja epämääräisempiä kiveyksiä useampia, mahdollisia röykkiön jäännöksiä. Röykkiöiden koot ovat 13,1 x 12,2 m, 2 x 3 m, 7,5 x 6,2 m. Paikalla ollut kaikkiaan 9 röykkiötä, joista osa on tuhoutunut soranotossa.

Pispalammi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee (Iso) Pispanlammen pohjoiskoillisrannalla kivikkoisessa rinteessä, noin 10 m rannasta.
Matala, pyöreä röykkiö on halkaisijaltaan 4 m.

Kuusela (608010012) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mattilankulmalta Ruokejärvelle johtavan tien itäpuolella, kuivuneen Veikasjärven eteläpuolella, Ylikosken talon pihamaalla ja pellolla sekä edellisestä 100 m kaakkoon Kuuselan talon länsipuolella olevalla pellolla. Paikalta on löydetty kiviesineitä (reikäkiviä, taltta, kiviesineden kappaleita, hioimia) sekä kvartsia. Kohteen laajuus on tuntematon.

Herramäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee rautatien luoteispuolella olevalla kivikoisella mäellä. Mäen luoteisrinteessä on vanha pelto, jonka länsipuolella on soista metsää. Pelto on kivikkoista hiekkamaata. Sen pinnalta on löydetty kvartsia ja keramiikan muru. Kohteen laajuudeksi on arvioitu 60 x 60 m.

Vesterinmoisio (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pomarkunjoen pohjoispuolella, etelään viettävällä rinteellä, joka on entistä peltoa. Muinaisjäännösalueen poikki kulkevan Kasevankujan länsipuolelta on löydetty vuoden 1966 inventoinnissa kvartsia alueen ollessa vielä peltokäytössä. Paikalta on myös taltta. Kohteen laajuudeksi arvioitiin tällöin 60 x 60 m.
Vuoden 2024 inventoinnissa asuinpaikka-alueen peltokäytön todettiin päättyneen ja alue oli suurelta osin metsittynyttä. Asuinpaikka-alueen pohjois- ja itäpäädyt jäivät puolestaan omakotitalojen pihamaille. Käyttämättömälle metsätilalle kaivettiin inventoinnin yhteydessä koekuoppia, joista todettiin syvälle jatkunut, sekoittunut peltokerros. Sekoittuneesta peltokerroksesta havaittiin yksittäisiä kvartsi-iskoksia ja historiallisen ajan keramiikkaa. Metästä havaittiin myös useita, vaihtelevankokoisia peltoröykkiöitä.

Kunvik (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Valkjärven lahden lounaisrannalla pellolla.
Vuoden 1966 inventoinnissa löydettiin kvartsi-iskos 100 m Kunviikin talosta pohjoiseen olevalta hiesuiselta peltorinteeltä. Tältä pellolta ovat todennäköisesti pari muutakin Kunvikin tilalta löytynyttä esinettä, taltta ja kiviesineen katkelma. Kohteen laajuus on 40 x 40 m.
Vuoden 2024 inventoinnissa asuinpaikaksi rajatulta peltokaistaleelta ei havaittu kivikautisia asuinpaikkolöytöjä. Pellon pohjoislaidalta havaitiin yksi peltoröykkiö.

Ala-Nissi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Kankaanpää tien ja rautatien välisellä kivikkoisella metsäharjanteella. Harjanteen itä- ja pohjoispuolella maasto on matalaa ja kosteaa, etelässä ja lännessä korkeampaa ja kivikkoista.
Röykkiö on muodoltaan pitkänsoikea, matala ja kooltaan 8 x 12 m. Siinä on kaivelun jäljiltä kolme kuoppaa.

Kirveskallio (608010018) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Myllykulman alueella kuivatun Kirvesjärven pohjoispuolella etelään ja lounaaseen viettävällä peltorinteellä Kirveskallion talon läheisyydessä. Löytöjä on sekä talon kaakkois- että lounaispuoleisilta pelloilta. Paikalta on useita kiviesineitä. Vuoden 1966 inventoinnissa löytyi myös kvartsia. Kohteen laajuus on tuntematon.

Vastamaa (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Pori-Kankaanpää tiestä 400 m länteen pellolla, talosta noin 30 m lounaaseen.
Pellolta on löydetty kaksi kiviesinettä. Vuoden 1966 inventoinnin yhteydessä paikalta löydettiin hiukan epämääräistä kvartsia.

Törmä 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pori-Kankaanpää -tiestä noin kilometri länteen, Honkakoskelta Siikaisiin menevän tien eteläpuolella olevalla peltorinteellä.
Vuoden 1966 inventoinnissa löytyi talon lounaispuoliselta peltorinteeltä kvartsiesine. Samalta alueelta, vahoista sorakuopista on mahdollisesti löytynyt kivikirves. Tilan alueelta on myös kourutaltta.

Vanhatalo 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Honkakoskelta Poriin johtavan vanhan tien länsipuolella ja joen etelärannalla pellolla.
Vuoden 1966 inventoinnissa löydettiin kvartsia Vanhantalon rakennuksista aina 300 m länteen pellon yläosasta noin 100 m levyiseltä alueelta. Aikaisemmin pellolta on löydetty kaksi kivikirvestä.
Vuoden 2024 inventoinnissa pelto oli sängellä ja löytöjen havainnointi rajoittui traktorin ajouriin sekä pellon eteläpuoliseen penkkaan, mistä havaittiinkin runsaasti kvartsi-iskoksia.

Ala-Anttila (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Honkakoskenjoen pohjoisrannalla, vanhan maantien sillasta 60 itään pellolla. Talo on rakennettu todennäköisesti asuinpaikalle. Perustuksia kaivettaessa oli löydetty taltta, joka ei ole tallessa.
Vuoden 1966 inventoinnissa ei ollut mitään nähtävissä, koska piha oli nurmena. Inventointikertomuksessa on maininta, että Ville Luho oli käynyt paikalla mahdollisesti vuonna 1953 ja löytänyt paikalta kvartsia. Tällä perusteella kohde olisi todettu asuinpaikaksi.

Anttila (608010023) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Leväsjoen pohjoisrannalla vanhan maantien sillasta 200 m luoteeseen pellolla. Anttilan talon mailta on useita kiviesinelöytöjä. Niitä ei voi kaikkia kuitenkaan tarkemmin paikallistaa.
Vuoden 1966 inventoinnissa talon länsipuolella olevilta pelloilta alkaen navetan takana olevasta rinteestä ja ulottuen ainakin 200 m länteen olevalle Isomäelle löytyi asuinpaikkaan viittaavia merkkejä.
Vuoden 1993 tarkastuksessa ei Anttilan päärakennuksen länsipuolella olevan aittarakennuksen takaa todettu kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Tälle kohdalle oli suunnitteilla rakentaa saha. Asuinpaikan rajaus päivitettiin vastaamaan tarkastuksen seurauksena.
Vuoden 2024 inventoinnissa kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta havaittiin muuntajarakennuksen itäpuolisella pellolla lähellä pellon pohjoisrajaa. Pento oli sängellä, joten löytöjä voitiin havainnoida ainoastaan traktorin ajourista ja padotun puron penkoilta.

Anttilan metsä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Leväsjoen pohjoispuolella, noin 350 m länsiluoteeseen Anttilan tilan päärakennuksesta metsäalueella. Kohteen läpi kulkee vanha metsäautotie. Vuoden 1966 inventoinissa löydettiin tien reunan, kallion ja etelään viettävän rinteen väliseltä tasanteelta keramiikkaa, kaitataltta ja kvartsi-iskoksia.
Tien leventämisen vuoksi suoritettiin vuonna 1994 alueella tutkimuksia. Tutkimuksissa kohde todettiin pienialaiseksi. Se on sijoittunut kapealle rinnetasanteelle kallion eteläpuolelle.

Vääräkoskenmaa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Kynäsjoen itäpuolella, lähellä Noormarkun rajaa olevalla metsäalueella, jota on kutsuttu Vääräkoskenmaaksi.
Metsässä, peltotien itäpuolella kallion päällä, jyrkän rinteen kohdalla on röykkiö. Sen koko on 4,1 x 3,7 m ja korkeus on noin 0,5 m. Keskellä on kuoppa, joka ulottuu maahan asti. Vuoden 1966 inventoinnissa löytyi pohjalla olevasta hienosta hiekasta kvartsi-iskos.

Patakoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Honkakoskenjoen rautatiesillasta noin 1,5 km kaakkoon, Patokosken alapuolella olevan suvannon ja siitä 80 m kaakkoon olevan pellon välillä olevassa sankassa kuusimetsässä. Alue on rinne, joka viettää etelälounaaseen. Sen pohjoislaidalla on kalliota, josta koskeen päin on selvä terassi. Asuinpaikka on terassilla noin 40 m koilliseen suvannon rannasta ja joen suulta. Kohteen laajuus on noin 20 x 50 m. Paikalta on löydetty keramiikkaa.

Mäkituuna (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee kuivatun Tuunajärven pohjoispuolella, peltoaukion luoteiskolkassa. Takana on kallioinen mäki, joka lounaassa ulottuu lähelle entistä rantaa ja pelto on siellä kapea kieleke. Tästä kielekkeestä löytyi vuoden 1966 inventoinnissa kvartsia. Kohteen laajuus on mahdollisesti 6 0 x 40 m.

Kamppikoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pori-Kankaanpää -tien itäpuolella, tiestä 500 m kaakkoon Kamppikosken pohjoisrannalla olevalla pellolla. Paikka on etelään ja lounaaseen viettävää rinnepeltoa, jonka reunoille ja keskelle on kerätty kivikasoja. Jostain tältä alueelta on useita kiviesineitä. Vuoden 1966 inventoinnissa löydettiin pellon ja metsän reunaan kaivetusta koekuopasta kvartsia ja palanutta luuta. Kohteen laajuus on ehkä 30 x 40 m. Vuonna 1999 tehdyssä tarkastuksessa pelto todettiin umpeenkasvaneeksi. Tarkastuksessa 2018 ei löydetty merkkejä asuinpaikasta. Pelto on edelleen avointa niittyä.

Myllytörmä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pori-Kankaanpää -tien itäpuolella, tiestä noin 250 m kaakkoon, joen pohjoisrannalla metsässä. Paikka on harjun pohjoisosassa kallion ja törmän välisellä tasanteella.
Paikalta otettiin vuonna 1932 soraa, jolloin löydettiin kivikautista asuinpaikkaa merkitseviä löytöjä, kuten saviastianpaloja. Vuonna 1933 paikalla suoritettiin kaivaustutkimuksia. Tällöin tutkittiin 28 neliömetrin suuruinen alue. Löydöt olivat keramiikkaa, kavrtsia, palanutta luuta ja kiviesineen kappaleita. Kohteen laajuudeksi on arvioitu 70 x 20 m.
Paikalta ovat maanomistajat keräilleet myös löytöjä ja koska Patokosken asuinpaikka on lähellä, onkin mahdollista, että osa löydöistä on sieltä.

Kalliomäki (608010030) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pori-Kankaanpää -tien länsipuolella, tiestä noin 100 m:n päässä pellolla. Paikka on 200 m kaakkoon talosta ja joesta 100 m pohjoiseen.
Vuoden 1966 inventoinnin yhteydessä pellolta löytyi kvartsia ja palanutta luuta. Kohteen laajuuden on arvioitu olevan noin 50 x 20 m.

Liljeroos (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kynäsjoen itäpuolella, loivasti länteen viettävällä pellolla aivan talon eteläpuolella.
Paikalta löytyi vuoden 1966 inventoinnissa kvartsia. Tältä alueelta on mahdollisesti myös vasakirveen terä. Kohteen laajuudeksi on arvioitu 80 x 100 m.

Honkaharju 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Pori-Kankaanpää -tien länsipuolella Honkakosken etelärannalla olevalla penkereellä.
Penkereeseen on tehty hiekkakuoppa. Sen reunoilta valuneesta heikasta on poimittu tarkastuskertomuksen mukaan joitakin kvartseja. Kuopan reunoilla on havaittu likamaata. Kohteen laajuudeksi on arvioitu 100 x 50 m.

Linjaharju (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Preiviikinlahden eteläpuolella olevalla Kuuminaistenniemellä, Kuuminaisten talosta 900 m etelään, loivan harjanteen laella. Röykkiöt ovat noin 200 m matkalla viivasuorana ryhmänä harjun pohjoisrinteen yläpuolella.
Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreähköjä, suhteellisen matalia ja osaksi kiveyksen kaltaisia. Röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat 6 - 12 m:iin ja korkeudet 0,4 - 1 m:iin. Röykkiöt on rakennettu erikokoisista mukulakivistä, laatoista ja lohkareista. Silmäkivi on viidessä. Kaksi röykkiöistä on maasekaisia. Kolmessa röykkiössä on kivistä rakennettu kehä. Kaikki röykkiöt on tutkittu. On esitetty, että vainajat on haudattu polttamatta, yhtä hautausta lukuun ottamatta. Löytöinä on saatu palanutta ihmisluuta, palamatonta eläinluuta, kvartsia ja hieman rautaa. Koska löydöt puuttuvat, röykkiöt on ajoitettu rantakorkeuden perusteella 300 - 600 jKr.
Ajotie on rakennettu röykkiöiden väliin.

Peräpellonmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat moreenin peittämällä kalliolla noin 80 m matkalla, siten kaksi läntisintä röykkiötä on yhdessä ja kolmas erillään, edellisistä kaakkoon. Erityisen selvää kiinnekohtaa maastossa paikantamista varten ei ole. Kohteet ovat harvassa mäntymetsässä, joukossa on myös nuoria kuusia ja koivuja.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 8,6-6,8 m:iin. Kaikki kolme röykkiötä on tutkittu. Ne olivat löydöttömiä. Vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä todettiin röykkiöissä purkamisjälkiä. Röykkiöt ovat sammaloituneita.
Vuoden 2011 inventoinnin perusteella koordinaatteihin tehtiin muutos. Röykkiöt olivat ennallaan.

Kirkkokangas II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee tasaisella kangasmaalla. Ympäröivässä maastossa ei ole erityisiä kiinnekohtia muinaisjäännöksen sijainnin kuvaamiseksi.
Röykkiön ympärillä oli vuoden 1996 inventoinnin aikaan nuorta männikköä. Röykkiötä on puretttu keskeltä. Röykkiön koko on 16,1x14,4x2 m. Sen pohjan muoto on pyöreähkö.

Kämpän maasto (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaksi kiviröykkiötä ja latomus sijaitsevat pienellä mäellä Susisuon pohjoispuolella. Mäellä on avokalliota ja kohteiden ympärillä vuoden 1996 inventoinnin aikaan nuorta havumetsää.
Toisen röykkiön pohjan muoto on pyöreä, sen halkaisija on 2,7 m. Toisen röykkiön pohjan muoto on soikea, sen mitat ovat 9,4 x 6,7 m. Kolmas kiveys muistuttaa laivalatomusta. Siihen on kiinnitetty huomioita vasta myöhempien tutkimusten aikana, joka on aiheuttanut epäilyjä sen aitoudesta.

Hiittenmäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat pohjois-etelä -suuntaisella soraharjanteella noin 300 m matkalla vanhan Pori-Luvia -tien varrella. Yksi röykkiöistä on Luvian tien länsipuolella, muut itäpuolella.
Röykkiöitä on ollut kaikkiaan 13, osa on tuhoutunut. Tien länsipuolella, röykkiöistä luoteeseen on mikroautorata. Puusto röykkiöiden kohdalla vuoden 1996 inventoinnin aikaan oli nuorta mäntyä, kuusta ja koivua. Röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat 13,5- 6,2 m:iin. Kaikissa on penkomisjälkiä.
Röykkiöalueen eteläpuolella on myös I maailmansodan aikainen puolustusvarustus, maahankaivettua ja kiviladonnalla vahvistettua taisteluvarustusta usean sadan metrin matkalla.

Rajakalliot (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee lähellä Porin ja Luvian rajaa, Suntiin johtavan tien eteläpuolella, noin 9 km tiestä. Röykkiö on pienellä avokallion nokalla.
Röykkiössä on kaksi erillistä penkomisjälkeä. Röykkiössä on kehärakennetta. Röykkiön pohjan muoto on epämääräinen. Sen koko on 9x8,6x0,7 m.

Parkkalin metsäsarka (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Yleisradion kaukoantennimaston aidan vieressä ja vanhan hiekkakuopan lähellä. Paikka on loivalla harjulla. Alunperin röykkiöitä on ollut neljä. Yksi röykkiöistä on tuhoutunut linkkiaseman rakentamisen yhteydessä.
Röykkiöt on kaikki tutkittu vuonna 1966. Kaksi niistä voitiin todeta varmuudella haudoiksi. Löytöinä saatiin mm. palanutta ihmisen luuta ja eläimen luuta sekä rautainen putkikives, tulusrauta, hartsia. Kahdessa röykkiössä oli kivistä tehtyjä kehiä, yhdessä muurilatomusta ja yhdessä tarharakenteita.
Röykkiöiden ympäristössä suoritettiin kaivauksia vuonna 1988.
Paikalla on informaatiotaulu.

Rajakalmisto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat noin 200 luoteeseen linkkimastosta, kankaalla loivalla harjanteella ja sen rinteessä noin 10 m matkalla.
Röykkiöt on tutkittu vuonna 1967 ja entistetty. Kaikki viisi latomusta todettiin haudoiksi. Röykkiöista neljä on muodoltaan pitkänomaista ja yksi pyöreä. Rakennusaineena on käytetty laattakiviä ja soraa, ainakin yhdessä on paasiarkkuja ja yhdessä tarharakennelmia. Löytöinä saatiin rauta- ja pronssiesineitä, palamatonta ja palanutta luuta.
Kohde merkitty informaatiotaululla.

Leppänen (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiökalmisto sijaitsee Kuuminaistenniemelle vievän tien pohjoispuolella loivalla harjanteella kangasmetsässä ja talon pihapiirissä.
Röykkiöt on tutkittu vuonna 1966. Röykkiöiden pohjan muoto on pyöreä. Niiden halkaisijat ovat 6-9,6 m:iin. Osassa röykkiöitä on silmäkivi. Kaikissa todettiin kehärakenteita. Neljä röykkiöistä on ihmisen tekemää, kolmea pidetään tutkimusten perusteella hautoina, yksi röykkiöistä saattaa olla luonnonmuodostuma.
Kolmesta röykkiöstä on löytöjä, mm. pronssi- ja rautaesineitä sekä palaneita ihmisen luita.

Ruosniemi I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee lähellä peltoaukeaa kalliolla Porista Noormarkun kirkolle johtavan tien länsipuolella, lähellä Noormarkun rajaa.
Röykkiön ympärillä kasvaa sekametsää ja röykkiö on sammaloitunut. Se on täysin ehjä. Kiukaan koko on 9,6x5,9x1,2 m.

Ruosniemi II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Pori-Noormarkku tien länsipuolella, lähellä Noormarkun rajaa. Röykkiö on kalliolla. Sen päällä on sammalta ja jäkälää.
Röykkiön kiveys on sekavan näköistä, ikäänkuin sitä olisi joskus liikuteltu. Röykkiön koko on 6,1 x 5,9 x 0,3 m.

Ahola (609010015) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat Porista Noormarkkuun johtavan tien itäpuolella ja Pori-Parkano radasta noin 400 m länteen. Paikka on Viikerinojan pohjois- ja länsipuolella peltoalueen laidalla olevalla kallioalueella.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 8,5 m, 12,4 m, 7,9 m, 3 m ja 7,3 m. Röykkiöissä on yhtä lukuunottamatta penkomisjälkiä. Vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä löydettiin viides röykkiö.

Viikerin aukee I (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä ilmeni, että yllämainittujen koordinaattien kohdalla ei ole röykkiötä, mutta siitä noin 200 m luoteeseen on röykkiö, johon mainittu kuvaus sopii. Se on kohde 73.

Viikerin aukee II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöalue sijaitsee Porista Parkanoon johtavan radan länsipuolella, noin 100-150 m radasta. Röykkiöalue on laajuudeltaan noin 150x150 m. Röykkiöt ovat hajallaan metsässä kallionnyppylöillä. Peltoaukeama on röykkiöiden eteläpuolella noin 100 m eteläisimmästä röykkiöstä.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 11,6-3,5 m. Muodoltaan ne ovat pyöreähköjä. Kuuden röykkiön lisäksi alueella on myös epävarma röykkiön jäännös, pitkänomainen kiveys.

Ruosniemi metsäsarat (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat Pori-Parkano radan itäpuolella noin 150 m:n päässä radasta kaakkois-luoteis -suuntaisella kalliolla metsässä noin 400 x 100 m:n suuruisella alueella.
Röykkiöitä on neljä ja lisäksi yhden hävitetyn kiukaan jäännökset. Kohteet ovat merkityn luontopolun läheisyydessä. Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreähköjä ja halkaisijaltaan 10,5-7,8 m:iin.

Emppulan metsäsarka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Suo-ojan ja Pyntösjärven ojan yhtymäkohdan koillispuolella olevan korkean kallion laella. Juurella on ajotie.
Röykkiön kivet ovat sammaloituneita ja jäkälöityneitä ja röykkiössä kasvaa eri-ikäisiä puita. Kivikon keskellä on laajahkoja penkomisjälkiä, joista yksi näyttää vuoden 1996 inventoinnin mukaan melko uudelta. Röykkiön koko on 12,5x11,8x1 m.

Kappelinluoto (Hautapaikat)
Historiallinen; Rautaketjujen ympäröimä alue matalan kivikkoisen mäen laella, Reposaaren ja Tahkoluodon lähellä on perimätiedon mukaan kappelin paikka. Satakunnan museo on tutkimuksissaan 1982 todennut, että Kappelinluodolla on perimätiedon mukaisen kappelin paikan lisäksi mahdollisia hautoja eri ajoilta, kaivo sekä muinaisen kalastajakylän jäännökset. Rauhoituksen piiriin kuuluu koko mäki kappelin muistomerkiltä Tahkoluodon rata-alueelle asti.
Vuoden 2010 tarkastuksessa havaittiin, että mäen laella muistomerkin ympäristössä
on erimuotoisia matalia, melko epäsäännöllisiä kuoppia. Niiden koko vaihtelee noin 2 x 1 metristä alle metriin. Havaintojen perusteella on mahdoton sanoa, ovatko ne luontaisia vai ihmisen tekemiä. Minkäänlaista säännöllistä kuviota ne eivät muodostaneet. Maasto on kivistä ja paikoin mäen reunasta näyttää joskus ajetun hiekkaa, mutta kuopan reunat ovat jo maatuneet.
Vuoden 2023 inventoinnissa muinaisjäännösalueen lounaisosassa havaittiin kivikellarin jäännös n. 30 m muistomerkistä lounaaseen. Kellarin seinät on tehty kylmämuurauksella ja se on kooltaan n. 4x4 m.

Välimäki (609010024) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat kivikkoisella kankaalla Turku-Pori-tiestä noin kilometrin länteen.
Röykkiöt on rakennettu luode-kaakko -suuntaisen moreeniharjanteen päälle, yksi röykkiöistä muista kauemmas luoteeseen. Alueella on yksi ehjä, muodoltaan pyöreähkö röykkiö ja vallimainen röykkiö sekä röykkiön pohja, joka todettiin kesän 2005 kaivauksessa haudaksi.
Kesällä 2006 saatettiin röykkiön pohjan tutkimukset loppuun. Löydöt röykkiöstä ovat palanutta luuta, joukossa esineen katkelma, keramiikkaa, josta valtaosa naarmupintaista ja kvartsi-iskoksia.
Paikalla ollutta neljättä röykkiötä, joka on sijainnut ensiksi mainitun röykkiön vieressä, ei havaittu vuoden 2005 tutkimusten yhteydessä.

Koski (609010025) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Noormarkkuun johtavan tien länsipuolella kalliolla aivan tien vieressä, lähellä piha-aluetta.
Kivikko on hajallaan ja levinnyt alkuperäistä pohja-alaansa laajemmalle. Röykkiö on rakennettu avokalliolle. Röykkiön koko on vuoden 1996 inventoinnin mukaan 8,9x4,6x0,2 m. Aikaisempien tutkimusten mukaan röykkiön läpimitta on ollut suurempi.

Säteri (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Noormarkkuun johtavan tien luoteispuolella avokalliolla Järvisuon ja Vuorensuon välisellä alueella.
Röykkiön keskellä on laaja, sammaloitunut kuopanne. Röykkiön koko on 6,4x6,1x0,6 m.

Renfors (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat tien no 8 länsipuolella ja vanhan Noormarkkuun johtavan tien pohjoispuolella metsäalueella ja avokalliolla. Röykkiöiden läheisyydessä ei ole rakennuksia.
Yksi röykkiöistä on muodoltaan pyöreähkö, yksi röykkiöstä on pahoin hajotettu ja isoin röykkiö on pitkänomainen.

Salokorpi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee tien no 8 länsipuolella ja vanhan Noormarkkuun johtavan tien pohjoispuolella kalliolla. Paikalla on röykkiön lisäksi kivivalli. Maastossa on myös pirunpeltoa. Röykkiö ja valli on rakennettu avokalliolle.
Röykkiössä on purkamisjälkiä. Sen pohjan muoto on pyöreähkö ja koko 6,2x5,8x0,4 m. Kivivallin pituussuunta on kaakko-luode. Sen koko on 17,6x4,3x0,5 m.

Isot kalliot (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Ylisen Pohjanjärven ja Eteläjoen välillä olevalla kallioalueella. Paikalla on hiidenkiukaan lisäksi kaksi kiviröykkiötä sekä ladottuja kivijonoja. Kaikki röykkiöt on rakennettu avokalliolle.
Hiidenkiuas on kooltaan suurin. Se on tasalakinen. Röykkiöt ovat pohjan muodoltaan pyöreähköjä ja ehjiä. Lisäksi paikalla on kolme kivistä ladottua kuviota, joiden ajoitus ja luonne ovat epävarmoja.

Ylinen Pohjajärvi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat Ylinen Pohjajärvi -nimisen suon pohjoispuolella olevalla kalliolla. Röykkiö A on pienellä kallionnokalla ja röykkiö B avokallion päällä. Röykkiöiden välimatka on noin 120 m.
Röykkiössä A kaksi kuopannetta eli penkomisjälkeä. Yksittäisiä löhkareita on röykkiön yhtenäisen pohja-alan ulkopuolellakin. Röykkiön koko on 6,9x6,6x0,4 m. Röykkiössä B on iso kuopanne keskellä. Kiviä ei ole heitetty röykkiön ulkopuolelle. Röykkiön koko on 9,7x9,6x1 m.

Hiitteenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Eteläjoen eteläpuolella, lähellä Sahakoskea kallion korkeimmalla kohdalla. Lähellä ei ole rakennuksia.
Röykkiön koko on 10,4x8,5x0,5 m. Pohjan muoto on soikeahko ja röykkiön leikkaus kupera.

Vähäsuo (609010033) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Eteläjoen pohjoispuolella, Sahakoskelle johtavasta teistä noin 500 m pohjoiseen, kalliolla metsässä ja Vähäsuon länsipuolella. Vuoden 1966 inventoinnissa paikalla todettiin yksi röykkiö, mutta vuoden 1986 inventoinnissa havaittiin toinenkin.
Röykkiöt ovat avokalliolla noin 15 m etäisyydellä toisistaan. Toinen röykkiöistä on kallion reunalla ja siitä on heitelty jonkin verran kiviä alas kallion juurelle. Röykkiön keskellä on kuopanne. Röykkiön koko on 4,6x3,1x0,2 m. Toisessa röykkiössä on keskellä laajoja purkamisjälkiä, jotka ovat sammaloituneita. Röykkiön koko on 4,7x4,1x0,4 m.

Kytöniitynkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt, hiidenkiukaat sijaitsevat Eteläjoen pohjoispuolella ja Ahlaisten kirkolle johtavan maantien eteläpuolella, kallioalueella.
Kolmesta röykkiöstä kaksi on lähekkäin, mutta kolmas on niistä noin 200 m lounaaseen. Kaksi röykkiöistä on rakennettu avokalliolle. Yksi röykkiöstä vaikuttaisi lähes koskemattomalta, muissa on pelkomisjälkiä. Röykkiöiden halkaisijat ovat 8,6-4,1 m:iin. Röykkiön 3 välittömässä läheisyydessä, noin metrin päässä on kivikko, jonka koko on 2,6 x2x 0,2 m.

Salmio (609010035) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Ahlaisten kirkolle johtavan tien eteläpuolella, noin 200 m tiestä, kalliolla. Röykkiössä on useita penkomisjälkiä, jotka ovat sammaloituneita. Kuopateessa näkyy laakakiviä, jotka voisivat olla paasiarkun laitaa. Kiviä on heitetty röykkiön ulkopuolelle. Röykkiön koko on 9x8,5x0,5 m.

Pappila (609010036) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Ahlaisten kirkolle johtavan maantien eteläpuolella, noin 300 m päässä tiestä kalliolla. Röykkiön kiveys on hajallaan, mutta siinä ei ole uusia penkomisjälkiä. Kivet sammaloituneita. Vuoden 1966 inventoinnin mukaan röykkiöstä tai ehkä kahdestakin röykkiöstä on jäljellä noin 5x13 m laaja kivikkoalue.

Törmä (609010037) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Ahlaisten kirkolle johtavan tien pohjoispuolella, noin 120 m tiestä kalliolla. Röykkiön kiveys on pahoin hajotettu . Röykkiön pohjan muoto on hyvin epämääräinen. Sen halkaisija on noin 8 m.

Haapajärvi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee valtatie 8 itäpuolella, noin 350 m tiestä Haapajärveen pitävän niemen päässä kalliolla. Röykkiössä on neljä kuoppaa, suurimman mitat ovat 1,2 x 1,3 x 0,3 m. Kivet ovat sammaloituneita. Röykkiön koko on 5,9 x 3,8 x 0,3 m. Toinen vuoden 1996 inventoinnissa havaittu röykkiö sijaitsee noin 150 m länsiluoteeseen. Se sijaitsee moreenirinteen yläreunalla. Röykkiön koko on 3,5 x 2,5 x 0,6 m. Röykkiön esihistoriallisuus on epävarma.

Vanhasaha (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee valtatie 8 länsipuolella, noin 200 m päässä tiestä ja Lampinkoskesta 500 m pohjoiseen kalliolla.
Kiviä on tasaisella lounaaseen viettävällä kalliopohjalla matalana röykkiönä. Penkomisen aiheuttamia kuoppia ei ole. Röykkiön pohjan muoto on epämääräinen. Se koko on noin 3 x 4 m.

Letonmäki (609010040) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde käsittää kolme kivivalli ja kivikon. Ne sijaitsevat valtatie 8 länsipuolella.
Itäisin rakenne on tiestä noin 50 m päässä. Muut rakenteet sijaitsevat tästä noin 60 m länteen. Vallien pituudet ovat 15,5, 13,2 ja 7,2 m. Kivivallien lisäksi paikalla on siirtolohkareen ympärillä oleva kivikko.

Kröger (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee valtatie no 8 länsipuolella, tien vieressä olevalla kalliolla, ison siirtolohkareen luona.
Röykkiössä on penkomisjälkiä keskellä. Röykkiön koko on 3,7x2,9x0,3 m.

Råfors (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde käsittää kolme hiidenkiuasta ja kaksi kivivallia metsäisellä soraharjulla noin 150 m matkalla. Kohde sijaitsee Råforsin talosta 250 m koilliseen.
Metsäautotie kulkee röykkiöiden vierestä. Alueella on myös pirunpeltoa johon ainakin yksi röykkiöistä on rakennettu. Kaksi röykkiöistä voisi olla rakenteensa perusteella hautaröykkiötä.
Vuoden 2013 inventoinnissa muinaisjäännökset todettiin olevan aiempien kuvausten mukaisessa kunnossa. Koordinaatit mitattiin GPS-laitteella. Kohteen lähistölle suunnitellaan tuulivoimalaa.

Hollampi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat valtatie no 8 länsipuolella, 2,8 km tiestä länteen ja valtatieltä Pohjajoen kylään johtavan tien pohjoispuolella, noin 400 m:n päässä tiestä olevalla kalliolla.
Mäen lakialueen itäreunalla sijaitsevalla pienialaisella avokalliokumpareella on kaksi pronssikautista hautaröykkiötä. Suurempi röykkiö on kooltaan 6x6x0,4 m. Sen keskellä on kuopanne ja ympärillä ilmeisesti röykkiöstä purettuja kiviä. Toinen röykkiö on kasattu kalliolle. Keskellä on laaja kivetön alue. Röykkiön mitat ovat 2,5x2,2x0,2 m.

Sääksluoto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Uksjärven Sääksluodolla.
Sääksluoto on korkea, pyöreä ja kivikkoinen saari, jonka korkeimmalla kohdalla onmatala sammaleinen kiveys, mahdollinen hiidenkiukaan pohja. Sen halkaisija on 3 m. Vuoden 1996 inventoinnissa ei käyty paikalla.

Linnankallio (609010047) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee valtatie no 8 Kellahdelle johtavan tien eteläpuolella, noin 50 m tiestä, pienellä avokalliolla.
Röykkiö on pahoin hajotettu. Keskiosassa on vielä röykkiötä jonkin verran jäljellä. Röykkiön pohjan muoto on epämääräinen. Sen halkaisija on 5,2 m.

Leppäkorpi (609010048) (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Leppäkorven kaupunginosassa osittain puistoalueella ja osittain talojen pihoissa.
Siihen kuuluu kiviröykkiöitä, asumuksen pohjia ja kiviaita. Erilaisia kivirakenteita alueella on kaikkiaan yli kaksikymmentä. Osa röykkiöistä on tutkittu. Osaa tutkija on pitänyt myöhäisrautakautisina hautoina. Löydöt ovat kuitenkin erittäin tulkinnanvaraisia. Osa rakenteista on selvästi historiallisia.

Linnala (609010049) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Porista Luvialle johtavan tien länsipuolella, mikroautoradasta 400 m luoteeseen kalliopohjaisella harjanteella.
Röykkiön halkaisja on noin 6 m ja korkeus 1,5 m. Vuoden 1996 inventoinnissa kohdetta ei löydetty.

Nummensuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Porista Luvialle johtavan tien länsipuolella, mikroautoradan länsipuolella, sen välittömässä läheisyydessä. Paikka on rinteessä, joka viettää jyrkästi vanhaa jokiuomaa kohti.
Kivilatomuksessa, jonka koko on 2,5x2,1, on keskuskivi. Latomuksen päällys on tasainen lukuunottamatta sitä, että keskuskivi kohoaa korkemmalle muuta kiveystä. Kiveys on sammaloitunut. Latomuksen pohjoislaitaa sivuaa kuopanne.

Mikroautorata (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Porista Luvialle johtavan tien länsipuolella ja mikroautoradan koillispuolella metsässä. Röykkiöt ovat epämääräisiä luonteeltaan, ainakin yksi voi olla myös paikalleen lohkeillut siirtolohkare. Kaksi röykkiöistä on kumpumaisia yksi röykkiöistä voi olla vanha kiuas. Alueella on ollut myös vuoden 1986 inventoinnin mukaan maakumpuja, jotka ovat tuhoutuneet. Maakummut ovat saattaneet liittyä paikkalla maastossa vielä näkyviin neljään 1. maailmansodan aikaiseen juoksuhautaan.

Hiisi (609010052) (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Röykkiö sijaitsee Luvian tien länsipuolella, noin 50 m tiestä, suon ja tien välisen kannaksen keskivaiheilla.
Röykkiön koko on 4x 4x0,8 m. Kivien halkaisijat ovat 30-80 cm. Röykkiön keskellä on kuopanne. Vuoden 1996 inventoinnissa röykkiötä ei kuitenkaan löytynyt ko. paikasta.

Pohjanranta (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Reposaaren ja mantereen välillä Rankkuun saaren korkeimmalla kohdalla.
Röykkiön koko on 17x21 m. Paikalla ei käyty vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.

Kieha (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Santakankaan tien ja vahan Pori-Luvia -tien liittymäkohtaa, 30 m Luvian tiestä itään, pienellä kalliolla. Röykkiön koko on 6,3 x 5,6 m x 0,4 m. Röykkiötä on pengottu.

Kirkkokangas III (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat luode-kaakko -suuntaisella harjanteella vanhan Pori-Luvia tien itäpuolella, metsässä. Alueen läpi on rakennettu metsätie, joka on tuhonnut yhden röykkiön. Mäellä on pitkä säännöllinen muinaisrantakivikko.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 2,2-8,6 m:in. Yhden kivilatomuksen pituus on 12,5 m. Röykkiöiden korkeudet ovat 0,4 - 1,1 m:iin. Röykkiöt ovat sammalpeitteisiä. Yhdessä on selviä penkomisjälkiä, muuten röykkiöt ovat koskemattomia. Tien rakentamisen yhteydessä on tullut joihinkin röykkiöihin vähäisiä kivien paikaltaan siirtymisiä. Yhden röykkiön läheisyydessä on maakivi, jonka pinnassa on uhrikuopan näköisiä syvennyksiä. Koska osa kuopanteista on myös kiven sivuilla ja kuopat ovat pieniä, ne ovat todennäköisesti luontaisia.
Vuoden 2011 havainnot:
Harjanteelle oli rakennettu metsästyskäyttöön mm. ampumalavoja ja riistan ruokintapisteitä sekä metsäautotie. Metsäautotien rakentaminen oli vaurioittanut mäen laella sijaitsevia röykkiöitä.
Harjanteen laella sijaitsee useita röykkiöitä, joiden muoto ja koko vaihtelee.
Osa röykkiöistä on ilmeisesti yhteydessä toisiinsa. Luonteenomaista harjun
laella sijaitseville raunioille on niiden itä-länsi tai luode-kaakko –suuntaisuus.
Osalle röykkiöistä on mahdotonta arvioida kokoa, koska tienteon yhteydessä
niiden päälle on kasattu maata tai niiden rakenteeseen on muuten kajottu.
Mäen laella saattaa sijaita röykkiöiden lisäksi myös muita rakenteita.

Kirkkokallio (609010057) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Noormarkun rajaa, Porista Noormarkkuun johtavan tien länsipuolella kallioalueella. Röykkiö on avokalliolla . Se on sammaloitunut ja jäkälöitynyt. Siinä on useita penkomisjälkiä. Röykkiön koko on 17,4 x 8 x 1,5 m.

Koliahde (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Noormarkun rajaa, Porista Noormarkun kirkolle tien länsipuolella, 440 m tiestä moreeniharjanteella. Harjanne viettää lounaaseen ja sen juurella kulkee tie. Röykkiö on pengottu pohjiaan myöten. Sen koko on 15,4 x 11,6 x 1,4 m.

Luolakallio 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Parkanon radan itäpuolella, 100 m radasta, pienellä kallionyppylällä.
Röykkiön keskellä on laaja penkomisjälki. Röykkiö on sammaloitunut ja jäkälöitynyt. Röykkiön keskellä kasvaa iso mänty ja laidalla iso pihjala. Röykkiön länsiluoteisreunassa on kiinni loivan kupera kielekemäinen, noin 2,5 m hälkaisijaltaan oleva kiveys. Röykkiön koko ilman kielekettä on 12,5 x 11,8 x 1,4 m.

Luolakallio 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Parkanon radan itäpuolella, noin 200-300 m päässä radasta kalliolla ja 120 m päässä toisistaan.
Röykkiöiden halkaisijat 4,7 ja 3,4 m. Toisen röykkiön pohjan muoto on pyöreä, toisen epämääräinen. Toisessa röykkiössä on hajottamisen merkkejä.

Perko (609010063) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kolme 1. maailmansodan aikaista juoksuhautaa, jotka sijaitsevat nykyisen valtatie 8 varrella, sen molemmin puolin. Kohteessa ei käyty vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen kuvaus: Juoksuhauta on runsaat 60 m pitkä rakenne kivikkoisen harjanteen laella laen pituussuunnassa. Se on kulmikkaasti
mutkitteleva, ylhäältä 1,5-1 m ja alhaalla 1 m leveä, 0,5 – 1,5 m syvä kaivanto. Ampumasuunta on ollut pohjoiseen Pyntösjärvenaukeelle ja sen eteläpuolella oleva vetiselle aukealle. Itäpäässä, aivan linkkimastolle vievän tien ja juoksuhaudan välissä on kaksi halkaisijaltaan 2,5-3 m laajuista matalaa kuoppaa, ilmeisesti jonkinlaisia pesäkkeitä. Juoksuhaudan takana itäpäässä on 5 m päässä kuoppa ja kiviröykkiö, jotka nekin ovat rakenteita. Juoksuhauta on tehty maapohjaisen mäen laelle kaivamalla ja raivaamalla kivet pois sen kohdalta. Osa kivistä on ilmeisesti käytetty seinämien tukemiseen. Länsipäätä kohden kaivanto madaltuu ja lopulta häviää maastoon. Etualalla on ainakin yhdessä kohtaa jonkinlainen eteenviety ampumasuoja tms. Valtatien toisella puolella pitäisi myös olla juoksuhautoja, joita ei nyt tarkastettu.

Yrjönkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa -tiestä 1,3 km länteen ja Pyntösjärvestä noin kilometri eteläkaakkoon olevalla kalliolla, kalliojyrkänteen alla. Röykkiötä ympäröi soinen kallionhalkeama.
Röykkiö on selvärajainen ja rakenteeton. Siinä on keskellä kolme kuoppaa. Röykkiön koko on 15-20x5x0,7 m.
Ei tartarkastettu vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan koordinaattien ilmoittamaa röykkiötä ei löydetty, mikä johtui siitä, että sitä etsittiin harjanteen lakialueilta ja tasanteilta eikä epätyypilliseltä paikalta kalliolla olevan vetisen notkelman reunalta.

Polkukallio II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde käsittää kolme röykkiötä. Ne sijaitsevat Pyntösjärvenaukeen koillispuolella avokalliolla ja vanhasta Porista-Noormarkkuun johtavan tiestä 900 m länteen noin 80 x 80 m:n suuruisella alueella. Röykkiöiden koot vaihtelevat suuresti, pituudet ovat 12,7, 3,2 ja 8,5 m. Kaksi röykkiöistä on muodoltaan pyöreätä ja yksi pitkänomainen. Kaksi röykkiöistä on matalaa, yksi kekomainen. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.

Suonkalliot II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Porin kaupungin itärajaa, kallion korkeimmalla kohdalla. Röykkiön koko on 8,8 x 5,2 - 6 x 1,5 m. Kivikertoja röykkiössä on 1-2. Siinä on selvät sisä- ja ulkokehät. Kivien halkaisijat ovat 30-40 cm. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.

Luolakallio 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Parkanon radasta kilometrin itään, avokalliolla. Kiveys on matala latomus, joka kapenee molempiin päihin muistuttaen laivaa. Latomuksen pituus 14 m, leveys 1,5 - 2,4 m, korkeus 30 - 40 cm. Pituussuunta on luode-kaakko. Sisällä on kiveystä. Kivikerroksia on 1-3. Latomuksen päällä on turvetta. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.

Suonkalliot III (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Parkano -radasta noin 200 m itään korkean kallion korkeimman kohdan luoteispäässä olevalla kielekkeellä. Röykkiötä on osittain tuhottu. Osa kivistä on vieritetty alas kalliolta. Röykkiö on ollut alunperin pyöreä tai soikea. Sen koko on noin 5,3 x 6 x 0,5 m. Kivien halkaisijat ovat 20 - 70 cm. Röykkiön luoteisreunassa on näkyvissä kehärakennetta. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.

Polkukallio I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pyntösjärvenaukeen koillispuolella kalliotasanteella.
Se on pitkänomainen luode-kaakko-suuntainen kiveys, jonka koko on 11-12x2,7 mx20-25 cm. Kivien koko on 20-70 cm. Kivikertoja kiveyksessä on yksi tai kaksi. Ympäristössä on kiviä levällään, jotka ovat todennäköisesti tästä kohteesta. Kiveyksessä ei ole havaittavissa säännöllisiä rakenteita.

Järvikylä (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pyntösjärvenaukeen itäkoillispuolella luode-kaakko -suuntaisen kapean kallioharjanteen korkeimmalla kohdalla, hieman koilliseen viettävällä rinteellä. Röykiö on muodoltaan pyöreä, pahoin hajotettu. Röykkiön alkuperäinen koko lienee ollut 6 x 6,6 m. Röykkiöstä on jäljellä reunaa ja keskiosassa alin kivikerros sekä muutamia isompia kiviä. Kivien koko on 20-90 cm. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.

Viikeri (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat vanhasta Pori - Noormarkku tiestä 400 m itään, luode-kaakko suuntaisella kallioharjanteella. Toinen röykkiöstä on pitkänomainen, pyöreälakinen, pituudeltaan 5,8 m. Röykkiön eteläreunassa on näkyvissä mahdollista kehärakennetta. Toinen röykkiö on lähes pyöreä, halkaisijaltaan 4 m. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.

Isohohka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pyntösjärvenaukeen pohjoispuolella, Noormarkun kunnan rajasta noin 500 m itään, kalliomäen korkeimmalla kohdalla.
Röykkiön koko on 5,4x6,5x0,90 m. Kivien koko on 20-60 cm. Kivikerroksia on 4-5. Röykkiötä on osittain hajotettu. Keskellä on pitkänomainen 2,4 m pitkä luode-kaakko -suuntainen vajoama, jossa on yksi kivikerros. Vajoama ei näytä pengotulta. Röykkiössä on myös mahdollisia kehärakenteita.

Alinenviikeri (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Noormarkun rajaa, Viikerinojan pohjoispuolella olevan peltoaukeaman laidalla metsän reunassa. Röykkiöstä muutamia kymmeniä metrejä kaakkoon on suulirakennus. Röykkiö on mäenkumpareella.
Se on pyöreälakinen. Röykkiön koko on 6,9x7xnoin 1 m. Selviä rakenteita ei ole näkyvissä. Röykkiö on sammaleen ja heinien peitossa.

Alinen Pohjajärvi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eteläjoesta Sahakosken kohdalta 900 m etelään olevalla moreenimäellä, kuivuneen Alisen Pohjajärven luoteispuolella. Röykkiö on pyöreähkö, matala ja sammaleen peitossa. Sen koko on 10 x 10 x 0,3-0,4 m. Röykkiön keskellä on noin 35 cm syvä painanne, jonka laajuus on 1,1 x 1,4 m. Kivien koko on enimmillään 35 cm. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä.

Nättälänjärvi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eteläjoesta noin 400 m pohjoiseen ja Sahakoskelle johtavasta tiestä 550 m etelään olevalla korkealla kalliolla.
Röykkiö on muodoltaan lähes soikea. Sen koko 6x4x0,3 m. Kivien koko on 0,2-0,4 m. Kivet ovat särmikkäitä ja ne ovat sammaleen ja jäkälän peitossa. Röykkiön päällä kasvaa katajia ja männyntaimia. Pori-Ämttöö tielinja kulkee kallion juurella noin 40 m päässä röykkiöstä.

Korpilakso (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eteläjoen Sahakoskesta 2,3 km luoteeseen pienialaisella, jyrkästi kohoavalla kallionnokalla, peltoaukean eteläpuolella ja noin 200 m tiestä. Latomus on paikassa, josta kallionpinta viettää alaspäin joka suuntaan. Kivien muoto ja koko vaihtelevat 10 - 50 cm:iin. Ainakin toistakymmentä hiekkakivilaakaa näkyi latomuksessa. Kivet osittain hajallaan. Niitä on yhdessä kerroksessa. Röykkiön läpimitta on 3,8 m.
6.7.2021 tehdyn tarkastuksen yhteydessä havaittiin myös osan röykkiöstä valuneen etelärinnettä alas.

Viikala-Soinila (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Nakkilan rajaa ja noin 15 m ajotien itäpuolella metsämaalla.
Maasto viettää paikalla loivasti itään. Maaperä on soraa ja hiekkaa ja pinnanmuodot ovat melko tasaisia. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt kvartsi-iskokset ja luun siru havaittiin 5,5x2 m:n laajuiselta alueelta, josta humus oli kuoriutunut pois. Paikan laajuus on tuntematon.

Viikerinoja I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Viikerinojasta 80 m lounaaseen ja lähellä olevasta asuinrakennuksesta noin 30 m luoteeseen. Kiveys on pienialaisella ja ympäristöstään selvästi kohoavalla noin metrin korkuisella kallionnokalla. Peltoaukeama on noin 20 m:n etäisyydellä röykkiöstä. Röykkiön koko on 8,6 x 6 x 0,8 m. Kiveystä on purettu. Purkamisjälkiä on kaksi. Kivien välissä ei ole maata. Röykkiön kiviaines on aika järeää. Kivien läpimitta vaihtelee 0,15-0,8 m, mutta tavallisimmin ollen 0,3-0,4 m. Kivikertoja on useita. Ei vaikuta peltoröykkiöltä, mutta kivien suuren koon vuoksi ei oikein vastaa hautaröykkiötäkään.

Aromaantie (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde koostuu kahdesta kiviröykkiöstä, kivivallista ja epämääräisestä kivikosta. Läntisimmän röykkiön lähellä sijaitsevat kivivalli ja kivikko. Läntinen röykkiö sijaitsee Aromaantie 80: ssä olevan uuden asuinrakennuksen takana, noin 15 m vanhasta, puretusta rakennuksesta pohjoiseen. Kohde on pienellä moreenimäellä oleva lähes pyöreä hautaröykkiö. Toinen röykkiö on matalalla mäellä peltoaukeaman lähellä. Röykkiö on pyöreähkö, pinnan muodoltaan kupera ja sammaleen peittämä. Kivivalli sijaitsee ensiksi mainitusta röykkiöstä vain noin 2 m etelään. Valli vaikuttaa hautaröykkiöltä. Epämääräinen kivikko sijaitsee itään viettävällä maaperällä. Kiveys on lähes pyöreä, laattamaisista kivistä rakennettu.

Viikerinoja II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Viikerinojan pohjoispuolella, metsässä ja maapohjalla. Maamerkkinä paikalla on kaksi suurta siirtolohkaretta, jotka ovat 20 m:n etäisyydellä toisistaan.
Röykkiö A on kivikko siirtolohkareen vieressä. Röykkiö B on pyöreähkö, rakenteeton ja päältä tasainen kiveys kuten myös muodoltaan säännöllisen pyöreä röykkiö C. Kaikki röykkiöt vaikuttavat hautaröykkiöiltä.

Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Parkano -radan itäpuolella, noin 100 m radasta, pienellä selvästi ympäristöstään erottuvalla kalliolla. Kiveys on kasattu tasaisen avokallion itäpäähän tasaiselle kallionnokalle.
Röykkiön pohjan muoto on epämääräinen. Röykkiön länsipäässä katajien alla on kiviä useassa kerroksessa. Maatäytettä ei ole, eikä säännöllisiä rakenteita. Röykkiön koko on 4,6 x 4,6 x 0,3 m. Röykkiön pituus on tulkinnanvarainen, koska sen itäpuolella on matalaa, harvaa kiveystä, joka saattaa kuulua röykkiöön.

Susisuo (609010083) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Susisuon pohjoispuolella vapaa-ajan asunnon pihassa. Maasto laskee etelään kohti tekolampea ja suota.
Röykkiöt ovat maapohjalla, toinen suuren maakiven vieressä, jonka korkeus on 2 m. Sitä vasten rakennetun röykkiön koko on 2,2 x 2,8 x 0,9 m. Röykkiön kivet ovat tasakokoisia ja kulmikkaita, joukossa hiekkakiviä. Toinen röykkiö on pinnaltaan kupera. Sen koko on 3,3 x 3,5 m ja korkeus 0,4 m. Kiviaines on pääasiassa hiekkakiveä. Röykkiötä peittää paksu sammal. Kumpikin röykkiö ovat hieman rikkoutuneita toiselta laidaltaan.
Paikalla käydessä syksyllä 2021 röykkiöitä ei enää havaittu ja piha-alue oli peitetty soralla.

Kirkkokangas IV (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee metsätien kohdalla siten, että tie kulkee asuinpaikan läpi. Paikasta 100 m kaakkoon on suuri hiidenkiuas, kohde no 2. Lähistöllä ei ole rakennuksia.
Maasto laskee loivasti etelään. Maastoa voi luonnehtia tasaiseksi. Maaperä on hiekkaista kangasta. Kohde on ehjä, paitsi niiltä osin, kuin ajoura ja käytöstä poistunut hiekkakuoppa ovat sitä rikkoneet. Vuoden 2021 koekaivauksen perusteella asuinpaikan läpimitaksi pohjois-eteläsuunnassa on arvioitu vähintään 110 m.
Löydöt paikalta ovat Kiukaisten kulttuurin keramiikkaa, kivitalttoja ja niiden teräkatkelmia, palanutta luuta sekä kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Vuonna 2022 kaivausalueelta löytyneen saviastian karstasta saatiin radiohiiliajoitus 3592±31 (Ua-77271), ajoittaen kohteen
myöhäiskivikauteen. Ajoitusta tukevat saviastioiden palat, jotka ovat kaikki Kiukaisten kulttuurin keramiikkaa.

Kirkkokangas V (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee erillisellä kallionnokalla, joka kohoaa ympäröivästä maastosta 0,3-2 m:n korkuisena ja jyrkkäreunaisena. Kallionnokan reunat ovat pystysuorat, joten se erottuu selvästi maastossa.
Röykkiö peittää lähes koko kallion. Paikasta noin 50 m luoteeseen on hiekkakuoppa. Röykkiön koko on 5,5 x 5,2 m ja korkeus on 0,3 m. Siinä on laaja penkomisjälki. Röykkiön kivet ovat läpimitaltaan 0,15 - 0,4 m. Jotkut kivet ovat laattamaisia, useimmat pyöristyneitä. Säännöllisiä rakenteita ei ole erotettavissa.
Vuoden 2011 havainnot:
Muinaisjäännösrekisterin kuvaukseen soveltuva röykkiö sijaitsee koordinaattien
P = 6826 795 ja I = 3217 390 osoittamassa paikassa. Vanhojen koordinaattien
osoittamassa paikassa (P = 6826 813; I = 3217 363) sijaitsee pyöreähköistä
kivistä kasattu C – kirjaimen mallinen kiviröykkiö, jonka pohjoispuolella
maasto laskee jyrkästi.

Kirkkokangas VI (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö ja mahdollisesti kahden hävitetyn kiviröykkiön jäännökset sijaitsevat 100 m itään kohteesta 85.
Ehjin röykkiöistä sijaitsee lähellä kallionjyrkännettä. Kallio kohoaa 0,5-1 m:n verran ympäristöstään. Röykkiö peittää lähes koko kallion. Röykkiössä on 1,3 x 1,2 x 0,3 m:n suuruinen kuoppa. Röykkiön koko on 6,9 x 5,4 m ja korkeus noin 0,3 m. Kiviä on useassa kerroksessa. Maata niiden välissä ei ole havaittavissa. Suurimmaksi osaksi kivet ovat pyöristyneitä, mutta joukossa on hiekkakivilaa´an kappaleita. Kivien suurin läpimitta on 0,15 - 0,25 m. Säännöllisiä rakenteita ei ole erotettavissa.
Samalla kallionkielekkeellä, noin 12 m koilliseen on 3 x 6,1 x 0,2 m:n suuruinen kiveys. Siinä on useita kivikerroksia. Kivien välissä ei ole maata. Kivet ovat pyöristyneitä, koko vaihtelee 0,15 - 0,4 m. Hiekkakivilaakoja on joukossa.
Kolmas kiveys sijaitsee edellisestä noin 7 m itään. Röykkiön halkaisija pohjois-etelä -suunnassa on 3,5 m ja korkeus 0,4 m. Kivikerroksia on useita, päällimmäisiä on ehkä purettu. Kiveys on sammaleen peitossa.

Polkukallio 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pyntösjärvenaukeen koillispuolella pienellä, korkealla kallionnyppylällä. Kallion jyrkin seinämä putoaa etelään.
Röykkiö on kallion korkeimmalla kohdalla, noin metrin päässä eteläreunasta. Röykkiö on matala, osittain hajonnut ja osittain se sijaitsee pienessä kallionnotkelmassa. Röykkiön koko on 3 x 4 m. Kivet ovat halkaisijaltaan noin 20 - 30 cm. Röykkiö on jäkälän peittämä.

Lampinkoski (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat valtatie 8 itäpuolella Lampinkoskesta noin 400 m koilliseen.
Röykkiöt ovat pitkulaisen kallion korkeimmalla kohdalla. Ne sijaitsevat toisistaan noin 10 m päässä suunnassa länsi-itä.
Toinen, kallion luoteisreunalla oleva röykkiö on epäsäännöllisen pyöreä ja kooltaan 5x5 m. Kivien halkaisija on noin 20-40 cm.
Toinen röykkiö on pyöreä, kooltaan noin 6x7 m. Rakennettu 20-40 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Keskellä on kaivelun merkkejä. Tämä röykkiö on paremmin säilynyt kuin edellinen.

Reposaari Riitakallio/Storberget (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Satakunnan museo on on rekisteröinyt v. 1986 Reposaaren takarannalla, Riitakalliolla (ennen Storberget), tykkipatterin 2 kehävallia. Rakenteet ovat luultavasti Venäjän vallan ajalta, 1800-luvun alusta. Kohteesta ei ole kirjallisia tietoja, mutta vastaavia kohteita tunnetaan länsirannikolta muutamia.

Kartunkari I (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kappelinpaikka sijaitsee Reksaaren Kartun karilla Rauman kaupungin leirintäalueen vierellä. Paikalla on metrin levyinen ja puolen metrin korkuinen kivistä ladottu aitaus. Sen koko on 11,6 x 13,3 x 13,8 x 13,5 m. Tämän sisällä on toinen kivikehä. Vuoden 1891 kaivauksissa löydettiin luita (4 hautausta), rahoja (vuosiluku 1573) ja rautanauloja. Kohde on aidattu maastoon.

Kartunkari II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Reksaarella, 300 m pohjoiseen kirkonpaikasta, kalliolla. Röykkiön koko on 3,6 x 3,2 m. Röykkiö tutkittiin vuonna 1891. Siinä todettiin reunakehä. Röykkiöstä löydettiin palanutta luuta, rautanaulan kappaleita ja kovasin.

Pinoaronvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; "Pinoaron vare" sijaitsee Heikkilän talosta 1,4 km etelään, kylien rajalla ja vuoren pohjoisreunan korkeimmalla kohdalla.
Röykkiön koko on 9,5 x9 m. Se on huonokuntoinen. Kiviä on viskelty ympäriinsä. Etelässä on näkyvissä reunakehää. Röykkiön keskustaa on kaiveltu.

Taarnalhon vuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kylien rajalla kalliovuoren pohjoislaidalla, jyrkänteen reunalla. Nykyisessä peruskartassa kallio, jolla röykkiöt ovat on nimeltään Jauhinkivenkallio.
Röykkiöiden koot ovat 4 x 4 x 0,3 m ja 6,5 x 5 x 0,5 m.

Ritakallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Turku-Rauma -tiestä erkanevasta paikallistiestä 200 m länteen, tasalakisella kalliolla, soiden ja metsien keskellä. Kolme röykkiötä ovat lähekkäin ja neljäs niistä noin 80 m itään.
Pohjoisin röykkiö on suurin halkaisijaltaan 12 m. Korkeutta sillä on 1,5 m. Keskellä on laaja syvennys, jonka reunoilla on paasiarkkuun kuuluneita laakoja. Edellsiessä melkein kiinni on pieni matala 4 m halkaisijaltaan oleva röykkiö. Suurimmasta 5 m itäkaakkoon on 7 m halkaisijaltaan oleva 0,5 m korkea röykkiö. Neljäs röykkiö on 9,5 m halkaisijaltaan ja noin 2 m korkea. Se sijaitsee kallion itälaidalla pirunpellon vieressä.

Kurkisuo (684010006) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Turun tiestä 2,2 km etelään, ns. Retken tien varrella Kurkisuon länsipuolella olevalla mäellä.
Röykkiöt ovat kumpumaisia. Niiden halkaisijat ovat 1,5-9 m. Yksi röykkiö sijaitsee mäen eteläreunalla, siitä pohjoiseen on useita röykkiöitä. Mäen korkeimmalla kohdalla on ainakin neljä röykkiöitä ja niistä länteen on röykkiö. Joissakin röykkiöissä on silmäkivi. Yksi röykkiö on kokonaan hajotettu. Joissakin röykkiöissä on rakennusmateriaalina käytetty punaista hiekkakiveä. Röykkiöitä on alunperin ollut 21, mutta vuoden 2005 tarkastuksessa havaittiin vain neljä röykkiötä. Pohjoisin röykkiö on vaurioitunut metsätöissä.
Inventointi 2019: Kohde on v. 2005 tarkastuksen mukaisessa kunnossa.

Pihala (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijatisevat Turku-Rauma tiestä 550 m itään matalan kallion länsiluoteiskärjessä, sen korkeimmalla kohdalla. Luoteisin röykkiö on kooltaan 5,2 x 4,7 x 04 m. Sen keskellä on syvennys. Edellisestä 10 m kaakkoon on suurin röykkiö, kooltaan 13,2 x 9 x 1 m. Keskellä on pitkänomainen syvennys. Aivan edellisen itäpuolella on kooltaan 6,6 x 5,7 x 0,5 m oleva röykkiö. Siinä on reunakehä näkyvissä. Röykkiöiden itäpuolella on kiveys, kooltaan 8 x 1,8 x 0,3 m.

Eerola (684010008) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee lähellä Pyhärannan rajaa jyrkkärinteisen kallion laidassa, huippua alempana.
Röykkiön koko on 10x9,2x1 m. Röykkiötä on hieman pengottu ja hiekkakivilaakoja on kerätty syrjään.

Lehtola (684010009) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Turku-Rauma -tien itäpuolella, noin 400 m Pyhärannan kunnan rajasta länteen kalliolla.

Ketunnummi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kodisjoen tiestä koilliseen ja Vähäjärvestä 600 m koilliseen loivarinteisellä kalliolla, jonka eteläisestä Kylmäkorvenkalliosta erottaa notko.
Koillinen röykkiö on kooltaan 11 x 10 m ja korkeutta sillä on noin 2 m. Keskellä on 3 m:n läpimittainen kuoppa. Edellsiestä 40 m länsilounaaseen, hiukan alempana rinteessä on soieka röykkiö kooltaan 10 x 6,5 m. Korkeus on noin metrin. Röykkiössä on runsaasti liuskakiveä. Röykkiön keskellä on laakea syvennys.

Rajamaa (684010012) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nihattulan koulusta 800 m länsilounaaseen ja Rajamaan talosta 200 m itäkoilliseen kallioylänteen rinteessä.
Röykkiö on huonokuntoinen. Kiviä on vyörytetty länteen ja lounaaseen. Röykkiön halkaisija on noin 8 m. Röykkiön korkein kohta on metrin.
Inventoinnissa 2023 röykkiötä ei paikallistettu.

Kertunmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivivallit sijaitsevat Nihattulan koulusta 750 m luoteeseen loivasti kaakkoon ja jyrkemmin lounaaseen ja koilliseen laskevalla harjanteella.
Läntisemmän vallin koko on 40 x 2 m ja se on pohjois-etelä-suuntainen. Siitä lähtee itää kohti kaksi 1,5 m:n leveää haaraketta. Itäpuolella on 30 x 3 m kokoinen valli, jonka korkeus on 1,5 m.

Vainio-Sunila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nihattulan koulusta 300 m luoteeseen kallion eteläreunan korkeimmalla kohdalla.
Röykkiön koko on 11 x 12,5 m. Keskustaa on pengottu. Siinä olevassa kuopassa on suuria kulmikkaita laakoja, ehkä paasiarkun kiviä sikin sokin. Kiviä on myös heitelty röykkiön ympäristöön.

Riihivainio (684010016) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Nihattulan koulusta 500 m etelään ja Kaskiston talosta 400 m itään, kahdella metsän toisistaan erottamalla kumpareella.
Eteläisempi röykkiö on 25 x 8 m suuruisen kivivallin itäpäässä. Röykkiön koko on noin 9,5 x 10,5 m ja korkeutta sillä on 1,2 m. Keskiosaa on pengottu. Röykkiön läpi kulkee aita. Tästä 100 m pohjoiskoilliseen on on kalliosaarekkeen kaakkoisreunassa 11 x 11 x 0,6 m:n kokoinen röykkiö. Tätäkin röykkiötä on hajotettu levittämällä reunoja. Keskellä ei ole syvennystä.

Ruuhenmaan Vare (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kollasta Nihattulaan johtavasta tiestä 150 m itään, Uuden-Kartanon rakennuksista etelään kivikkoisen ja kallioisen peltosaarekkeen irtäreunan korkeimmalla kohdalla.
Röykkiön koko on 8 x 7 x 0,4 m. Sitä on pengottu. Kiviä on vierinyt länsisyrjältä useita metrejä alas. Osa kivistä on suuria. Joukossa on paljon hiekkakiveä.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2022. Ei muutoksia tietoihin.

Isovuori (684010020) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Raumalta Lappiin vievän vanhan tien eteläpuolella kallion laella, korkeimman kohdan eteläpuolella.
Röykkiö on ladottu tasaiselle paikalle. Kivien joukossa on hiekkakiveä. Röykkiötä on pengottu. Röykkiön koko on 8 x 8 x 0,5 m.

Kuusisto (684010021) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kollan-Nihattulan tieltä 1,3 km itään, Kuusiston talosta 400 m pohjoiseen metsäisen kallioylänteen itäreunalla, korkeimmalla kohdalla.
Läntisempi röykkiö on kooltaan 9 x 9 x 1,2 m. Keskellä on suppilomainen syvennys. Kiviä on heilelty eniten pohjoissivustalle. Toinen röykkiö on edellisestä 12 m kaakkoon. Se on pieni matala röykkiö, kooltaan 5 x 5 x 0,5 m.
Inventoinnissa 2023 kohteella ei havaittu muutoksia.

Tuitinvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rauma-Huittinen tiestä 600 m pohjoiseen ja Tuitinjärvestä 200 m koilliseen kallion laella, jyrkän rinteen yläpuolella.
Läntisemmän röykkiön koko on 9,7 x 8,5 x 0,6 m. Siinä on melkein kiinni toinen röykkiö, kooltaan 10 x 9 x 0,7 m. Molempia on hajotettu. Läntisen röykkiön keskellä olevassa kuopassa on punaisia hiekkakivilaakoja.

Uusi-Kartano (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kollasta Nihattulaan johtavasta tiestä noin 250 m itään kallioisen mäen koillissyrjässä.
Kaakkoisin röykkiö on kooltaan 7,5 x 7,5 x 0,7 m. Röykkiötä on pahoin pengottu. Keskellä olevassa laajassa kuopassa on suuri punainen graniittipaasi. Edellisestä 100 m luoteeseen on pienen lammen takana puolikaaren muotoinen röykkiö, jonka koko on 10 x 6,7 x 0,7 m. Edellisestä 50 m itään on röykkiö, jonka koko on 7,5 x 7 x 0,6 m. Se on kasattu suurista kivistä. Niitä on 3-4 kerrosta.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa v. 2022. Ei muutoksia tietoihin.

Kuusisto IV (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kollasta Nihattulaan johtavasta tiestä noin kilometrin itään ja Kuusiston talosta 450 m etelään pienellä kumpareella pellolle laskevan jyrkänteen reunassa. Paikka on Naarastenojaa reunustavan viljelysaukion kaakkoislaidalla.
Röykkiö on muodoltaan soikea ja kooltaan 7 x 5 x 1 m. Keskellä on soikea syvennys. Hiekkakiveä on käytetty rakentamiseen.
Inventoinnissa 2023 kohteella ei havaittu muutoksia.

Kaupinvuori (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat 350 m etelään Rauman–Huittisten tiestä, vanhan Lapintein varrella, Kylä-Heinilästä 500 m koilliseen kalliolla.
Luoteinen röykkiö on pyöreä ja kooltaan noin 16 x 13,5 m. Keskustaan on kaivettu laaja kallioon pintaan ulottuva kuoppa. Röykkiö on kasattu tasaiselle pinnalle. Edellisestä 20 m kaakkoon pienellä kallionkumpareella on 15 x 16 m suuruinen ja noin 2 m korkuinen röykkiö. Sen keskelle on myös kaivettu miltei kallioon ulottuva kuoppa. Kiviä on heitelty länsi- ja eteläreunoille.

Hongisto (684010027) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat 800 m etelään Rauma-Huittinen tiestä, vanhan Lapintien varrella matalahkolla kalliolla kahtena ryhmänä.
Pohjoisemmassa ryhmässä on neljä röykkiötä, joiden halkaisijat ovat 4-16 m:iin.
Eteläisessä ryhmässä röykkiöitä on kolme; halkaisijoiltaan noin 13, 9 ja 3,5 metriä.
Eteläisen ryhmän keskellä olevan pienimmän röykkiön koordinaatit ovat: ETRS-TM35FIN P

Simula I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Lapin kunnan rajaa Rapajärvestä 500 m pohjoiseen kalliojyrkänteellä.
Suurin röykkiö on säännöllisen muotoinen, kooltaan 14 x 12 m. Korkeutta sillä on 1,8 m. Keskellä on 2,5 m:n läpimittainen ja metrin syvyinen kuoppa. Kuopan eteläreuna on kohtisuora. Luoteispuolella on suurista kivistä tehtyä reunakehää. Tästä röykkiöstä 10 m lounaaseen on kaksi miltei toisissaan kiinni olevaa röykkiöitä. Toisen koko on 9 x 4 x 0,3 m ja toisen 4 x 3,5 x 0,3 m. Röykkiöt ovat matalia, kiviä on vain muutamassa kerroksessa. Hiekkakivilaakoja on käytetty jonkinverran.

Simula II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Lapin kunnan rajaa, Rapajärvestä 300 m pohjoiseen kallioylänteen eteläkärjen korkeimmalla kohdalla (suurin röykkiö).
Röykkiöiden koot ovat 14x12x1,8 m, 7,5x3,2x0,3 m, 8,5x3,5x0,5m ja 8x5,5x0,3 m. Suurin röykkiö on melko huonossa kunnossa, sitä on hajotettu. Keskelle on kaivettu useita kuoppia.
Muut ovat matalia kiveyksiä.

Isotalo (684010030) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Soukaisten kylän luoteiskolkassa Koijärven eteläpuolella korkealla, laakealakisella Varustanvuoren kalliolla.
Inventointi 2019: Kivistä rakennettu röykkiö sijaitsee Varustanvuoren huipulla kallioisessa mäntymetsässä. Kiviröykkiö on kooltaan 15x15x1,3 metriä ja sen keskellä on kaksi halkaisijaltaan noin metrin kokoista kuoppaa.
Tästä 100 m itäkaakkoon on louhikon reunassa kivikasa, joka on todennäköisesti luonnonmuodostuma.

Kotometsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee lähellä Soukaisten kylän koillisrajaa noin 800 m Kodisjoen tiestä etelälounaaseen kallion laella.
Röykkiö on rakennettu pohjoiskoilliseen viettävälle paikalle. Röykkiön halkaisija on 8 - 9 m. Keskellä on syvennys, jossa on tasasivuisia paasia.

Isonsuonkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Pitkäjärven lounaiskolkasta 350 m lounaaseen ja Soukaisista Saluksenkulmalle menevän tien eteläpuolella kallionhuipulla.
Röykkiön koko on 12,8 x 12,6 m. Korkeutta sillä on 1,5 m. Keskellä on matala pohjois-etelä-suuntainen syvennys. Röykkiön kaakkoiskulmasta lähtee kohti etelää 6 x 1 m:n kokoinen kahden kivirivin reunustama kalliopohjainen tie.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2014. Ei muutoksia alueen maankäytössä.

Heikintalo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat Pitkäjärven eteläkolkasta 200 m kaakkoon jyrkkärinteisellä kalliolla.
Eteläisemmän röykkiön koko on 11 x 10 m. Korkeutta sillä on 1,5 m. Röykkiön itäpuolella on isoja kivilaakoja, jotka eivät todennäköisesti ole röykkiöstä peräisin. Röykkiön keskellä on pitkänomainen, matala syvennys. Edellisestä 25 m pohjoiskoilliseen on neljä metriä alempana toinen röykkiö. Sen koko on 6,2 x 4,8 m. Korkeutta sillä on 0,6 m. Keskellä kasvaa puu, joka peittää röykkiön (tieto vuodelta 1961).

Pitkäjärven Suurenniemi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pitkäjärven itäpuolella, järveen pistävän niemen tyvessä ja niemessä. Röykkiöt ovat kolmella kalliolla.
Eteläisin röykkiö on suurista kivistä tehdyn reunakehän perusteella ollut kooltaan noin 9 x 9 m, mutta kiviä on 12 - 13 m:n säteellä. Keskellä on laakea syvennys, joka ulottuu kallion pintaan. Hiekkakivilaakoja on kerätty kasoihin kiukaan ympärille. Tästä 200 m pohjoiseen on kallion jyrkällä luoteisreunalla hajotettu, halkaisijaltaan noin 8 m:n röykkiö. Sen keskustassa ja kaakkoisreunassa on suuria kiviä.
Edellisestä 30 m länteen on viereisen kallion länsireunalla huonokuntoinen röykkiö. Sen koko on noin 8 x 4 m ja korkeus on noin metrin. Vieressä on nykyaikana tehty laattakivikehä. Hiekkakivilaakoja on viskottu ympäriinsä. Neljäs röykkiö on edellisestä 10 m pohjoiseen loivalla kallionkumpareella. Se on matala ja pyöreä, halkaisijaltaan noin 4 m.
Röykkiöiden koot ovat vuoden 1961 inventointikertomuksen mukaan.

Ruohola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat Pitkäjärven itäpuolella olevalla kallioalueen länsi- ja eteläreunalla, huippua alempana, kohteesta Pitkäjärven Suurenniemi kaakkoon.
Vuoden 2014 inventoinnissa alueelta löydettiin 5 ennen tunnetun lisäksi 3 uutta röykkiöitä ja kaikkien koordinaatit mitattiin GPSllä. Röykkiöiden kuvaukset ja mitat on kirjattu alakohteisiin.

Kylmänkorvenkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat vanhan Kodisjoentien, nykyisin nimeltään Hakrintie, itäpuolella olevan kallioalueen luoteisreunalla. Kylmänkorvenkallion alueeseen on liitetty myös aikaisemmin nimillä Kylänpää ja Lauri tunnetut siihen välittömästi liittyvät kohteet. Kaikkiaan röykkiöitä on koko alueella 17 ja lisäksi alueella on 5 varmaa ja 5 epävarmaa kivipöytää.
Alueen röykkiöistä on tutkittu viisi. Röykkiöissä on todettu rakenteina kehäkiveyksiä. Röykkiöiden halkaisijat ovat 6,3–14,1 m. Löytöinä on saatu palanutta luuta ja kvartsi-iskoksia. Röykkiöt on ajoitettu sijaintikorkeutensa perusteella vanhemmalle pronssikaudelle.
Hakrintieltä on opasteet kohteeseen.
Kohde tarkastettiin inventoinnin 2014 yhteydessä, ei muutoksia.
2020 Kylmänkorvenkallion muinaisjäännösalueeseen liitettiin välittömässä läheisyydessä samalla kallioalueella sijaitsevat kohteet Kylänpää (684010038)

Kestilä (684010040) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat kahtena ryhmänä. Pohjoisemmat röykkiöt Kodisjoen sijaitsevat Kodisjoen tiestä 150 m pohjoiseen kallion luoteisrinteellä.
Suuremman röykkiön koko on 13,5 x 12 x 1,3 m. Se on jyrkkäreunainen ja tasalakinen. Keskellä on suppilomainen metrin syvyinen kuoppa. Edellisen röykkiön lounaispuolella olevan röykkiön koko on 8,4 x 7,4 x 0,5 m. Keskellä on syvennys. Muutama kivi on vieritetty luoteissivulle. Edellisistä röykkiöistä 400 m kaakkoon ja Kodisjoen tiestä 40 m itään on kolmas röykkiö. Se on kallion lounaiskolkassa länteen viettävällä rinteellä. Röykkiön koko on 4 x 3,6 x 0,3 m. Laki on epätasainen. Luoteisreunalla on iso silmäkivi.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2014. Ei muutoksia alueen maankäytössä.
Eteläisimmän röykkiön koordinaatit tarkastettiin GPSllä. Sijainti muuttui kartalle hieman (merkitty alakohteena).

Kylänpää (684010041) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjoen tiestä 250 m koilliseen, kalliolla jyrkän pohjoisrinteen yläpuolella.
Röykkiön koko on 9,1 x 7,7 x 1,3 m. Se on jyrkkäseinäinen ja tasalakinen. Sen kaakkoiskulmasta on todennäköisesti ajettu kiviä pois.

Kulju (684010042) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat kahdessa ryhmässä. Pohjoisimmat kaksi röykkiötä sijaitsevat Kodisjoen tiestä 100 m länteen ja Kuljun talosta 100 m luoteeseen matalalla kalliolla.
Itäisempi kiukaista (röykkiö 1) on pahasti pengottu. Sen koko on 16 x 9,3 m ja korkeus noin 2 m. Kiviä on pyöritetty joka puolelle. Keskustaan on kaivettu useita kuoppia, joihin on heitetty rojua. Tästä röykkiöstä noin 10 m länteen on röykkiö 2. Sen koko on 7,7 x 7 m. Korkeutta sillä on 0,6 m. Keskustaa on pengottu kallioon asti. Näkyvissä on suuri silmäkivi ja muutama tasasivuinen graniittipaasi sekä runsaasti hiekkakiveä.
Edellisistä röykkiöistä 300 m etelälounaaseen on kalliopaljastumalla neljän röykkiön ryhmä. Eteläisin röykkiö 3 on matala, noin 4 m halkaisijaltaan. Se on koottu päänkokoisista kivistä. Siinä ei ole kaivantoa keskellä. Röykkiön ympärillä on hajallaan muutamia isoja kiviä.
Edellisestä röykkiöstä noin 40 m koilliseen on iso korkea kiuas (röykkiö 4), jonka halkaisija on 10 m. Korkeutta sillä on 1,5 m. Röykkiössä on kuoppa keskellä. Tämän röykkiön luoteispuolella on matala, noin 2 m halkaisijaltaan oleva latomus (röykkiö 5).
Edellisistä röykkiöistä 100 m luoteeseen on kalliopaljastumalla pienistä kivistä kasattu, pahoin hajotettu röykkiö 6.
Vuoden 2014 inventoinnissa röykkiötä 6 ei enää löytynyt. Alueella havaittiin tuore metsäkoneen ura, joka viistosi kalloita, jolla röykkiöt sijaitsevat. Ilmeisesti röykkiö 6 on hävinnyt koneen ajettua pienen, erillisen kallionyppylän yli, jolla röykkiö on sijainnut.

Aro (684010043) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat kahdessa ryhmässä. Pohjoisemmat röykkiöt ovat Pitkäjärven ja Salijärven välisessä maastossa, kalliolla, joka kohoaa Salijärvestä eteläkaakkoon.
Toisen, pohjoisemman röykkiön koko on 13,5 x 12,7 m. Se on 3 m korkea länsisyrjältä. Keskellä on kaksi aukkoa, joista toinen on metrin syvyinen. Edellisestä 15 m etelään on 13 x 11,8 m kooltaan oleva kiuas. Sen korkeus on 1,5 m. Keskellä on halkaisijaltaan 4 m:n syvennys. Kolmas röykkiö sijaitsee 400 m edellisistä kaakkoon, tien itäpuolella, kallion luoteisrinteessä. Röykkiö on soikea muodoltaan ja kooltaan 8 x 6,7 m. Korkeutta sillä on 0,4 m.
Röykkiöt tarkastettiin inventoinnissa 2014, ei muutoksia maankäytössä. Kaakkoisimman röykkiön koordinaatit mitattiin GPSllä.

Vuorela (684010045) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjoen tiestä 600 m itään ja Vuorelan talosta 300 m luoteeseen jyrkkärinteisen kallion länsikärjessä.
Röykkiön koko 7,8 x 7,4 m ja korkeutta sillä on 0,7 m. Sen keskustassa on laaja kallion pintan ulottuva syvennys. Kiviä on vieritetty alas rinnettä pitkin.

Kallio I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vermuntilan-Lahdenvainion tieltä Laurikkalan kautta Reelmäjärvelle vievän tien pohjoispuolella Laurikkalan talosta 250 m pohjoisluoteeseen. Paikka on mäen loivassa koillisrinteessä.
Röykkiön halkaisija on 9 m. Korkeutta sillä on 0,5 m. Röykkiö on ladottu suurehkoista kivistä, joiden joukossa on paljon hiekkakiveä. Röykkiö on sammaleen peitossa.

Salisuonmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee lähellä Pyhärannan rajaa, Reelmäjärven länsipuolella kallioisella mäellä.
Muinaisjäännös käsittää yli 70 matalaa, turpeen peittämää röykkiötä, joista osa on hautaröykkiöitä. Osa röykkiöistä on pieniä, halkaisijaltaan 5 - 8 m ja ne on koottu kallion tai suurehkon kiven kupeeseen. Lisäksi paikalla on laajoja matalia kenttäkalmistoja. Röykkiöt ovat kolmena ryhmänä.
Kalmistosta on löydetty rannerengas, joka ajoittuu ajanlaskun vaihteeseen ja rautasirppi, joka on vanhemmalta roomalaisajalta. Röykkiöiden suuresta määrästä päätellen Salisuonmäen asutus lienee jatkunut vielä vanhemman roomalaisajan jälkeenkin.
Kohde on merkitty informaatiotauluilla.

Laurikkala (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vermuntilan-Lahdenvainion tieltä Laurikkalan kautta Reelmäjärvelle vievän tien pohjoispuolella 650 m Laurikkalasta koilliseen ja 200 m länteen Reelmäjärvestä. Röykkiöt ovat kaakkoon viettävällä metsärinteellä noin 100 m Salisuonmäen röykkiöalueesta (nro 47) itään.
Kaakkoisin röykkiö on säännöllisen muotoinen, matala ja halkaisijaltaan 4m. Tästä noin 5 m luoteeseen on epäsäännöllisen muotoinen, läpimitaltaan 3-4 m oleva röykkiö. Edellisestä 20 m länsiluoteeseen on muodoltaan säännöllinen, laakea ja läpimitaltaan 6 m oleva röykkiö. Tästä 25 m länsiluoteeseen on 5 m halkaisijaltaan oleva röykkiö. Kaikki röykkiöt ovat sammaleen peittämiä kumpareita ja vaikeasti havaittavia.

Lavi I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vermuntilan-Lahdenvainion tieltä Lavin kautta Reelmäjärvelle vievän tien pohjoispuolella 350 m Reelmäjärvestä lounaaseen. Paikka on pohjoiseen loivasti viettävällä kangasmaalla.
Röykkiöt ovat pääasiassa matalahkoja ja pyöreähköjä.

Lavi II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vermuntilan-Lahdenvainion tieltä Lavin kautta Reelmäjärvelle vievän tien molemmin puolin 150 m Reelmäjärven rannasta länteen. Paikka on kapealla järven rantaan ulottuvalla aluella. Pohjoispuolella on kallio ja lännessä Hylkalhon niitty.
Yksi röykkiöistä on ladottu suurten kivien väliin ja yhdessä on silmäkivi.

Uusi-Laivoranta (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vermuntilan-Lahdenvainion tieltä Lavin kautta Reelmäjärvelle vievän tien kaakkoispuolella, 700 m Lavin talosta koilliseen ja 100 m Pyhärannan rajasta länteen kallioisella mäellä.
Yksi röykkiöistä on etelään viettävällä rinteellä, muut tasaisella maalla.

Lehtola (684010052) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Nihattulan koulusta 2,5 km eteläkaakkoon Piilopirttiin veivän tien ja Manolaisniityn reunassa.
Röykkiö on kuivattua Isokumaraisjärveä ympäröivän peltoaukean länsilaidassa kohoavalla kumpareella.
Röykkiön koko on 8,5x8 m. Korkeutta sillä on metri. Keskellä on syvennys. Röykkiössä on isoista kivistä tehty reunakehä.

Uola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Rauma-Pori pohjoispuolella, 200 m länsiluoteeseen Rauman ja Eurajoen rajamerkistä ja suurten voimajohtojen länsipuolella. Röykkiö on louhikkoisen kallion huipulla.
Röykkiö on tehty silmäkiven varaan. Röykkiön koko on 13x11,5 m ja korkeus on 1,2 m.
Vuoden 2011 inventoinnin yhteydessä kohde tarkastettiin ja todettiin olevan aiemman kuvauksen mukaisessa kunnossa. Myös mäen rinteitä tarkastettiin tulevan voimalinjan vaikutusalueelta, mutta merkkejä muista muinaisjäännöksistä ei havaittu.

Harju (684010054) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaan pohja sijaitsee vanhan Lapin maantien laidassa, sen pohjoispuolella metsäisellä harjanteella.
Röykkiön nykyinen koko on 12,5x11,5 m. Keskusta on kokonaan poissa, jäljellä on parin metrin levyinen ympyränmuotoinen kivivalli, jonka korkeus on 0,5-0,8 m.

Paavola (684010055) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjoen tiestä länsipuolella kallion eteläreunalla.
Röykkiö on melkein kokonaan hävitetty. Siitä on jäljellä suuria kulmikkaita kiviä 6x6 m:n suuruisella alueella.

Polvikallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Turku-Rauma tien länsipuolella, Taka-Lammille johtavasta tiestä 600 m pohjoiseen kalliolla.
Röykkiön koko on 7x6 m ja korkeus 0,8 m.

Koivusalo (684010058) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Euran-Rauman maantien pohjoispuolella, Koivusalon tilan (kartassa Vahteristo) koillis- ja luoteispuolella. Eteläisempi röykkiö sijaitsee noin 150 m Euran-Rauma tiestä pohjoiseen ja 30 m luoteeseen Koivusalon tilasta rehevässä kuusi-ja koivuvaltaisessa metsässä. Röykkiöistä on puolet tuhoutunut tienteossa yhteydessä. Röykkiön halkisija on noin 6 m. Röykkiössä on ainakin neljä kiivkerrosta. Muodoltaan se on kumpumainen ja hieman pitkänomainen.
Pohjoisempi röykkiö sijaitsee noin 200 m tiestä pohjoiseen ja 60 m pohjoiskoilliseen Koivusalon tilasta jäkälää kasvavalla kallioalueella. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan noin 3 m. Se on kivistä kasattu matala latomus, jossa on 1-2 kivikerrosta.

Salijärvi I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kodisjoentien länsipuolella metsässä kalliopaljastumalla. Alue kohoaa ympäristöstään laskien länteen Salijärvelle ja pohjoiseen, peltoalueelle.
Eteläisin röykkiö on noin 40 m etelään sähkölinjan keskiosasta. Se on muodoltaan pyöreä ja kooltaan 6x6 m. Keskellä on painauma. Edellisestä röykkiöstä noin 80 m pohjoiseen on kolmen matalan latomuksen muodostama ryhmä kalliopohjalla. Röykkiöiden halkaisijat ovat 2-4 m. Kahta on hieman pengottu.

Kalattila (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Rauman keskustasta pohjoiseen meren sisäsaaristossa Sorkanlahden länsipuolella Kalanttilan saaressa kangasmaastossa, lähellä rantaa.
Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreähköjä, matalia korkeudeltaan 30-40 cm ja halkaisijaltaan 3,2-8 m:iin.

Vilovuorenkalliot (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kulamaalta Taka-Lammille johtavan tien länsipuolella, Köyhäjärvestä noin kilometrin itään pohjois-etelä-suuntaisen kallion korkeimmalla kohdalla.
Röykkiöiden koot ovat 11x11x1,3 m, 17,5x14x0,6 m ja 9,5x7,3 mx1,5 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia alueen maankäytössä.

Analho (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Köyhäjärvestä 500 m itään metsäisellä mäellä.
Röykkiöiden koot ovat 3x2,5x0,4 m, 4,5x3,5x0,3 m, 4x2,8x0,4 m ja 4x3,2x0,4 m. Röykkiöt ovat matalia ja voimakkaasti sammaloituneita. Niitä ei ole pengottu.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia.

Nielu I (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Turku-Rauma tiestä 2,5 km länteen Kulamaalla Vilosuon koillispuolella kangasmaastossa.
Röykkiöiden koot ovat 7,5x3,5x0,3 m, 10,3x8,5x0,4 m, 6x3,8x0,4 m ja 5,5x3,3x0,3 m. Vain yhtä röykkiöistä on pengottu.
Röykkiöt ovat matalia ja sijaitsevat loivasti nousevan mäen päällä.
Paikalle tehtiin tarkastus 2021. Röykkiöiden paikkatieto tarkentui.

Rihtmäenperkko I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitisee Turku-Rauma tien länsipuolella, Vilon sivutieltä 100 m pohjoiseen. Avokalliolla, entisestä hiekkakuopasta länteen.
Röykkiön koko on 8x8x0,6 m. Röykkiötä on pengottu.

Rihtmäenperkko II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Turku-Rauma -tieltä erkanevasta Taka-Lammin tiestä pohjoiseen avokalliolla.
Eteläisemmän röykkiön koko on 4,5x3,8x0,2 m. Toisen, joka sijaitsee edellisestä 250 m koilliseen koko on 8,6x6,5x0,6m.

Sianalho (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Turku-Rauma -tieltä erkanevasta Taka-Lammin tiestä 70 m länteen kangasmaastossa.
Röykkiöt ovat matalia, pääasiassa pyöreähköjä. Halkaisijat ovat 3-9 m:iin. Suurin osa röykkiöistä on koskemattomia.

Palosuon kalliot I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat noin 200 m pohjoiseen Rauman ja Pyhärannan rajasta, Taka-Lammin tiestä 400-450 m itään.
Toinen röykkiö on kalliolla ja toinen kangasmaastossa. Röykkiöiden koot ovat 7x6x0,5 m ja 2x1,5x0,2 m.

Pinoaronvuori II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 1,250 km länteen Turku-Rauma tiestä Pinaronvuori-nimisen kallioalueen itälaidalla, noin 150 m päässä luoteessa olevasta toisesta röykkiöstä ns."Pinoaron vareesta".
Röykkiön koko 4,5x2,5x0,3 m.

Palosuon kalliot II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Taka-Lammin tiestä 350 m itään olevalla kalliolla.
Röykkiöiden koot ovat 4,5,x,3,5 x 0,7 m ja 3,9 x 3,3 x 0,4 m

Köyhäjärvenoja (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Pyhärannan rajasta 200 m koilliseen Lölönsuon itäpuolella ja Köyhäjärvenojasta länteen NE-SW-suuntaisen kallion koillis- ja lounaisreunoilla.
Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreähköjä ja matalia.

Kahonsaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Turku-Rauma tiestä 1,1 km itään lähellä Pyhärannan rajaa Kiimassuon kaakkoispuolella olevalla kalliolla.
Röykkiöt ovat matalia ja pyöreähköjä. Niiden koot ovat 6x6x0,2 m, 6x6x0,2 m, 7,5x6,5x 0,3 m, 6,5x6x0,2 m, 9x4x0,2 m, 4x3x0,2 m, 8x6x0,2 m, 8,4x7,5x0,2 m, 8,2x6,7x0,5 m ja 5x5x0,2 m,

Riihenmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Turku-Rauma tiestä 10-200 m länteen kolmessa ryhmässä Kurkisuon kaakkoispuolella kangasmaastossa.
Ryhmä 1 (4-5 röykkiötä) sijaitsee heti tien länsipuolella, ryhmä 2 (3 röykkiötä) 70-100 m länteen tiestä ja ryhmä 3 (1-2 röykkiötä) sijaitsee 200 m länteen tiestä ja 330 m koilliseen ryhmästä 1.

Kiimansuon kalliot I (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat 800 m itään Turku-Rauma tiestä Kiimasuon koillispuolella olevalla avokalliolla.

Kiimansuon kalliot II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Turku-Rauma tiestä noin kilometrin itään, Kiimasuosta 600 m koilliseen olevalla avokalliolla.
Röykkiöt ovat erikokoisia, pääasiassa muodoltaan pyöreähköjä ja matalia. Niiden halkaisijat ovat 3,2 - 11,2 m:iin

Pihalan kaho (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Turku - Rauma tiestä 1,5 km itään ja 500 m länteen Pyhärannan rajasta kallioalueen kaakkoisrinteellä.
Röykkiöt ovat muodoltaan pääasiassa pyöreähköjä ja matalia. Niiden halkaisijat ovat 3-9 m:iin ja korkeus on 0,2 m kaikilla röykkiöillä yhtä lukuunottamatta. Sen kokeus on 0,5 m.

Lehtola I (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pyhärannan rajasta 350 m länteen ja Lahdenvainio-Ihode tiestä 600 m länteen kallion luoteis-pohjoisrinteellä. Paikka on 200 m Lehtolan talosta pohjoiseen.
Röykkiöiden koot ovat 3,7x3x0,2 m ja 5x4x0,2 m. Ne ovat muodoltaan pyöreitä ja matalia

Lehtola 2 (684010078) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pyhärannan rajasta 100 m länteen ja Lahdenvainio-Ihode tiestä noin 400 m länteen luode-kaakkosuuntaisen kalliomäen itäosassa, metsässä, loivassa rinteessä. Paikka on 200 m itäkoilliseen Lehtolan talosta.

Lehtola 3 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pyhärannan kunnan rajasta 400 m länteen, Lahdenranta-Ihode -tiestä 750 m länteen loivalla mäenrinteellä, metsässä. Paikka on Lehtolan talosta 60 m luoteeseen.
Röykkiöiden koot ovat 5,8x5,3x0,2 m, 6x5,3x0,2 m, 2,6x2x0,2 m ja 5x4,5x0,2 m. Röykkiöit ovat muodoltaan pyöreitä ja matalia.

Kaho I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pyhärannan rajasta 700 m länteen, Lahdenvainon tiestä noin kilometrin länteen matalalla kalliomäellä.
Röykkiöiden koot ovat 6x5x0,2 m, 4x3,5x0,2 m, 5x4,5x0,2 m ja 5,5x5x0,4 m.
Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreitä ja yhtä lukuun ottamatta matalia.

Kaho II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rauma-Turku-tiestä 1,2 km itään ja Kiimasuosta 600 m koilliseen, kahtena ryhmänä matalalla kalliolla.
Niiden koot ovat 11x7 m, 4x3 m, 5,5x5,5 m, 5x5 m ja 6,5x6,6 m.

Kapasaari (684010083) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Rauma-Turku-tiestä 800 m länteen, Pahnan talosta 200 m pohjoiseen, pienellä, matalalla kalliolla, joka kohoaa ympäristöstään vain metrin.
Röykkiön koko on 4,6x4 m.

Poraoja (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Poraojasta itään, pienen avokallion harjanteen kaakkoisreunassa.
Röykkiön koko on 6,7x5 m.

Kapasaarenmäki (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Unajanlahdesta 300 m kaakkoon, kalliorinteen kaakkoisosassa.
Niiden halkaisijat vaihtelevat 3,5-7,5 m.
Tarkastuksessa syksyllä 2014 röykkiöitä ei koordinaattien ilmoittamasta paikasta löydetty. Alueella oli kuitenkin runsaasti hakkuutähdettä ja maaston havainnointi oli vaikeaa.

Rahke (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Unajanlahden itäpäästä 400 m ja Rahkejärvestä 100 m koilliseen, kahden pellon välissä olevan metsäisen harjanteen länsipäässä.
Niiden halkaisijat vaihtelevat 3,3-7 m.

Uusi-Asmi I (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö (t) sijaitsee Vermuntilan koulun urheiluhallin luoteisnurkasta noin 40 m luoteeseen, moreeniharjanteella.
Vuoden 2005 inventoinnissa löydettiin paikalta vain yksi vaurioitunut röykkiö hakkuualueelta. Se vaikuttaa peltoröykkiöltä.

Lehtisten haka (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Haapasaareen johtavasta tiestä 60 m etelään, Myllysalmesta 350 m luoteeseen, metsäisessä mäen rinteessä.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 3-9 m.

Marjasalo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Rauma-Lappi -tiestä 100 m etelään, kunnan rajasta 300 m länteen ja Marjasalon talosta 450 m koilliseen avokalliolla. Röykkiön koko on 5x3 m.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2022, ei muutoksia tietoihin.

Kuusisto II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Nihattulan koulusta noin kilometrin koilliseen, Kuusiston talosta 300 m luoteeseen, kallion kumpareella.
Niiden koot ovat 9x9 m, 7,5x5,5 m ja 7,5x7 m.

Kuusisto III (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nihattulan koulusta 1,4 km koilliseen, Kuusiston talosta 580 m pohjoiskoilliseen, matalan kallion koillispäässä.
Sen koko on 8x7 m.
Inventoinnissa 2023 todettiin, että röykkiö on kaivettu kokonaan auki siten, että sen toisessa päässä on "sisäänkäynti". Reunakehä on ladottu laakakivistä. Röykkiön pinta on ehjillä sivuilla koskematon. Ympäristössä ei ole irtokiviä, joten kiviä todennäköisesti kuljetettu muualle.

Hongisto II (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat vanhasta Lapin tiestä noin kilometrin etelään, Kollan koululta 2,5 km kaakkoon, pienellä metsäisellä kalliokumpareella kahtena ryhmänä.
Toisen, pohjoisemman ryhmän muodostaa yksi hiidenkiuas, jonka koko on 24x10 m. Edellisestä noin 200 m lounaaseen on kaksi röykkiötä. Niistä läntisempi sijaitsee kalliojyrkänteen reunalla. Se on halkaisijaltaan 8 m ja korkeutta sillä on 1,5 m. Se on muodoltaan pyöreä ja kekomainen ja lähes ehjä. Maapohjan muokkauksessa on koillisreunaa hiukan kolhittu ja jokunen kivi on siirtynyt paikaltaan.
Edellisestä 5 m itään on toinen hiidenkiuas, halkaisijaltaan noin 4 m ja korkeudeltaan noin metrin. Muodoltaan se on pyöreä ja sitäkin on hieman rouhaistu maapohjan muokkauksessa.

Monnanjärvi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kallioalueen kaakkoislaidalla, Monnan kirkosta noin 200 m pohjoiskoilliseen ja Monnajärvestä 150 m kaakkoon.
Röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat 2,5-10,5 m.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa. Ei muutoksia.

Helistö II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Inventointi 1983: Röykkiöt (11 kpl) sijaitsevat Helistönsuosta 400 m ja Helistön talosta 150 m luoteeseen, kallioalueen kaakkoislaidalla, metsässä.
Röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat 4,5-8,7 m.
Inventoinneissa 2009 ja 2019 Helistö II kohteesta ei löydetty aiemmin mainittuja 11 röykkiötä. Maasto alueella on lähinnä paljasta kalliota, jossa kasvaa harvakseltaan metsää, pääasiassa mäntyä. Havainnointiolosuhteet olivat hyvät. Vaihtoehdoiksi jää joko koordinaattien syöttövirhe muinaisjäännösrekisteriä täytettäessä tai se, että kohde on myöhemmin kokonaan tuhoutunut. Kohteen välittömässä läheisyydessä ei kuitenkaan havaittu suurempia kivikasoja tai muuta kohteen tuhoutumiseen viittaavaa.
Lähin röykkiömäinen kohde, joka löydettiin sijaitsee voimalinjan itäpuolella koordinaattien ilmoittamassa paikassa. V. inventoinnissa 2009 paikallistettu röykkiömäinen kohde sijaitsee kallionyppylän korkeimman kohdan kaakkoispuolella ja on kooltaan 3x4x0,4m. Röykkiö on hyvin epämääräinen ja saattaa olla myös luontainen.

Vainio (684010099) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Vainion talosta 100 m pohjoiseen, pienen kallioalueen eteläreunassa.
Sen koko on 8x7,5 m.
Inventoinnissa 2023 ei havaittu muutoksia kohteella.

Päträmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nihattulan koulusta 650 m kaakkoon, Kylänpään talosta 250 m itään. jyrkän kallioylänteen luoteisreunalla.
Sen koko on 2,8x2,5 m.
Inventoinnissa 2023 kohteella ei havaittu muutoksia.

Niemenmaa (684010102) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Meri-Pitkäjärvestä 400 m ja Niemenmaan talosta 150 m itään, kallioalueen eteläreunalla.

Pitkäjärvi (684010103) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pitkäjärven etelärannalla, metsämaastossa.
Röykkiön koko on 7,9x4,7 m.
Kohdetta ei löytynyt tarkastuksessa 2013.

Isosuo (684010105) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pitkäjärvesta noin 200 m länteen, kallioalueen pohjoisreunalla.
Niiden halkaisijat ovat 4,5-7,1 m.

Särklampi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Särklammesta 200-300 m koilliseen, kallionnyppylöillä.
Röykkiöiden halkaisijat vaihtelevat 4,6-9,7 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia alueen maankäytössä.

Lunninkulma I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Meri-Pitkäjärvestä 200 m länteen, Vahalan talosta 200 m pohjoiseen, tien vieressä, pienellä kallionkumpareella.
Sen koko 7,7x7,2 m.

Keinu (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Keinun talosta 120 m koilliseen Kodisjoentien pohjoispuolella, kangasmaastossa mäenkumpareella.
Röykkiön koko on 5,7x5,5 m.

Rajamaa III (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Vuoden 1983 inventoinnissa havaittiin kaksi kangasmaastossa, lähellä tietä sijainnutta röykkiötä, joista toinen on kooltaan 2,5x14,7 m ja toisen koko ei ole tiedossa. Vuoden 2022 tarkastuksessa röykkiöitä ei havaittu maastossa, mutta aivan muinaisjäännösalueen reunaan oli läjitetty runsaasti maata ja suuria kiviä.
Edellisten sijaan vuoden 2022 tarkastuksessa havaittiin noin sadan metrin päässä pohjoisessa kaksi mahdollista uutta matalaa röykkiötä, joista läntisemmän päältä oli ajettu metsäkoneella, jolloin kiveystä on paljastunut. Röykkiöt ovat läpimitaltaan 2-3 m.

Reelmäjärvi I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Reelmäjärvestä 200 m länteen, havumetsässä.
Röykkiön koko on 4,9x4,3x0,5 m.

Reelmäjärvi II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Reelmäjärven luoteisosasta 100 m länteen, pienen kallion korkeimmalla kohdalla.
Röykkiön koko on 4,9x3,3x0,3m

Röömärinoja (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Inventointi 1984: Röykkiöt sijaitsevat Rauma-Pori-tiestä noin kilometrin luoteeseen, voimajohtojen alla, Eurajoen ja Rauman välisellä rajalla. Paikka on peltojen välisellä matalalla kalliolla, Röömärinojan pohjoispuolella.
Niiden koot ovat 9,5x5 m, 9,5x4 m, 14,5x4,8 m ja 5,3x4 m.
Inventointi 2011: Jo aikaisemmin ilmeisesti paikallistettujen 4 röykkiön (kaakkoinen ryhmä) lisäksi löydettiin useita uusia röykkiöitä (luoteinen ryhmä). Röykkiöiden lisäksi alueella havaittiin kiuasmainen tulisijan jäännös sekä kaksi rakennuksen perustaa. Röykkiöt vaikuttavatkin viljelysmaan raivauksessa syntyneiltä ja liittynevät rakennuksenjäännöksiin.
Röykkiöiden paikkatiedot kts. alakohteet

Lautassuo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kuivassuon teollisuusalueen eteläpuolella, Lautassuosta länteen, kalliolla.
Sen koko on 5,2x4,6 m.

Karenius (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hevossuosta 400 m länteen ja Ruoholan talosta 400 m pohjoiseen, kangasmaastossa ja avokalliolla.
Niiden koot ovat 4,6x4,5 m, 3,9x3,6 m ja 5x5 m

Tuomisto (684010135) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Rauma-Lappi tiestä 600 m pohjoiseen, Kolmiladon talosta 540 itään, kangasmaastossa.
Sen koko on 6x5,5 m.

Kallio II (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pitkäjärven ja Laurikkalan kallioiden välissä metsämaastossa, sorakumpareella, jonka halkaisija on noin 12 m.
Kulttuurikerroksessa oli kiveyksiä ja nokimaakuoppia. Löydöyt paikalta ovat Morby-keramiikkaa, kvartsi- ja porfyriitti-iskoksia.

Paavalinaro (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Valtatie 8 varressa, 30 m tiestä länteen, pellon reunassa pienellä kalliokumpareella on kuusi röykkiötä, joista kaksi on todennäköisesti rautakautista röykkiötä, kolme epämääräisempää röykkiötä ja pitkänomainen kiveys.
Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreähköjä. Selvästi havaittavat ovat mitoiltaan 2x3 m sekä 3x3 m ja korkeudeltaan noin 30 cm. Epävarmat röykkiöt ovat matalampia ja vahvasti sammaleen peittämiä.

Lehtola 5 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Pyhärannan rajasta 100 m länteen ja Lehtolan talosta 300 m koilliseen. Röykkiön itäpuolitse kulkee Lehtolan taloon tuleva tie. Röykkiö on kahden mäen välissä itä-länsi-suuntaisessa notkossa, matalan kalliopaljastuman päällä.
Röykkiön pituus on 8 m ja leveys 5 m. Se on muodoltaan kolmiomainen. Paikasta noin 150 m etelään on kohde Rauma 78.

Mullisaari (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pyhärannan rajasta 300 m länteen ja Vehkajärvestä 400 m luoteeseen kallioisen moreeniharjanteen korkeimmalla kohdalla. Harjanteen koillispuolella olevalle pellolle tulee tie pohjoisesta.
Röykkiö on kasattu kalliokumpareen päälle ja ympärille niin, että kiveys peittää 6 m:n alueen. Kiveyksessä on yksi tai kaksi kivikerrosta ja huomattavan paljon punaisia hiekkakivilaakoja. Röykkiötä on pahoin pengottu.

Vanha Rauma (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Rauman kaupunki on perustettu ilmeisesti 1400-luvun alussa hiekka- ja moreenivyöhykkeelle, joka ulottuu luode-kaakkosuuntaisena Koijärveltä alkaen pitkälle Raumanmerelle, paikalla sijainneiden kolmen pikkukylän (Rauma, Nummi ja Lajo) alueille. Raumajoen pohjoispuolelle perustettiin 1400-luvun alkupuolella fransiskaanikonventti. Keskiaikaisia rakennuksia ovat vuonna 1640-palaneen kaupunginkirkon (Pyhän Kolminaisuuden kirkko) rauniot, fransiskaanikonventin kirkko (Pyhä Risti) ja mahdollisesti sen pohjoispuolella sijaitseva kirkonkellari.
Kalatori on luultavasti kaupungin vanhin tori. Nykyisen Kauppatorin alue rakennettiin vasta 1500-luvun jälkipuoliskolla. Se oli alunperin nykyistä huomattavasti pienempi, sillä sen pohjoisosassa oli rakennettu kortteli aina 1910-luvulle asti. Kaupunki lienee palanut ainakin v. 1522 ja v. 1536, mutta pahin palo sattui v. 1682, jolloin kaikki julkiset rakennukset ja 150 taloa tuhoutui.
Vanhin luotettava kaupunkikartta on vasta vuodelta 1757. Vanhempien karttojen puuttuessa ei keskiaikaista asemakaavaa ole voitu luotettavasti rekonstruoida. Keskiaikaisella kaupunkialueella on tehty pieniä kaivauksia mm. kunnallisteknisten töiden yhteydessä. Kauppatorilla on tehty laajoja kaivauksia vuosina 1966 ja 2006. Raumalla on tehty vuonna 2008 kaupunkiarkeologinen inventointi, jossa on arvioitu tarkemmin kulttuurikerrosten säilyneisyyttä eri alueilla.
Vuonna 2012 tehtiin täydennysinventointi. Muinaisjäännösalueen rajat vähän laajentuivat.

Luoma (747010002) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Siikaisista Honkakoskelle johtavan tien ja Leväsjoen pohjoispuolella etelään viettävällä pellolla, lähes tasamaalla.
Asuinpaikkaan liittyvät löydöt ovat kvartsi-iskoksia, kvartsiesine ja porfyriitti-iskos.
Lisäksi suiponsoikea reikäkivi on löydetty vuonna 1901 Stengårdin talon Mäkipellon ojaa kaivettaessa.
Museoviraston arkistotietojen (kivikauden lappuluettelo) Luoma on entinen Stengård.

Purukuja A ja B (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Siikaisista Honkakoskelle johtavan tien pohjoispuolella, Heikintalon päärakennuksesta 400 m itään. Löytöjä on Leväsjoen länsirannalta kosken luota ja itärannalta Mäen talolle vievän tien pohjoispuolelta pellosta. Löydöt paikalta ovat saviastian paloja ja kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuus on 40 x 60 m länsipuolella jokea ja 30 x 30 m joen itäpuolella.

Pyntäinen (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Siikaisista Honkajoelle johtavan tien länsipuolella, noin kilometri tiestä, Huonesmäen talosta 500 m etelään Kotokeitaan reunalla pienellä kumpareella. Paikka on männikköä kasvava kangas.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin 4,5 m ja korkeus on 0,5 m. Röykkiö on koottu maapohjalle. Keskellä on pitkulainen kaivanto. Röykkiön yli on ajanut metsäkone.

Järvenpää (747010005) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Siikaisjärven luoteispuolella, noin 50 m päässä rannasta. Maasto on kivikkoista moreenia.
Röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan noin 4 m. Korkeus on 80 cm. Röykkiö on tehty päänkokoisista kivistä. Se on vahvasti sammaleen ja risujen peitossa. Röykkiön muoto on säännöllinen ja siinä saattaa olla suuremmeista kivistä kasattua reunakehää pohjois-koillisreunalla. Röykkiössä on kaivelunjälkiä, jotka eivät kuitenkaan ulotu pohjaan asti.

Sammin ala-aste (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 250 m Lavasjärven kaakkoiskulmasta kaakkoon, koulun pohjoispuolella, lounaaseen laskevassa rinteessä. Asuinpaikkaan viittaavat merkit, tumma maa ja kvartsi-iskokset on todettu ojanleikkauksessa kymmenen metrin matkalla. Kvartseja ei ole otettu talteen. Maaperä paikalla on hiekkaa. Ympäristö on täyteen rakennettu. Lähellä olevat pellot olivat keväällä 2000 inventoinnin aikaan kesannolla, joten niitä ei voitu tarkastaa. Tien toisella puolella ojanleikkauksessa ei ole havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa kuten ei myöskään koulun takana olevassa hiekkakuopassa.

Juhala (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Otamonjoen itäpuolella, noin 250 m rannasta ja 150 m koilliseen Juhalan päärakennuksesta, lounaaseen laskevalla peltorinteella. Asuinpaikkaan liittyvät kvartsi-iskokset on löydetty 20 x 30 m alalta etupäässä pellon itäpuolella kulkevan kirkolle vievän tien vierestä. Osa kohteesta on todennäköisesti jäänyt tien alle. Maaperä paikalla on heikansekaista savea.

Kamppikoski (747010008) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Leväsjoen luoteisrannalla, 50 - 100 m rannasta, Heikintalosta 300 m pohjoiskoilliseen. Paikka on tien ja joen välissä, kaakkoon kohti jokea laskevalla peltorinteellä. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, saviastianpalat, kaksi kvartsikaavinta ja kvartsi- ja kivilaji-iskokset ovat 150 x 75 m alalta pääasiassa pellon yläosasta läheltä tietä. Joitain löytöjä on myös pellon alaosasta, joen läheltä. Maaperä on hiekansekaista savea.

Heikintalo (747010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Leväsjoelta Honkakoskelle vievän tien lounaispuolella, vastapäätä Harjun taloa, Leväsjokeen laskevan Krookanojan ja tien välissä, lounaaseen laskevalla pellolla. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, kvartsikaavin ja -iskokset ovat 100 x 30 m alalta etupäässä pellon yläosasta läheltä tietä, mutta myös alempana niitä on. Maaperä paikalla on savea.

Ala-Kahri (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Leväsjoen luoteisrannalla, 200 m Ala-Kahrin talosta lounaaseen, ympäristöään ylempänä olevalla peltokumpareella. Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, kvartsit, kvartsiitit ja palanut luu ovat 150 x 30 m alalta. Kohde jatkunee peltotien kaakkoispuolella olevaan metsäsaarekkeeseen.

Uusitalo (747010011) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Leväsjoen pohjoisrannalla, noin 200 m päässä joesta loivalla etelään viettävällä peltorinteellä. Paikka on 300 m Uusitalon päärakennuksesta etelään.
Asuinpaikkaan liittyviä löytöjä, kvartsiydin ja -iskokset olivat noin 50x30 m suuruisella alueella. Maaperä paikalla on savea. Asuinpaikka jatkunee luoteeseen, metsään, jossa maaperä on hiekkaista.

Saaresoja (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 400 m pohjoiseen Lavasjärven pohjoiskärjestä ja 50-100 m Saaresojan uomasta etelään ja itään kahdella matalalla peltokumpareella sekä niiden etelä- ja lounaisrinteillä. Kvartseja löytyi noin 150 x 50 m alalta, enimmäkseen kahdelta kumpareelta. Maaperä paikalla on hiekansekaista savea.

Koivisto (747010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hiirijärvestä 750 m koilliseen ja 200 m Koiviston talosta lounaaseen. Paikka on Hiirijärven - Sammin -tien kaakkoispuolella, etelään viettävällä peltorinteellä.
Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, kvartsi-iskokset ja palaneet luut ovat 40x40 m suuruiselta alalta pääasiassa pellon alaosasta. Maaperä on hiekansekaista savea. Koiviston tilan alueelta on aikaisemmin löydetty tuuran katkelma.

Matinmäki (747010014) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Leppijärvelle vievän tien eteläpuolella, 400 m Tuominiemen talosta luoteeseen, lounaaseen viettävässä rinteessä.
Röykkiö on sammaleen peittämä, muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan 8 m. Korkeutta sillä on 1 m. Keskellä on 2x1 m suuruinen kivi. Sen koillispuolella on syvä kraateri. Röykkiö on kasattu halkaisijaltaan 30-40 cm suuruisista pyöristyneistä kivistä.

Ylisenneva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Pyntäisten-Sammin -tiestä ja Kanniston talosta noin kilometrin etelään, Ylisennevan koillispuolella olevalla kallioalueella. Röykkiöt ovat matalan kallionyppylän lounaispuolella noin 20 m etäisyydellä toisistaan.
Läntisempi röykkiö on kasattu maapohjalle. Se on sammaleen ja jäkälän peitossa. Se on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan noin 4 m. Korkeutta sillä on 0,5 m. Keskellä on kuoppa. Kiviaines on pyöristynyttä, halkaisijaltaan noin 30 cm. Toinen röykkiö on kasattu maa- ja kalliopohjalle. Sekin on muodoltaan pyöreä ja halkasijaltaan noin 4 m. Korkeutta sillä on 0,4 m. Keskellä on kuoppa.

Kernijärvi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Herrainmetsänojasta 200 länteen ja 400 m länsilounaaseen Lahtisen talosta mäen laella metsämaastossa.
Kivistä kasattu röykkiö on maapohjalla. Sen halkaisija on 6 m ja korkeus noin 0,5 m. Keskellä on kuoppa. Röykkiön kivet ovat halkaisijaltaan noin 30 cm.

Kellomäki (747010017) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Kotokeitaan lounaispuolella sijaitsevalla kivikkoisella mäellä, Koivulan talosta noin kilometri koilliseen.
Kivistä todennäköisesti kalliopohjalle kasattu röykkiö on kooltaan 3,5x2,5 m ja korkeutta sillä on 0,4 m. Keskellä on matala kuoppa. Röykkiön kivet ovat pyöristyneitä ja halkaisijaltaan keskimäärin 20-30 cm.

Vuorela (747010018) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Hirvijärven kaakkoiskulmassa, noin 500 m Vuorelan talosta itään kallion itään laskevassa loivassa rinteessä.
Suurin röykkiöistä on kasattu pelkistä kivistä maapohjalle. Se on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan 4 m ja korkeudeltaan 0,7 m. Keskellä on kuoppa. Röykkiö on sammaleen peitossa. Edellisestä noin 10 m länteen olevan, kivistä kasatun röykkiön halkaisija on 3,5 m ja korkeus 0,5 m. Keskellä on kuoppa. Sammaloitunut röykkiö on maapohjalla. Kolmas röykkiö sijaitsee noin 20 m suurimmasta röykkiöstä itään. Sen koko on 4x2 m ja korkeus 0,5 m. Sammaloitunut röykkiö on kasattu maapohjalle.

Luukela (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto sijaitsee peltoaukeamalla kohoavalla mäen kumpareella noin 200 m itään Pyhäjoesta.
Kalmiston luoteispuolella on kellari ja kuivuri. Eteläpuolella on tie.
1920-luvulla kalmisto löydettiin kivikellaria tehtäessä. Suurin osa siitä on todennäköisesti tuhoutunut edellä mainituissa rakennustöissä. Paikalta on löydetty ango ja veitsen katkelma sekä savikuonaa. Muinaisjäännöksen laajuudeksi on arvioitu noin 10 x10 m.
Uuden kuivurin rakentamisen vuoksi kalmiston laajuutta tutkittiin koekaivauksin keväällä 2018. Aiotulla rakentamispaikalla mäen pohjoisosassa ei enää todettu merkkejä kalmistosta. Mäen itä- ja koillisosassa kalmistoa saattaa vielä olla jäljellä.

Riihimäki (783010005) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee noin 100 m lounaaseen Vainio-Ketolan talosta peltojen saartamalla pienellä mäellä.
Mäen reunaan on rakennettu rehusäiliö, jonka rakentamisen yhteydessä löydettiin luita (hävinneet). Riihimäellä on viisi riihenpohjaa, kivikasaa. Niiden päälle on tuotu pellolta kiviä. Mäelle tehdyistä koekuopista ei ole kuitenkaan havaittu mitään esihistoriaan viittaavaa.

Vainio-Ketolan peltoalue (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pyhäjoesta 10-12 m koilliseen pienellä etelään laskevalla peltorinteellä.
Noin 20 x 20 m:n laajuiselta alueelta on poimittu nuorakeramiikkaa, kvartsia ja kivikirveen kappale. Paikalle tehdyissä koekuopissa ei havaittu kulttuurikerrosta, vaan se oli sekoittunut kyntämisen seurauksena.

Tupamäki (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Tupamäki sijaitsee peltoaukealla noin 200 m länteen Luukelan talosta ja Pyhäjoesta noin 50 m pohjoiseen.
Tupamäki on lounais-koillissuuntainen tasalakinen moreenikumpare, joka on noin kaksi metriä ympäröiviä peltoja korkammalla.
Tupamäestä on todettu nuoremman rautakauden ja varhaiskeskiajan asuinpaikka. Raudansulatuskuopiksi, joita oli kaikkiaan viisi, tulkitut rakenteet on ajoitettu merovingi- ja viikinkiajalle. Löytöinä paikalta on saatu mm. pronssinen hevosenkenkäsolki, rautainen paimensauvaneula, tulusraudan katkelma ja eri-ikäisiä nauloja ja niittejä. Saviesineistä mainittakoon palanut savilaatta, palkeen suukappaleen katkelmia, mahdollisia kangaspuun painoja ja mahdollisen savihelmen katkelma sekä palanutta savea noin 1 kg. Kiviesineet ovat suurimmaksi osaksi hionten katkelmia. Yhdestä tulisijasta on kolme meripihkahelmeä. Rautakuonaa on kaivauksista yli 200 kg. Palanutta luuta on alle 100 g ja palamattomia eläinten hampaita oli yhteensä noin 50 g. Keramiikka oli yhteensä noin 2 kg. Kvartsia on yhteensä noin 2 kg. Mahdollisesti esihistoriallista lasia löytyi noin 37 g.

Kettoonniittu (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee noin 100 m itään vanhalta Turun tieltä, pienellä peltojen ympäröimällä, koivuja kasvavalla niemekkeellä.
Röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan 4,5 m ja kupera pinnaltaan.
V. 2012 inventoinnissa edellisestä etelään löydettiin pientä peltotilkkua reunustava kiviaita sekä viisi röykkiötä , kiuas ja kuopanne. Röykkiöt ovat matalia ja halkaisijaltaan 2-3 metriä. Kiukaaksi tulkittu kivirakenne on noin metrin korkuinen. Kuopanteen halkaisija on n. 2 metriä. Rakenteet sijaitsevat lännestä itään kiertävällä terassilla. Kysymyksessä lienee asumuksen paikka. Röykkiöt ovat todennäköisesti raivausröykkiöitä. Paikalle tehtiin koekuoppa, josta ei löytynyt mitään.

Iissalo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Pyhäjärven Iissalon saaren lounaisnurkassa luonnonsuojelualueella, noin 14 m järven rannasta.
Röykkiö on kasattu hieman isompien kivinen varaan koillinen-lounais-suunnassa. Röykkiön pituus on 3 m ja leveys lähes samanverran. Korkeus on 0,5 m. Röykkiön keskustaa on pengottu. Röykkiön kivet ovat 20--40 cm läpimitaltaan.

Palojärvi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on Palojärven luoteispäässä järven lounaanpuoleisella rannalla. Järven rannassa on pitkänomainen, länsi-itäsuuntainen, rannan puolelta jyrkkärinteinen mäki. Tällä mäellä on metsästysseurojen maja. Röykkiö on majasta 35 m länsiluoteeseen, miltei tasaisella kohdalla rinteen yläosassa. Röykkiö on kasvillisuuden peittämä. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 3 m. Kiviaines on pienikokoista ja osittain rapautuneen tuntuista. Kyseessä saattaa olla vanha kiukaanjäännös.

Ulvilan kaupunginpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ulvilan keskiaikaisen kaupungin paikka sijaitsee nykyisen kirkon eteläpuolella, Isokartanon talon tuntumassa tasaisella joenvarsipellolla. Paikalla on vuosina 1973-77 suoritettu kaivaustutkimuksia, joissa todettiin alueelta kulttuurikerrosta, toistakymmentä rakennuksenpohjaa ja esinelöytöjä. Tutkittu alue on 1371 neliömetriä. Alueella tehdyn fosfaattikartoituksen perusteella keskittymä olisi noin 80 x 300 m laajuisella alueella joen suuntaisesti jokeen päin laskevan harjanteen päällä. Keskeisin kaupunkialue on sijainnut Päkkiojan eteläpuolela. Kirkkojuovaksi muuttuneen merenlahden rannassa ovat sijainneet sataman laiturit. Vuonna 1999 tutkimuksia on jatkettu.
Ulvilan keskiaikainen kivikirkko on sijainnut kaupungin vieressä. Kaupungin eteläpuolella olevassa Liikistössä on myös ollut 1200-1400-luvuilla hautausmaa ja kirkko.
Ulvilassa on ollut kaupunkimaista asutusta viimeistään 1340-luvulla. Kaupunkioikeudet myönsi Albrekt Mecklenburgilainen 7.2.1365. Ulvila oli keskiajalla koko Ruotsin valtakunnan pohjoisin kaupunki ja tärkeä valtakunnalle nimenomaan Pohjanlahden kaupan kannalta. Merkityksellistä Ulvilan kaupungin synnylle oli myös sijainti kaupankäynnin kannalta edullisella paikalla Kokemäenjoen suulla, josta oli hyvät yhteydet myös sisämaahan. Ulvilan kaupunki lakkautettiin Helsingin perustamisen yhteydessä vuonna 1550. Vuonna 1558 porvarit saivat muuttaa takaisin mutta 7 km jokisuulle päin, jonne perustettiin Pori parempien satamaolosuhteiden äärelle.

Kellarimäki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltojen keskellä matalalla metsäisellä kumpareella, jonka laajuus on 160 x 180 m. Kellari, josta mäki on saanut nimensä sijaitsee metsikön kaakkoiskulmassa, noin 150 m keskiaikaisen Ulvilan kaupungin alueesta itään. Kellari on neliömäinen kuopanne, jonka laidoille on luotu maavallit. Rakennusjäänteen mitat ovat noin 13 x 13 m ja kuopanteen syvyys on 1,5 m. Vallit ovat korkeimmillaan kuopan pohjois-, itä- ja kaakkoispuolilla ja matalampia länsipuolella. Lounaispuolella valli mataloituu vähitellen ja katoaa. Kuopan rinteet viettävät suppilomaisesti sisäänpäin, siten, että pohjalla on tasaisen alan laajuus on enää 4,5 x 5,5 m. Kuopan lounaiskulmassa on säilynyt mahdollinen sisäänkäynti, maan tasalle johtava luiskamainen kohta. Vuoden 1996 inventoinnissa luiskan kohdalle tehtiin koekuoppa. Siinä pintaturpeen alta alkoi tiilimurskan ja laastin sekainen kerros, joka jatkui 70 cm syvyyteen.
Perimätieto väittää paikkaa vanhoiksi Ulvilan kaupungin tai Pyhän Gertrudin kiltatalon kellareiksi.
Vuonna 2015 kaavoitustyön pohjaksi laadittiin arkeologiseen ja historialliseen tutkimusaineistoon perustuva analyysi. Arkistotutkimuksia täydennettiin osaan aluetta tehdyllä tarkkuusinventoinnilla. Siinä metallinpaljastinkartoituksella ja siihen liittyvällä koekuopituksella kartoitettiin peltoalueen maakerroksia. Kaavoitettava alue on arvion perusteella ollut pitkään käytössä ollutta peltoa, jota on halkonut jokiuomaa seurannut tieura.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2023. Tarkastusajankohtana Kellarimäki näyttäytyi pahoin umpeenkasvaneena kohteena, jossa kellarin jäänteet olivat jääneet risujen sekä kaatuneiden puunrunkojen peittoon. Metsäsaarekkeessa risteili muutamia polkuja, mutta muinaisjäännöksen rakenteet olivat säilyneet ehjinä.

Liikistö (Hautapaikat)
Keskiaikainen; Muinaisjäännösalue on matala mäenkumpare, joka sijaitsee Vanhankylän taajamassa lähellä Ulvilan pappilaa. Mäki on laakea, kooltaan noin 160 x 160 m ja on noin 600 m:n päässä Kokemäenjoen nykyisestä uomasta, rantapeltojen takaisella rinteellä. Mäen kaakkoisosassa sijaitsee kivijalkaa, jota on arveltu keskiaikaiseen kirkkoon kuuluneeksi: kaksi suorassa kulmassa toisiinsa nähden sijaitsevaa 14 m:n pituista suurehkoista lohkareista muurattua matalaa kivivallia, joiden leveys on noin 70 cm. Kivijalan sisäpuolella on joitakin hajanaisia kivilohkareita. Kivijalka on kuitenkin luultavasti keskiaikaa nuorempi. Mäellä on silti täytynyt olla keskiajalla kirkko, todennäköisesti puinen. Kirkko on luultavasti jäänyt pois käytöstä 1340-luvun jälkeen Ulvilan kaupungin perustamisen jälkeen. Rahalöytöjä on kuitenkin vielä 1400-luvulta.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2023. Ei muutoksia tietoihin.
Hautausmaa on sijainnut kirkon itä-, kaakkois- ja eteläpuolella. Se ajoittuu 1200–1300-luvuille. Alueella on tutkittu 1930-luvulla lähes 300 hautaa.
Ns. käräjäkivet sijaitsevat mäen korkeimmalla kohdalla, noin 40 m päässä kirkonpaikasta. Kymmenisen suurehkoa lohkaretta muodostaa hajanaisen ympyrän, jonka halkaisija on noin 5 m. Mäen harjaa reunustaa myös kivi- ja maavalleja, jotka saattavat olla jäännöksiä jonkinlaisista puolustusvarustuksista.

Peltomäki (886010005) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat metsäniemekkeessä Kovelinojan rantapeltojen laidassa, noin 200 m itään puron uomasta.
Pyöreä, halkaisijaltaan noin 10 m oleva röykkiö on Peltomäen talon ulkorakennusten tuntumassa itä-länsi -suuntaisen harjanteen eteläpuolella. Pitkänomainen 14 x 4 m:n suuruinen röykkiö sijaitsee edellisestä noin 80 m luoteeseen, pitkänomaisen harjanteen pohjoispuolella, matalalla mäellä. Kolmas röykkiö sijaitsee edellisestä 25 m koilliseen, mäen pohjoisrinteen reunalla, tasaisella paikalla. Röykkiön koko on 4,5 x 3,5 m, korkeus on 70 cm ja se on jyrkkäseinämäinen. Keskelle on kaivettu syvä kuoppa.
Pitkänomainen röykkiö tutkittiin vuonna 1978. Löytöjensä (pronssinappi, palanutta luuta ja keramiikkaa) perusteella hautaröykkiö on ajoitettu pronssi- ja rautakauden vaihteeseen.

Mäkelä (886010006) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Mäkelän talosta 200 m itäkaakkoon, metsässä pienen jyrkkärinteisen mäen laen kaakkoiskulmassa.
Röykkiö on pyöreähkö muodoltaan. Sen koko on 7,5 x 7,2 m ja korkeutta sillä on 80 cm. Röykkiö on tutkittu vuonna 1978. Röykkiössä todettiin neljä polttohautausta. Löytöinä saatiin palanutta luuta. Se ajoitetaan sijaintikorkeutensa perusteella myöhäispronssikautiseksi.

Kullaansuo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö 1 sijaitsee Kullaansuon itäpuolisella metsäalueella, 700 m eteläkaakkoon Mäen talosta ja Kaasmarkunjoesta. Paikka on luode-kaakko -suuntaisen metsäisen mäkiketjun luoteiskärjessä, kapealla noin 150 m pitkällä harjanteella. Röykkiö on 60 m:n päässä pellon ja metsän rajasta, rinteessä. Röykkiön koko on 8,5x7,9 m ja korkeutta sillä on 1 m. Se on muodoltaan soikea ja kiuasmainen. Kiviaines on halkaisijaltaan 20-40 cm:iin. Edellisestä 70 m etelälounaaseen mäennyppylällä metsäharjanteen korkeimmalla kohdalla on toinen röykkiö (röykkiö 2). Se on osittain hajotettu, joten tarkkaa kokoa ja muotoa ei voi sanoa. Se on kooltaan noin 6,5x7 m ja korkeudeltaan noin 50 cm. Siinä on yhdessä osassa halkaisijaltaan 1,5 m kuoppa. Röykkiö on sammaleen ja turpeen peittämä.

Kolisuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Koliperästä Nakkilaan johtavan metsätien varressa, 350 m pohjoiseen Nakkilan rajasta. Röykkiö on noin 30 m metsätien länsipuolella. Maasto on louhikkoista kuusikkokorpea.
Röykkiö on etelänpuoleisessa rinteessä, ei aivan mäen korkeimmalla huipulla. Se on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan 4,5 m ja noin 40 cm korkea ja sammaloitunut. Se koostuu pääasiassa maasta, joukossa on joitakin kivenlohkareita. Kohteen luonne on epämääräinen. Se saattaa olla luonnonmuodostuma.

Sileenvuorenkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee avokalliolla, jonka rinteet ovat seka- ja havumetsän peitossa. Kallion lounaissivulla kulkee sähkölinja. Röykkiö on kallion kerkeimmalta laelta 10 m itään ja noin 70 m koilliseen sähkölinjasta.
Röykkiön koko on 13 x 15 m. Se on muodoltaan soikeahko ja itä-länsi-suuntainen. Se on loivan kupera, melkein tasainen ja rinnettä myötäilevä. Pohjoispäästään röykkiö rajoittuu matalaan kalliotöyrääseen. Kiviaines on päänkokoista. Kivikerros on aikakin 80 cm paksuinen päätellen röykkiöön kaivetuista kolmesta kuopasta. Itäpäässä olevan koko on 2 x 1,5 m ja se on 60 cm syvä. Lounaisneljänneksessä olevan kuopan halkaisja 1,2 m ja se on 30 cm syvä. Kolmas kuoppa on länsipäässä. Se on suppilomainen, halkaisijaltaan 2,2 m ja 70 cm syvä.

Suolisto (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 370 m pohjoiseen Leppälän talosta, luode-kaakko-suuntaisella metsäharjanteella, noin 40 m lounaaseen rinteen alla olevan peltoaukean kulmauksesta.
Röykkiö on vaikeasta havaittavissa vanhan sammal- ja turvepeitteen alta. Röykkiön koko on 15,5x11 m, korkeus on 70 cm. Röykkiön lounaispää on hajotettu, siinä on noin 3x1,5 m kokoinen "käytävä" röykkiön sisään, sekä valliksi kasattuja purkukiviä. Röykkiön keskellä on suuri maakivi. Kiviaineksen koko on erittäin vaihtelevaa.

Pikatienvarsi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kaasmarkunjoen pohjoispuolella, 800 m joesta ja Porintien molemmin puolin noin 400x350 m laajuisella alueella. Tasaisen rantapellon jälkeen maasto muuttuu metsämaaksi. Röykkiöt sijaitsevat pääosin rinteen loivilla kohdilla, vain jokunen pienten mäkien harjoilla. Röykkiöiden halkaisijat ovat 2 - 7 m, joukossa on kolme isompaa röykkiötä. Niiden koot ovat 11,4 x 11m, 14,8 x 13 m ja 10,8 x 8,6 m. Osa on hyvin matalia, turpeen peittämiä epämääräisiä kiveyksiä. Röykkiö alueen laajuus on 400 x 350 m. Paikalla on vuoden 1996 inventointikertomuksen mukaan suoritettu metsänhoitotoimenpiteitä, istutuksia, mutta muinaisjäännöksille ei ole tapahtunut vahinkoa. Alueella on pakoin runsasta aluskasvillisuutta, jonka vuoksi kaikkia röykkiöitä ei voi havaita.
Vuoden 2010 inventoinnissa löydettiin ennestään tuntemattomia röykkiöitä.
Vuoden 2011 inventoinnin yhteydessä röykkiöalueen länsi-luoteispuolelle voimajohtolinjan läheisyyteen tehtiin topografisesti soveliaille paikoille yhteensä 16 koekuoppaa. Merkkejä asuinpaikasta tai muusta muinaisjäännöksestä ei tavattu.

Tuohimaa (886010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee noin 60 m länteen Tuohimaan tilan päärakennuksesta, matalalla, osittain pelloksi raivatulla mäellä pihan tuntumassa. Mäki on pyöreä, matala ja tasalakinen. Maa on hiekkapitoista.
Kohteesta on löydetty kiviesineitä. Vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä ei tavattu merkkejä kulttuurimaasta, joitakin kvartseja havaittiin pellon pinnalla. Kohteen laajuus on 80 x 80 m.

Keskikumpu (Hautapaikat)
Historiallinen; Röykkiö 1 sijaitsee Vanhakylän ja Kaasmarkun kylän välisellä harjualueella Trumetarintien päästä lähtevästä polusta 20 m pohjoiseen mäen koillisrinteessä, avokalliolla.
Keskikummun pronssikautisen röykkiön läheisyydestä paikannettiin inventoinnissa 2023 useita muita kohteita, minkä vuoksi muinaisjäännösaluetta laajennettiin ja uudet kohteet nimetään alakohteiksi. Tunnetun röykkiön (alakohde röykkiö 1) lisäksi löytyi yksi rikkoutunut röykkiö (2), yksi ehjä röykkiö (3), kookas suorakaiteen muotoinen kaivanto (1) sekä seitsemän pientä, poteromaista suojakaivantoa (2-8).
Kuoppien ympäristöt ja pohjat olivat karkeaa soraa/moreenia, jossa kairaus ei onnistunut.
Pintaturvetta poistettiin paikoin kaivauslastalla, mutta hiiltä tai muuta orgaanista jätettä ei kuoppien pohjalta tullut vastaan.
Todennäköisesti kysymys on I ms aikaisista puolustusvarustuksista.

Karhukorpi (886010018) (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee noin 400 m pohjoiseen Pori-Tampere tiestä kalliotasanteella. Paikka on Harjunpäänjoen rantojen peltoaukeitten lounaislaidalla kohoava pitkänomainen mäki. Sen länsipuolella kulkee metsäautotie. Mäen rinteet ovat joka suuntaan jyrkät.
Kiviröykkiö on mäen pohjoispuoliskolla. Röykkiö on pyöreä ja matala. Sen koko on 3,2x3,4 m. Sen korkeus 30 cm. Reunakehä on osittain näkyvissä. Kivikertoja on 1-3 ja kivien koko on 20-55 cm. Röykkiötä on pengottu. Röykkiö voisi olla rautakautinen korkeuden perusteella.

Sitkeänmäenkalliot (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Porin ja Ulvilan rajan tuntumassa, 150 m länteen metsäautotieltä, avokallion eteläreunassa. Paikka on 60 m kaakkoon kallioiden korkeimmalta kohdalta. Rinne laskee etelään.
Röykkiöt ovat koskemattomia. Ne sijaitsevat vieretysten. Toinen röykkiöistä on muodoltaan soikea ja kooltaan 2,8x4 m. Korkeutta sillä on 75 cm. Laeltaan röykkiö on pyöreä, eikä selviä rakenteita ole näkyvissä. Toinen röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, kooltaan 3,8x4,2 m. Korkeutta sillä on 55 cm. Röykkiön laella on kuopanne. Kivikerroksia röykkiössä on 2-3.

Åkervall II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee moreenimäen yläosassa, loivasti pohjoiseen viettävässä rinteessä, tasaisella paikalla 100 m länteen etelä-pohjois-suuntaisesta sähkölinjasta, polun vieressä.
Röykkiö on kupera ja pyöreä. Sen halkaisija on 4,2 x 3,5 m ja korkeutta sillä on 40 cm. Keskellä on soikea, halkaisijaltaan 1,3-1,5 m laaja kuoppa, joka on noin 40 cm syvä. Kiviaines on pyöreää ja lohkonaista. Vieressä on laaja pirunpelto, jossa on luontaisia muodostelmia.
Inventoinnissa 2023 todettiin kuvauksen mukaiseksi.

Juokseva (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee 900 m eteläkaakkoon Spinkkilän tilan päärakennuksesta laajan mäen harjalla. Röykkiö on melko tasaisessa kohdassa, itä-länsi-suuntaisella pikku harjanteella. Pohjoispuolella on pieni suoalue. Röykkiön etelälaitaan on pystytetty suunnistusrasti.
Röykkiön koko on 6 x 5,5 m. Se on muodoltaan soikea ja pohjois-etelä-suuntainen. Sen korkeus on 45-50 cm. Kiviaines on enimmäkseen lohkonaista ja kooltaan vaihtelevaa. Päällä on hieman sammalta ja jäkälää. Röykkiön eteläpää on levinnyt ja myllätty, kun siihen on pystytetty suunnistusrasti.

Suonkalliot II (886010024) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee metsäautotiestä lounaaseen noin 50 m jyrkkärinteisen kallionnyppylän laella lähellä Porin ja Ulvilan rajaa. Röykkiön koillis-lounaispuoliset rinteet laskevat jyrkästi.
Röykkiö on matala ja rakenteeltaan hajanainen, ilmeisesti osittain hajotettu. Sen koko on noin 4x4,4 m. Korkeutta sillä on 50 cm. Reunakivet ovat kooltaan 50-70 cm ja keskellä on pienempiä kiviä. Kivikerroksia on 2-4 ja röykkiön lounaisreunassa on näkyvissä hieman kehäkiveystä. Kivet ovat jäkälän ja turpeen peitossa.

Tamaren kirkonpaikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Vampula sai kappelin oikeudet vuonna 1650, mutta jo vuonna 1590 neljä talonpoikaa oli rakentanut "kappelin", jossa Huittisten papit kävivät pitämässä jumalanpalveluksia. Vampulan kahden ensimmäisen kirkon sijaintipaikka oli Tamareen kylässä Paunun talon maalla. Paikka on Loimijoen pohjoispuolella, aivan Kiltajärven tuntumassa. Kohteella on nykyään näkyvissä vain kiviä noin 15 x 15 m alalla. Paikka on ympäröity aidalla.

Pietilä I (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loimijoen pohjoispuolella noin 120 m joesta. Pietilän tilan asuinrakennuksesta paikka on noin 500 m luoteeseen. Paikka on maaperältään hiekkaisella lounaaseen viettävällä peltorinteellä. Pellon pohjoispuolella on korkea Hoopinkallio. Paikalta on löydetty talttoja kolme keihäänkärjen katkelmaa ja vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä pellolta kerättiin mm. kvartsi-iskosia. Asuinpaikan laajuus on noin 60 x 140 m.

Pietilä II (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee entisen Vampulan kunnan puolella Loimijoen pohjoispuolella noin 150 m joesta. Pietilän tilan rakennukset ovat aivan paikan koillispuolella. Paikka on lounaaseen viettävällä maaperältään savisella peltorinteellä. Paikan pohjoispuolella on jyrkkärinteinen kallio. Asuinpaikan laajuus on noin 40 x 120 m. Se perustuu aiempiin havaintoihin, sillä vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä pellot olivat laitumena, joten niitä ei voitu tarkastaa. Paikalta on löydetty kourutaltta, keihäänkärki ja reikäkivi.

Ruohola (913010003) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loimijoen pohjoispuolella, noin 200 m joesta ja aivan Ruoholan tilan rakennusten eteläpuolella. Paikka on lounaaseen päin vietävällä hiekansekaisea peltorinteellä. Paikan pohjoispuoellla on jyrkkärinteinen kallio. Kohteesta on aikaisemmin löydetty talltoja ja kvartsia. Vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä pellolta kerättiin kvartsia, mutta laajemmalta alueelta kuin aikaisemmin. Paikan laajuudeksi on arvioitu 100 x 150 m.

Leppälä (913010004) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loimijoen eteläpuolella, noin 280 m joesta ja Vähä-Hanhen tilan asuinrakennuksista paikka on 100 m koilliseen. Kohde on savisella jokeen viettävällä peltorinteellä. Paikan länsipuolella on matala Vuohenkallio. Asuinpaikan laajuudeksi on arvioitu 120 x 80 m. Löydöt paikalta ovat pääasiassa kvartsi-iskoksia.

Närä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loimijoen eteläpuolella noin 150 m joesta ja Närän tilan asuinrakennuksesta noin 200 m itään. paikka on peltokumpareella, joka on maaperältään hienoa hiekkaa. Asuinpaikan laajuudeksi on arvioitu 40 x 40 m. Paikalta on kvartsia.

Metsola (913010006) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Matkusjoen pohjoispuolella, noin 200 m joesta. Metsolan tilan asuinrakennuksesta paikka on noin 150 m länteen. Paikka on lounaaseen viettävällä maaperältään hiekkaisella rinteellä, joka on osittain peltoa ja osittain metsää. Pohjoispuolella on korkea mäki. Löydöt paikalta ovat kaksi kivikirvestä ja kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuus on 100 x 200 m.

Koskela (913010007) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loimijoen pohjoispuolella, noin 320 m joesta. Paikka on lounaaseen viettävällä pellolla, jonka maaperä on hiekkaa. Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuus on noin 40 x 40 m. Vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä asuinpaikkaa ei voitu tarkastaa, koska pelto kasvoi korkeaa heinää.

Hanhi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee aivan Vampulan ja Alastaron kuntien rajalla. Paikka on Loimijoen eteläpuolella, noin 900 m joesta. Läheisen Rajalan tilan asuinrakennuksesta paikka sijaitsee noin 500 m lounaaaseen. Asuinpaikka jatkuu Alastaron puolelle Mälläisten Rajalan ns. Körrinpellon puolelle, jossa suoritettiin kaivauksia vuosina 1896 ja 1903. Asuinpaikan Vampulan puoleinen osa sijaitsee koilliseen viettävällä maaperältään hiekkaisella rinteellä, joka kasvaa sekametsää. Asuinpaikan laajuus on noin 60 x 40 m. Vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä havaintomahdollisuudet olivat heikot rehevän aluskasvillisuuden vuoksi.

Haapasalo (913010009) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Loimijoen pohjoispuolella noin 160 m joesta ja Haapasalon tilan asuinrakennuksesta noin 100 m länteen. Paikka on lounaaseen viettävällä peltorinteellä, jonka maaperä on hiekansekaista savea. Paikan pohjoispuolella on jyrkkärinteinen Jokelankallio. Pellolla oli runsaasti kvartsi-iskoksia. Asuinpaikan laajuus on löytöjen levinnän perusteella koillis-lounaissuunnassa noin 60 m ja luoteis-kaakkoissuunnassa noin 100 m. Asuinpaikka ei näyttäisi jatkuvan pohjoiseen metsäään päin.

Koivulahti (1000000224) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Sammallahdenmäen muinaisjäännösalueesta 100 m pohjoisluoteeseen samalla kallioisella metsäalueella, metsäautotiestä noin 30 m itään.
Röykkiö on kooltaan 1,5 x 2,5 m ja korkeudeltaan 0,4 m. Sitä on hajotettu.

Karhun kallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Alakieristä Ylikieriin vievän tien varressa, sen länsipuolella pienellä kalliolla. Röykkiöstä on jäljellä pieni kivikasa tien laidassa ja joukko kiviä kallion päällä. Kivet ovat sammaleen peitossa.

Isoperkko (Hautapaikat)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Alakieristä Ylikieriin vievästä tiestä 230 m kaakkoon kahden pellon välisessä metsässä, noin 50 m päässä lähimmästä pellonreunasta.
Röykkiö on hyvin matala, maantasainen kiveys, jonka halkaisija on 15 m. Kivet ovat sammaleen ja heinän peitossa. Kiveyksessä on kolme noin puolen metrin syvyistä kuopannetta. Kysymyksessä on ehkä hajotetun röykkiön pohja.

Ala-Kerttula (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ala-Kieristä Yli-Kieriin vievästä tiestä 200 m länteen, Komprinsuon eteläpuolella kallionreunalla. Paikalta noin 200 m koílliseen on tekolampi ja sanarakennus.
Röykkiö 1 on kallion päällä sen pohjoisreunalla. Röykkiö on pahoin hajotettu. Sen halkaisija on 4 m ja korkeus 0,4 m. Röykkiö 2 on edellisestä 20 m länteen hieman alempana kalliolla. Sen halkaisija on 2,5 m ja korkeus 0,5 m. Kivet ovat hieman hajallaan. Röykkiö 3 sijaitsee 20 m länteen edellisestä kallion alareunassa. Senkin halkaisija on noin 2,5 m ja korkeus on noin 0,5 m.

Mäkilän torppa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ala-Kieristä Yli-Kieriin vievästä tiestä 350 m itään ja Haaronjoesta 250 m länteen matalahkolla, metsäisellä kalliolla peltoaukean pohjoispuolella.
Toinen röykkiö on kallion päällä pellon kulmassa. Sen halkaisija on 7 m ja korkeus noin 1,5 m. Röykkiön keskellä on kuoppa. Edellisestä noin 40 m lounaaseen on toinen, pahoin hajotettu kiveys. Sen halkaisija on noin 3 m ja korkeus 0,3 m. Kivet ovat kokonaan sammaleen ja jäkälän peitossa.

Täpölän mäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ala-Kieristä Yli-Kieriin vievästä tiestä 100 m itään, Haaronjoesta 50 länteen sankassa kuusimetsässä, itään viettävällä rinteellä.
Toinen röykkiö on pyöreähkö ja maantasainen. Sen halkaisija on 5 m ja se on sammaleen peittämä. Edellisestä noin 55 m luoteeseen on hajotettu röykkiö. Sen koko on 6 x 2 m ja korkeutta sillä on 0,7 m. Lisäksi on vielä näistä röykkiöistä noin 200 m eteläkaakkoon kiveys, jolla on kokoa 15 x 4 m ja korkeutta noin metri. Kiveys on aivan pellon reunassa.

Mikkilä 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Rauman rajaa, Murtamosta Kollaan johtavasta tiestä 600 m pohjoiseen ja Pirttijärvestä 200 m luoteeseen taimikkoisella metsäalueella, jonka länsireunalla on kallio ja itäpuolella suo. Yksi röykkiö on kalliolla, muut moreeniharjanteella. Kalliopohjalla sijaitseva röykkiö on muita suurempi kooltaan. Sen halkaisija on 5 m ja korkeus 1,5 m. Muut röykkiöt ovat matalia, halkaisijaltaan noin 3 m ja korkeudeltaan 0,5-0,8 m:iin. Osa kiveyksistä voi olla myös luontaisia.

Mikkilä 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Rauman rajaa, Murtamolta Kollaan johtavalta tieltä 400 m pohjoiseen, Pirttijärvestä 300 länteen mäntyjä kasvavan kallion päällä. Röykkiön halkaisija on 2,5 m ja korkeutta sillä on 0,3 m. Kivikerroksia on 1-2.

Löytynvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee Huittinen-Rauma -tiestä 1,2 km etelään ja Kodisjoelle menevästä tiestä 900 m länteen, voimalinjan pohjoispuolella olevalla korkealla kalliolla.
Merkki on suuri pystyynnostettu kivipaasi, jota on tuettu juuresta pienemmillä kivillä. Paadessa on kirjaimet RA ja niiden alla vuosi 1786. Kivi liittynee isoonjakoon.

Jokiranta (1000000235) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Saarnijärvestä 1 km luoteeseen ja Lapinjoesta noin 100 m itään kallion laella.
Röykkiön halkaisija on 3 m ja korkeus 0,4 m. Siitä on jäljellä yksi kivikerros.

Ylinen hauta 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Saarnijärvestä luoteeseen, Murtamon tien eteläpuolella metsäisellä kalliolla.
Tien lähellä oleva röykkiö on osittain hajotettu. Siitä on jäljellä muutamia suuria kiviä. Se on muodoltaan neliskulmainen ja kooltaan 2x2 m. Korkeutta sillä on puolimetriä.
Edellisestä röykkiöstä 90 m etelään on kallion laidalla pyöreä, halkaisijaltaan 2 m ja korkeudeltaan 0,4 m oleva kiveys. Siitä on jäljellä pari kivikerrosta päänkokoisia kiviä.

Ylinen hauta 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Saaarnijärvestä luoteeseen, Murtamon tiestä 100 m pohjoiseen ja Eurajoen tiestä 200 m länteen kalliolla.
Röykkiön halkaisija on 4 m ja korkeutta sillä on 0,3 m. Se on kasattu erikokoisista kivistä. Keskellä on pari kivilaakaa. Röykkiö on hajonnut.

Ylinen hauta 4 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Saarnijärvestä luoteeseen, lähellä Eurajoen rajaa, Eurajoen tiestä 600 m länteen ja 400 m Lutanjärvestä lounaaseen.
Röykkiö on kallion korkeimmalla kohdalla. Se on pahoin hajotettu. Kiveystä on jäljellä 2,5 x 2 m:n suuruisella alueella. Kivikerroksia on yksi.

Karikko (1000000239) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijatsevat Murtamon tiestä 600 m etelään ja Karikon talosta 250-400 m luoteeseen kalliolla ja moreenimaalla.
Pohjoisin röykkiö on kallion päällä. Se on sammaloitunut, pyöreä, halkaisijaltaan noin 4 m ja korkeudeltaan 0,7 m. Edellisestä 150 m itäkaakkoon on toinen sammaloitunut kiveys matalan kallion päällä. Se on muodoltaan epämääräinen, halkaisijaltaan noin 4 m ja korkeudeltaan noin metrin. Kolmas epävarma röykkiö on edellisestä 30 m pohjoiskoilliseen. Se on epämääräinen, kokonaan sammaleen peittämä kiveys. Neljäs, sekin epävarma röykkiö sijaitsee ensin mainitusta röykkiöstä 120 m etelälounaaseen korkean kallion laella. Se on pahoin hajotettu. Kiviä on 3 m alalla.

Vihantola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt siajitsevat Murtamon tiestä 200-270 m etelään kalliolla peltosaarekkeessa.
Pohjoisin röykkiö on matalalla kalliolla. Se on muodoltaan pyöreähkö. Sitä on hajotettu. Röykkiön halkaisija on 4 m ja korkeus 0,5 m. Toinen röykkiö on edellisestä 10 m etelään. Se on pyöreähkö, vähän hajotettu ja sammaleen peitossa. Röykkiön halkaisija on 4 m ja korkeutta sillä on 0,5 m. Keskellä on matala painauma. Kolmas röykkiö sijaitsee edellisestä noin 70 m eteläkaakkoon kallion koilliskulmalla. Röykkiö on epämääräismuotoinen, osittain hajotettu, kooltaan 4 x 3 m ja korkeudeltaan noin 0,5 m. Keskellä on suuri kivi, jonka alle jatkuu kiveystä.

Uusikartano (1000000241) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoen kunnan rajalla, Murtamon tiestä 400 m pohjoiseen korkean kallion päällä.
Röykkiö on epämääräisen muotoinen, hajotettu, halkaisijaltaan 4 m ja korkeudeltaan 0,5 m.

Lehtola (1000000242) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Eurajoen rajaa, Murtamon tiestä ja Lehtolan talosta 300-450 m pohjoiseen. Pohjoisin röykkiö on kallion päällä. Se on pyöreä, halkaisijaltaan 3 m ja korkeudeltaan 0,4 m. Edellisestä 50 m itään moreenimaalla on metsäkoneen hajottama 3 x 6 m kokoinen epävarma röykkiö. Kolmas röykkiö sijaitsee ensin mainitusta 150 m etelään pellon laidalla ja kallion pohjoisreunalla. Kysymyksessä voi olla röykkiön pohjakiveys. Se on halkaisijaltaan pari metriä.

Arvela 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Saarnijärvestä 800 m luoteeseen, Arvelan talosta 700 m koilliseen mäntyjä kasvan kallion laella. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö. Sen halkaisija on 2 m ja korkeus 0,4 m.

Ruoksuo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Saarijärvestä 600 m lounaaseen, Rauman tiestä 100 m etelään kalliopohjalla.
Toinen röykkiö on kooltaan 2,5 x 4 m ja korkeudeltaan 0,4 m. Toinen sijaitsee edellisestä 60 m itään. Se on kaksiosainen röykkiö, jonka luoteisosassa on jäljellä reunakehä, jonka halkaisija on 2,5 m. Kaakkoisosassa röykkiö on ehjempi. Tämän osan kiveyksen halkaisija on 3 m ja korkeus 0,4 m. Kokonaisuuden koko on 3,5 x 8 m.

Kyydemäki (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee Lapinjoen pohjoisrannalla kalliolla, Antolan talon pihapiirissä.
Röykkiö on kekomainen ja hajanainen. Sen halkaisija on 4,5 m ja korkeus metrin.

Kiviranta (1000000246) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lapinjoesta 300 m pohjoiseen, Kivirannan talosta 600 m lounaaseen kallion eteläreunalla.
Röykkiöistä on jäljellä pohjakiveys, jonka halkaisija on 3 m.

Huilu 2 (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Asuinpaikka sijaitsee Saarnijärvestä koilliseen, Huilun talosta 100 m luoteeseen hevoshaassa.
Paikalta on vuosien 2003-2004 kaivauksissa löytynyt merkkejä mahdollisesta rakennuksesta, mm. paalunjälkiä, joista osa on kivettyjä, pitkänmallisia, selvästi ympäristöstään erottuvia likamaaläikkiä. Yhdestä kohdasta on tulisija.
Suurin löytöryhmä on saviastianpalat, jotka ovat Morbyn keramiikkaa, kolme kiekkokiveä, vähän palanutta savea, palanutta luuta ja jokunen kvartsi.
Paikalta on tehty kaksi radiohiiliajoitusta (tulisijasta ja astian karstasta, ks. lisätiedot), jotka ajoittavat kohteen esiroomalaiselle rautakaudelle.
Palaneista luista on tunnistettu yhden nisäkkään, sian luita ja kalojen luita, hauki ja särkikalat. Lisäksi on löydetty viljanjyviä, ainakin ohraa.

Arvela 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Saarnijärvestä länteen, Rauman tieltä 900 m pohjoiseen, Arvelan talosta 200-300 m koilliseen kalliopohjalla.
Eteläisin röykkiö on muodoltaan soikea, osittain hajonnut, kooltaan 4,5 x 3 m. Korkeus on 0,4 m. Kallion korkeimmalla kohdalla on toinen röykkiö. Se on hajotettu. Näkyvissä on kehäkiveystä ja sen sisäpuolella olevaa kiveystä. Röykkiön päällä on ollut nuotio. Kolmas röykkiö on muodoltaan epämääräinen kiveys matalalla kalliolla. Sen halkaisija on 3 m ja korkeus 0,5 m.

Eskola (1000000249) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kaukolaan johtavasta tiestä 300 m pohjoiseen, Eskolan talosta 800 m luoteeseen etelään viettävällä rinteellä.
Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan 7 m ja korkeutta sillä on 1-1,5 m. Röykkiö on sammaleen peittämä. Siinä näkyy penkomisen jälkiä.

Ollila 2 (1000000251) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Eurajoen kunnan rajaa, Murtamosta Kollaan johtavasta tiestä 1,5 km pohjoiseen, hieman ympäristöstään kohoavalla metsäisellä niemekkeellä. Maaperä on soraa ja kalliota.
Alueella on kaksi selvää matalaa röykkiötä, muut ovat epämääräisempiä. Röykkiöiden halkaisijat ovat 2-4 m ja korkeudet 0,4-0,7 m. Yksi röykkiöistä on pitkänomainen, kooltaan 1,5 x 4 m.

Rantalan torppa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Irjanteelta Sydänmaalle johtavasta tiestä kilometrin itään, Lamminsuon turvetuotantolaitoksen eteläpuolella Kylä-Vesan tilan haassa. Läntisempi röykkiö sijaitsee tien varressa. Se on muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan 10-12 m. Korkeus on noin metrin. Röykkiö on pienen kallion päällä. Pohjoisreunassa on näkyvissä paasiarkkua. Röykkiöissä on keskellä matala painauma. Röykkiö on hyväkuntoinen.
Itäisempi röykkiö on edellisestä 200 m itään. Se on muodoltaan kolmiomainen siten, että lounaassa ja luoteessa on kulmat ja itäinen kulma on pyöristynyt. Halkaisijaltaan röykkiö on 6-8 m, korkeus on 0,8 m. Siinä näyttäisi olevan itäreunalla isommista kivistä tehty kehä. Röykkiö on lähes koskematon.

Ollila 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat lähellä Eurajoen rajaa, Murtamosta Kollaan johtavasta tiestä 1,3 km pohjoiseen kallioisen metsäalueen itäreunalla, loivasti itään viettävässä rinteessä.
Röykkiö 1 on pyöreä ja sammalen peittämä. Sen halkaisija on noin 2 metriä ja korkeus noin
0,5 metriä. Röykkiö on kasattu nyrkin ja pään kokoisista kivistä. Röykkiö 2 on myös pyöreä ja sammalen peittämä. Se on ilmeisesti tehty hieman suuremmista kivistä kuin röykkiö 1. Röykkiön halkaisija on noin 2 metriä ja korkeus noin 0,5 metriä. Röykkiö? 3 on pienen kallion kupeessa. Sen halkaisija on noin 2,5 metriä ja korkeus noin 0,7 metriä. Röykkiö on sammalen peittämä.

Perävainio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Eurajoen rajaa, Murtamosta Kollaan johtavasta tiestä kilometri pohjoiseen korkeahkolla kalliolla rakennuksen vieressä. Röykkiön halkaisija on 3 m ja korkeus 0, 5 m. Sitä on kaiveltu keskeltä.

Vainiotalo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähekkä Eurajoen rajaa, Murtamosta Kollaan johtavasta tiestä kilometri pohjoiseen, Pirttijärvestä 400 m koilliseen kalliolla.
Kiviröykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan 2,5 m ja korkeudeltaan 0,4 m. Osa kivistä on heitelty rinnettä alas.

Uusi-Kerttula (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lappi-Rauma -tiestä noin kilometrin etelään, Ala-Kieristä Yli-Kieriin johtavalta tieltä 120 m itään, melkein umpeen kasvaneen tieuran pohjoispuolella matalalla kalliolla.
Kiviröykkiö on epämääräismuotoinen, halkaisijaltaan noin 3 m ja korkeudeltaan noin 0,5 m. Kivien joukossa on myös kivilaakoja.

Käkelä (1000000301) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lapista Eurajoelle johtavasta tiestä 800 m länteen, Saarnijärvestä kilometrin pohjoiskoilliseen, kallioisella metsäalueella, korkean kallioharjanteen korkeimmalla kohdalla.
Kiviröykkiö on pitkänomainen muodoltaan, 2x4 m kooltaan ja korkeudeltaan 0,5 m. Osa kivistä on valunut alemmalle kalliolle.

Vuorela (1000000302) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Härksuosta kilometrin pohjoiseen, Kourulamminojan itäpuolella korkealla kalliolla.
Kiviröykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan 2,5 m ja korkeudeltaan noin 0,4 m.

Mäntysaari (1000000325) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Kodisjoen rajaa, turvetuotantoalueesta 1,2 km etelään metsäisen mäen päällä, kalliopohjalla.
Paikalla on joko kolme pientä röykkiötä, jotka on kasattu luontaiseen kivikkoon tai sitten yksi suuri pahoin hajotettu röykkiö, jossa on ollut sisäisiä rakenteita. Kiveyksen halkaisija on 15 m.

Keso (1000000326) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kuppikivi sijaitsee valtatie 12:sta 100 m pohjoiseen metsässä, kallioisessa maastossa, joka laskee loivasti itään.
Kivi on muodoltaan soikeahko, halkaisijaltaan noin 0,7 - 1 m ja korkeudeltaan noin 0,6 m ja päältä täysin tasainen. Päällä on 10-15 kuppia. Ainakin kymmenkunta kuoppaa on selvästi näkyvillä. Niiden halkaisijat ovat 5-6 cm ja syvyys 1-1,5 cm.
Kivestä noin 50 m pohjoisluoteeseen on hajotettu röykkiö, kooltaan noin 5 x 6 m. Korkeutta sillä on 0,5 m. Päällä kasvaa sammalta ja puita.

Laitrenvuori (Heikku) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Lapijoelta Olkiluotoon johtavan tien pohjoispuolella, Laitrenvuoren mäkialueella, jonka yli kulkee voimajohtolinja. Paikalla kasvaa runsaasti mm. lehtipuuvesakkoa. Pahoin tuhoutunut röykkiönpohjaa on jäljellä kallionyppylän pohjois- ja itäreunoilla. Kallion pintaan on hakattu 7 rautatappia. Kiviä on yhdessä-kahdessa kerroksessa.
Röykkiön kiviä on mahdollisesti käytetty myös ilmakuvausta varten ladotuissa kivikasoissa, joita tällä paikalla on useita.

Skorpionmaa (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivilatomus sijaitsee Lapijoelta Olkiluotoon johtavan maantien eteläpuolella, laajan kallioalueen pohjoisreunassa.
Kallion korkeimmalla kohdalla on L-muotoinen kivilatomus, mahdollinen hautaröykkiön pohja. Sen kaakkois-lounaissuuntaisen reunan pituus on 4 m ja lounais-koillissuuntaisen reunan 3 m. Rakennelman keskellä ei ole kiviä.

Pajulehto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kokemäenjoesta 200 m länteen, kohdassa, jossa joki tekee jyrkän mutkan kohti pohjoista, Pikkusuosta 600 m kaakkoon ja Pajulehdon talon eteläpuolella olevalla pellolla. Paikka on tasaisella ylärinteellä. Löydöt, 2 keramiikan palaa, hiotun kiviesineen kappale ja kvartsit ovat noin 50 x 30 m:ä laajalta alueelta.

Peltosaareke (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Alueelta, joka sijaitsee sijaitsee noin 3 km Pori-Helsinki tiestä lounaaseen lähellä Harjavallan rajaa, tunnetaan viisi röykkiötä. Paikka on metsäsaarekkeen kumpare 320 m Lukkalan talosta kaakkoon ja 60 m peltotiestä länteen. Osa röykkiöistä on metsä-äestetty. Tähän rajautuu kunnan rajan eteläpuolella 79010017 Koukonmäki.

Viita (1000001244) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Pori-Helsinki tiestä 1,2 km lounaaseen, kuivatusta Leistilänjärvestä noin kilometrin koilliseen, Papintiestä 400 m pohjoiseen ja Hamarin talosta 800 m lounaaseen mäntykankaan etelälaidalla.
Paikka on mäen eteläkärjessä hakkuuaukean ja mäntytaimikon rajalla. Löydöjä, kvartsi-iskoksia (ei ole poimittu talteen) oli noin aarin alalla metsäkoneen tekemissä laikuissa.

Kokkoniemenmäki II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kuivatun Leistilänjärven luoteispuolella, Järvikylän koulusta 200 m luoteeseen mäen pohjoisrinteellä mäntytaimikossa.
Röykkiöt ovat matalia ja kasvillisuuden vuoksi vaikeasti havaittavia. Röykkiöiden halkaisijat ovat 2-3 m ja korkeutta niillä on 0,3-0,6 metriin. Maaperä alueella on hyvin kivistä.

Kokkoniemenmäki III (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kuivatun Leistilänjärven luoteispuolella, Järvikylän koulusta 400 m länsiluoteeseen mäen pohjoisrinteellä sekametsässä.
Röykkiön halkaisija on 3 m ja korkeus 0,5 m. Se on suurimmaksi osaksi sammaleen peitossa, joitakin kiviä on kuitenkin näkyvissä.

Isosuontausta (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kuopat sijaitsevat lähellä Luvian rajaa, Hangassuosta 400 m kaakkoon, metsästysmajan luoteispuolella mäntyä kasvavalla pienellä harjanteella noin 100 m matkalla itä-länsi -suuntaisena jonona, jossa paikoitellen on haaroja. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Kuopat ovat kooltaan vaihtelevan kokoisia ja syvyisiä.

Selkäkangas Viikala III (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pyyntikuopat sijaitsevat Kokemäenjoesta 2,1 km koilliseen olevalla metsäalueella, paikallistiestä 100 m itään, kapealla ja matalalla luode-kaakko suuntaisella harjanteella. Paikka on 40-50 m itään Viikala I itäisimmästä röykkiöstä.
Kuopat ovat jonossa harjanteen suuntaisesti 70-80 m matkalla, joissakin kohdin kuopat ovat rinnakkain.

Uotinmäki ja Uotinmäki W (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde, joka käsittää asuinpaikka-alueen ja röykkiöitä sijaitsee nykyisin kokonaan Nakkilan kunnan alueella. Paikka on länsilounais-itäkoillis -suuntainen hiekka-ja soraharjanne, joka on peltoa, laidunta ja tonttimaata. Löytövyöhyke on noin 800 m pitkä. Kohde on sijainnut Nakkilan muinaislahden lounaisosassa olleella niemellä.
Uotinmäkeä on kaivauksin tutkittu 640 neliömetriä. Löytöjä on paljon. Esineistä enemmistö on tasatalttoja. Lisäksi on kaitatalttoja, kynsitalttoja ja reikäkiviä sekä keramiikkaa. Pääosa kohteen löydöistä on Kiukaisten kulttuurin ajalta ja ulottuu ilmeisesti sen alusta loppuun. Pronssikaudelle kuuluvia löytöjä ovat rombikirveen katkelma ja luultavasti myös kuutiokivi. Esiroomalaiseen aikaan kuuluu Morbyn keramiikka.
Paikalla on ollut 9 röykkiötä ja paasiarkku. Viimeksi mainittu on rakennettu jo ehkä Kiukaisten kulttuurin aikana ja ollut käytössä vielä pronssikaudellakin Unto Salon mukaan. Muut röykkiöt, jotka kahta lukuunottamatta on hävitetty, kuuluvat todennäköisesti pronssikaudelle. Löytöinä on saatu palanutta ja palamatonta luuta sekä pronssiesine. Tutkimuksia paikalla on tehty viime vuosisadan lopulla ja tämän vuosisadan alussa.
Tähän kohteeseen on yhdistetty myös ent. Kiukainen kohde Uotinmäki W. Röykkiöt sijaitsevat lähellä Nakkilan rajaa, Uotinmäen alueella, moreeniharjanteella. Röykkiöt sijaitsevat lähellä toisiaan. Eteläisimmän röykkiön koko on 5 x 5 m ja korkeus 0,6 m. Pohjoisimmista röykkiöistä toisen koko on 8 x 8 m ja korkeus on 0,7. Toisen röykkiön koko on 11 x 7 m ja korkeus on 0,6 m. Se on muodoltaan soikea.

Kaukomäki Isovuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Isovuori on laaja kalliopaljastuma Eurajoen kunnan itäosassa. Yhdellä Isovuoren korkeimmista kallionyppylöistä sijaitsee suuri hiidenkiuas. Lähellä pohjoiseen viettävää jyrkännettä on melko voimakkaasti alas viettävässä kalliossa useita selvästi ihmisen tekemiä reikiä.
Reikiä on rinnakkain neljä n. 1,5 m-2 m välein toisistaan sekä läntisimmän reiän yläpuolella jonomaisesti vielä neljä reikää. Reiät ovat suorakulmaisia ja kooltaan n. 4-5 cm x 2-3 cm. Reiät vaikuttavat varsin syviltä, mutta ovat veden ja muun aineksen täyttämiä. Ainakin yhden reiän ympärillä on hakkaamalla tehty epäselvä kehä. Paikallinen opas kertoi muistavansa, että ainakin kahdessa reiässä on ollut metalli-/rautarengas. Opas kuvaili reiässä olleen tapin, jonka päässä olevaan reikään rengas oli kiinnitetty. Hän tiesi myös renkaat tarkoituksella poistetuiksi jo kymmeniä vuosia aikaisemmin.
Satakunnasta on runsaasti tietoja kalliossa kiinni olleista rautarenkaista, jotka on tulkittu rajamerkeiksi. Lisäksi tunnetaan useita rajakiviä, joissa on hakattuja rengaskuvioita.
Reiät ja niissä mahdollisesti kiinni olleet renkaat saattavat myös liittyä radan rakentamiseen tai muuhun toimintaan alueella. Välittömästi kallion alapuolella on 1900-l alussa sijainnut ratavartijan asunto.

Järviluoto 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Järviluoto 1 käsittää kaksi ensimmäisen maailmansodan aikasta matalahkoa kallioon louhittua tykkiasemaa, joiden välissä on 3-4 m syvä louhittu suojaasema. Näiden välillä on matala louhittu yhdyskäytävä. Asemat ovat suhteellisen hyvässä kunnossa, vain osa kylmämuuratuista valleista on romahtanut. Pohjalla kasvavat nuoret männyt ja kuuset peittävät näkyvyyttä, mikä vaikeuttaa varustusten hahmottamista.

Mielahti (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mielahden eteläpäässä olevan uimarannan yläpuolella, noin 5 m korkealla rantatörmällä, hiekkamaassa. Pysäköintialueella olevan pienen kopin molemmilta puolilta on löytöjä, keramiikan muru, kvartsi-iskos ja palanutta luuta. Paikalle on kaivettu vesijohto ja sen nostamasta maasta löydöt ovat.
Kesällä 2018 asuinpaikan itäpuolelta uimarannalle johtavan tien penkasta löydettiin iskoksia ja palanutta savea. Asuinpaikka-alue todennäköiseti jatkuu samalla rantaterassilla itään päin. Muinaisjäännösaluetta laajennettiin. Tarkastuksen yhteydessä todetiin, että muinaisjäännösalueelle yleisen uimarannan länsipuolelle on rakennettu huvila ja ranta-aluetta on muokattu.

Ylijoki (1000002937) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Ulvilan Muuntoasemasta 2,5 km itäkoilliseen, moreenimuodostuman kaakkoispäässä, voimalinjan alla, katajikossa.
Moreenimuodostuman itään laskevassa kaakkoisreunassa on ainakin yksi selkeä röykkiö (A). Se on matala, korkeudeltaan 0,2-0,3 m ja muodoltaan soikea ja halkaisijaltaan 2,5 m. Keskiosan kivet ovat näkyvissä, muuten röykkiö on sammaleen ja jäkälän peitossa.
Edellisestä noin 20 m luoteeseen, ruohottuneen metsäautotien kohdalla on toinen röykkiö. Se on matala, muodoltaan soikea ja halkaisijaltaan 2,5 m. Kolmas, epävarma kiveys on edellisen luoteispuolella paksun sammaleen peitossa, mutta vaikuttaa rakenteeltaan edellisen kaltaiselta.
V:n 2011 invnentoinnissa edellä kuvattujen röykkiöiden tunnistaminen osoittautui hankalaksi. Annettujen koordinaattien eteläpuolella metsässä todettiin runsaasti röykkiöitä, jotka mitoiltaan ja muodoiltaan näyttävät vastaavan aiemmin löydettyjä. Nykyisen voimalinja-aukon eteläpuolella on röykkiöalueen kohdalla 5 - 15 m leveä kaistale vanhaa metsää ja sen eteläpuolella taimikkoa. Röykkiöitä on sekä metsäkaistaleella että taimikossa. Taimikossa sijaitsevista osa on vaurioitunut maanmuokkauksessa. Uusia röykkiöitä havaittiin 11 kappaletta. On mahdollista, että röykkiöitä on laajemmallakin alueella, varsinkin nyt havaituista länteen ja lounaaseen, kauempana voimalinjasta. Idässä ja kaakossa röykkiöaluetta rajaa kostepohjainen notkelma. Röykkiöiden perusteellinen kartoitus vaatisi taimikon ja voimalinjan alla olevan tiheän aluskasvillisuuden vuoksi enemmän aikaa. Inventoinnissa havaitut röykkiöt vaikuttavat raivausröykkiöiltä. Kaikki röykkiöt sijaitsevat harjanteen rinteen melko loivassa osassa, jossa maa on kivistä hiekkamoreenia, mutta epäilemättä kaskiviljelyyn sopivaa. Harjanteen laella maa on kivisempää ja notkoissa sen sivuilla soistunutta. Vanhempaan viljelyyn saattaa liittyä myös aivan röykkiöiden vieressä niiden itäpuolella oleva pieni, inventoinnin aikana nurmea kasvanut peltotilkku. Sen etelä- ja pohjoisreunoilla on vallimaiset kiviröykkiöt, jotka eivät näytä aivan tuoreilta.

Tahkoniemi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Väkkäränperän lahdesta kilometrin länteen olevalla kallioalueella, voimalinjan pohjoispuolella, Tahkoniemen talosta 300 m koilliseen.
Röykkiö on rakennettu miehennostamista ja sitä suuremmista kivistä, joita on näkyvissä kymmenen ja ne muodostavat yhden kivikerran. Osa kivistä on sammalleen sisällä.

Tahtmaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee Huilun talosta 600 m luoteeseen, Sammallahdenmäen röykkiöistä 900 m itään metsässä, kärrytien itäpuolella. Maasto viettää kaakkoon soistuneelle alueelle. Luoteessa on 1,5 m korkea pystysuora kallio.
Kesällä 2004 paikalla tutkittiin nokisen maan ja palaneiden kivien aluetta. Siihen hahmotui syvemmälle kaivettaessa kolme rakennetta, jotka kaikki ovat todennäköisesti kuoppaliesiä. Yksi varmana kuopplietenä pidetty kiveys kaivettiin puoliksi pohjaan. Sen poikkileikkaus oli patamainen ja syvyys maanpinnasta oli metrin. Löytöinä saatiin maatama koristeeton saviastinpala, pari palaa palanutta luuta sekä yksi kvartsi.
Lieden hiilistä tehty C-14 -ajoitus oli 2300 BP cal 510-200 eKr.

Puolvälinkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Euran kirkosta 4 km koilliseen, Eurasta Köyliön Tuiskulaan kulkevan paikallistien 2141 varressa on siirtolohkare. Kivi sijaitsee aivan tien länsireunassa noin 1 km:n etäisyydellä valtatie 12:sta Eurasta päin tultaessa. Kivi on jyrkkäseinämäinen ja halkaisijaltaan 1,5-2 m. Kiven päällä kasvaa sammalta ja jäkälää. Kiven päällä kerrotaan myös olevan hakkauksia, joita ei ole tarkistettu maastossa.
Köyliö-seuran jäsenen Jaakko Ojalan mukaan kivi tunnetaan paikkakunnalla nimellä Puolvälin- tai Puolmatkankivi, ja se on ollut vanhastaan puolimatkan merkkinä kuljettaessa Tuiskulan kylältä Euraan. Kivi koetaan paikallisesti arvokkaana maamerkkinä, johon liittyy tarinoita. Lisäksi Puolvälinkivi on vanha Euran kylien välinen rajakivi: Euran Kirkonkylän, Sorkkisten ja Soupaksen kylien rajat yhtyvät kivellä. Vuoden 1699 maakirjakartassa kivi on merkitty tekstillä "Teinein Vaha Råå är en stoor sten".
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Kiven päällä mahdollisesti olevia hakkauksia ei tarkistettu, koska sen päälle kiipeäminen vaatisi apuvälineitä.

Rantalan torppa (1000005952) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Kohde, johon kuuluu röykkiö sekä kolme kiviriviä sijaitsee Narvijärvestä 1,5 km lounaaseen Kauklaisten ja Ruonan kylien rajalla.
Röykkiö, mahdollinen pronssikautinen hauta sijaitsee torpan jäänteiden eteläpuolella tasanteella. Röykkiön koko on 8 x 6 m ja korkeutta sillä on 0,8 m. Se on kasattu vaihtelevan kokoisista, pyöreähköistä kivistä. Keskellä on suorakulmainen kaivanto.
Röykkiön pohjoispuolella on kolme rinnakkaista kivirivä tai -aitaa, joiden pituus on 15-20 m. Rivien välissä on kivettömät alueet.

Pujonkulma (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Pujonvahe-nimisen tien molemmin puolin, meren rantaviivaa seuraillen noin 100 metrin päässä nykyrannasta 100 metrin matkalla on ensimmäisen maailmansodan aikainen taistelukaivanto. Kaivanto, joka on tehty loivasti mutkittelevaksi, on säilynyt parhaiten tien eteläpuolella. Kaivanto on osin kylmämuurauksella vahvistettu. Tien pohjoispuoleinen kaivanto on täytetty lehdillä, oksilla ja puutarhajätteellä.

Pitkäpäälä (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Hiirijärveltä Helsingin–Porin tielle johtavan tien länsi-puolella, noin 500 metriä Jutin talosta länsilounaaseen.
Asuinpaikkaan viittaavat löydöt poimittiin peltomaasta, joka sijaitsee Saamanojan länsipuolella ja rajautuu Kaunismäen metsämaastoon. Juti W röykkiöalueen eteläpuolella pelto tekee mutkan metsäsaarekkeen sisään ja löydöt tulivat tämän pellon mutkan pohjoisreunalta. On ilmeistä, että asuinpaikkaa on jäljellä vielä muokkaamattomassa metsämaastossa löytöalueen pohjoispuolella.
Pitkäpäälän peltoalueelta poimittiin kvartsi-iskoksia, -ydin ja -kaavin (KM: 36374:1-3) noin 40 x 40 metrin alueelta, jonka keskikohdasta otettiin gps mittaus: p:6809003, i: 3233814 +-7 m. Peltomaa oli juuri muokattu havaintoaikana, eikä maassa ollut muita kivikautisen asutuksen merkkejä.

Hakala (1000006682) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee lähellä Kiukaisten rajaa, Nakkilaan johtavan Matomäentien eteläpuolella Kuusiston ja Hakalan talojen puolivälissä Kellarmaan peltoaukeille laskeutuvassa loivassa mäen rinteessä.
Hakalan ja Kuusiston talojen välistä metsää kaadettiin juuri inventointiaikana ja hakkuuaukean metsälaikutuksesta löytyi Kiukaisten keramiikkaa ja palanutta luuta. Löydöt tulivat hakkuuaukealla sijaitsevan maastonyppylän korkeimmalta kohdalta ja samassa paikassa oli runsaasti punertavia lohkarekiviä, joita näillä seuduin on yleensä ns. röykkiön pohjissa. Kohteesta luoteeseen 200 - 300 metriä sijaitsee Kuusisto W kivikautinen asuinpaikka.

Pyhän Marian kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Kokemäenjoen pohjoisrannalla, museosillan pohjoispääsä olevalla mäellä on pieni kivinen sakaristorakennus, jonka ympärillä on vanha, edelleen käytössä oleva hautausmaa. Aikanaan mäki oli Kokemäenjoen saari. Sillä sijainnut Kokemäen Pyhän Marian kirkko on ollut Karkun ohella Satakunnan keskuskirkko, ja sitä pidetään yhtenä Satakunnan vanhimmista. Se voi palautua jopa 1000-luvulle, mutta joka tapauksessa sen on täytynyt olla olemassa 1200-luvun puolivälissä.
Kokemäen vanha Mariankirkko oli salvottu hirsistä. Siitä on jäljellä enää keskiaikainen sakaristo, joka on rakennettu harmaakivestä. Sakariston viereltä paloi puukirkko vuonna 1640. Sen tilalle rakennettiin uusi, joka rappeutui ajan myötä ja kävi ahtaaksi. Uusi kirkko rakennettiin 1770-luvulla joen toiselle puolelle.

Porin vanha asemakaava-alue (Asuinpaikat)
Historiallinen; Porin kaupunki perustettiin vuonna 1558. Sen edeltäjä oli Ulvila, jonka satama oli maankohoamisen myötä käynyt liian matalaksi. Kaupungin vanha alue sijaitsee kirkon, torin, Itäpuiston, Vapaudenkadun ja jokirannan välisellä alueella. Kaupungin isoavihaa vanhemmat säilyneet kaupunkiarkeologiset kulttuurikerrokset ovat muinaismuistolain rauhoittamia. Museovirasto teki vuonna 2002 Porin kaupunkiarkeologisen inventoinnin, jossa määriteltiin, millä tonteilla muinaismuistolain rauhoittamat kulttuurikerrokset ovat todennäköisesti säilyneet. Kaupunkialueella on tehty joitakin arkeologisia tutkimuksia, mm. taidemuseon laajennusalueella raatihuoneen ja joen välissä.

Mäkelä 2 (1000007980) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Unajanlahden pohjukasta kilometrin etelä-lounaaseen, Voiluodon taajamasta pohjoiseen, noin 450 m Unaja-Pyhäranta-tiestä pohjoiseen. Röykkiöt sijaitsevat talousmetsässä.
Paikalla on neljä selvästi erottuvaa kiviröykkiötä ja kolme matalaa kiveystä.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia.
Syksyllä 2017 alueelle tehtiin tarkastus maanomistajan tekemän ilmoituksen vuoksi. Muinaisjäännösalueen välittömästä läheisyydestä löydettiin useita kiviröykkiöitä,joista aikaisemmissa tarkastuksissa ei ole mainintaa. Tilan alueella on vanha pelto, joka näkyy myös kartoissa. Röykkiöt lienevät eri aikaisia pellon raivauksessa syntyneitä raivaus- ja peltokiviröykkiöitä.

Maikola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee Saarnijärvelle lounaispuolella, mäessä, noin 10 m länsi-itäsuuntaisesta sähkölinjasta pohjoiseen.
Röykkiö on kooltaan 8x8,5 m ja korkeutta sillä on metrin. Se on muodoltaan pyöreä. Keskellä on 40 cm syvä kuoppa.
Röykkiö on hyvin säilynyt, tyypillinen pronssikautinen hiidenkiuas.

Ristesampas 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat hakkuuaukealla Lapin ja Rauman kunnanrajan tuntumassa, luode-kaakko-suuntaisessa linjassa noin 70 m matkalla.
Yksi röykkiöistä on pahoin tuhoutunut hakkuissa. Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreähköjä ja kivistä kasattuja.
Vuoden 2016 inventoinnissa havaittiin yksi uusi röykkiö, numerolla 4. Muiden tietoihin ei tullut muutoksia. Röykkiöt saattavat liittyä kasken polttoon, josta on tietoja Raumalta 1600-luvulta (P.Papunen, Rauman seudun historia II). Ylempää kalliolta tunnetaan rajamerkki, jonka nimeksi v. 1731 mainitaan Uudenhuhdankallio.

Mäkilä (1000007983) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Nakkilasta Hiirijärvelle johtavasta tiestä 50 m lounaaseen, mäenrinteellä noin 25 m pellon reunasta koilliseen.
Röykkiön poikki on ajettu metsä-äkeellä. Röykkiön alkuperäistä muotoa on vaikea sanoa. Äkeen paljastama kivetty alue on laajuudeltaan noin 2x3 m ja sitä kiertää heinikon peittämä matala valli. Koko röykkiö on noin 8x8 m suuruinen ja korkeudeltaan n. 0,5 m.

Kaukola (1000009772) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaukola sijaitsee Lapinjoen länsirannalla noin 6,2 km Lapinkylän kirkosta kaakkoon.
Kaukolan vanha kylätontti on sijainnut samalla paikalla keskiajasta lähtien. Vanhimmat maininnat kylästä ovat vuodelta 1503. Vuoden 1540 maakirjassa Kaukolassa mainitaan olevan viisi taloa ja vuoden 1686 maakirjassa seitsemän taloa. (Alanen 2007, 15).
Vanhat tonttimaat ovat edelleen asuttuja kuten esimerkiksi Riikilä, Pietilä, Mikola, kartano ja Krappe ja joen itäpuolella oleva Junnila. Esimerkiksi nykyisen Riikilän risteyksen alue, jossa on rakennuksia karttojen mukaan 1600-1700-luvuilla ja mahdollisesti aikaisemminkin on edelleen rakennettu. Vanhempia asutusjälkiä ei ole tonteilla havaittavissa.
Nykyinen kylää halkova tie on samalla paikalla kuin vanha tielinjaus. Pellot ja niityt sijaitsevat joen varsilla kuten nykyäänkin.

Kivikylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivikylä sijaitsee Saarnijärven koillispuolella. Kylän läpi virtaa Naurisoja, joka laskee Lapinjokeen.
Kivikylä on saanut nimensä maaston kivisyydestä. Vanhin maininta Kivikylän kylännimestä on vuodelta 1504. Vuonna 1540 Kivikylään on kuulunut viisi taloa ja vuoden 1686 maakirjan mukaan kahdeksan taloa. Vuoden 1731 kartan mukaan Kivikylän tonttimaa sijaitsi Saarnijärven itäpuolella, mäkien välisessä notkelmassa. Kivikylä ja Lapinkylä ovat aiemmin kuuluneet samaan jakokuntaan, josta on isojakokartassa todisteena Kivikylässä olevat Lapinkylän niityt. On arvioitu, että viimeistään 1600-luvun alussa jakokunta on hajonnut.
Vuoden 1731 kartassa asutus on keskittynyt nykyisen Arolan talon paikalle ja myös tästä lounaaseen. Arolan tila on edelleen rakennettu ja vanhoja asutusmerkkejä ei tontilta havaittu. Tontin eteläosa Huiluntien vieressä on nykyään rakentamatonta, tosin kaakkoisosasta Huiluntien vierestä on kaivettu aikanaan maata pois. Vuoden 1731 kartan mukaan paikalla on ollut rakennus ja vanhaa tielinjausta. Vanhimman kartan mukaan Lapinkylästä Eurajoen suuntaan menevä tie on kulkenut Kivikylän kohdalla Naurisojan itäpuolella. Tielinja on nykyisten peltojen alla.
Kivikylän vanhojen karttojen peltoalueiden muoto on edelleen hahmotettavissa maastossa. Suurimmat peltoalueet ovat edelleen Naurisojan varrella ja Huiluntien eteläpuolella.
Vuoden 2012 inventoinnin yhteydessä tehtiin Huiluntien ja Eurajoentien risteyksessä olevalle niittymaalle, joka tunnetaan nimellä Kylätontti, koekuoppia. Niistä löydettiin historiallisen ajan asuinpaikkalöytöjä. Löydöt voivat olla 1800-1500-luvuilta. Alue rajattiin muinaisjäänösalueeksi.
Kylätontilla toteutettiin kaivaus syksyllä 2013, koska kevyen liikenteen väylä tulee kulkemaan kylätontin läpi. Kaivauksissa paljastui muun muassa 1600–1700-luvulle ajoitettu kellariksi tulkittu rakenne, joka mahdollisesti on vuoden 1731 kartassa näkyvän Heinilän talon kellari. Kaivauksissa ei tullut esille mitään selkeästi 1500-luvulle ajoittuvia tai sitä vanhempia rakenteita tai löytöjä. Kaivauksissa tuli myös jonkin verran ajoituksen antavia löytöjä. Kaivauksen yhteydessä otettiin maanäytteitä, joista tehtiin makrofossiilianalyysi ja lisäksi talteen otetusta luuaineistosta tehtiin osteologinen analyysi.
Muinaisjäännösrajauksen ulkopuolienen alue Kiviylän kylätontista on rajattu kulttuuriperintökohteeksi. Rajaus on tehty isojakokarttaan nojautuen ja se on suuntaa antava.

Sukkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sukkala on kuulunut Kodiksamin, Mäentaan ja Kuolimaan kanssa samaan jakokuntaan. Vanhin maininta Sukkalan kylästä on vuodelta 1540, jolloin kylässä oli kolme taloa. Vuoden 1686 maakirjaan on merkitty kaksi taloa. (Alanen 2007, 20–21).
Sukkala sijaitsee Lapinkylän kirkosta n. 9 km kaakkoon. Kylän itäpuolella virtaa peltoaukean keskellä Lapinjoki. Sukkalan kylätonttien paikat ovat vuoden 1847 isojaon järjestelykartassa sijainneet nykyisillä paikoillaan Hinnerjoelle vievän tien itäpuolella. Tiloja on ollut tuolloin kolme ja ne ovat sijainneet nykyisten Kumpulan, Hietalan ja Alatalon tilojen kohdilla. Sen sijaan vuonna 1770 tehdyssä kartassa talot ovat olleet yhdessä rykelmässä Hietalan tienoilla. (MHA 50 17/1–7.)
Sukkalan vanhin asutus on todennäköisesti keskittynyt Hietalan kohdalle, jonka ympäristössä maaperä on hiekkaista. Pohjoisempana ja koillisempana maaperä muuttuu hienojakoisemmaksi. Paikalla ei ole nähtävissä maanpäällisiä merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä, mutta on todennäköistä, että vanhoja rakenteita on säilynyt pihapiirissä ja sen itäpuolella sijaitsevalla peltoalueella sekä hieman idempänä sijaitsevien ulkorakennusten tienoilla maanpinnan alla. Hietalan koillispuolelle suunnitellun tielinjauksen kohdalla niitä ei kuitenkaan havaittu, joten tien rakentaminen ei aiheuta muinaismuistolain mukaisia tarkempia tutkimuksia.

Järviluoto 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Järviluoto 2 –tykkiasema sijaitsee saaren eteläosassa, noin 70 m etäisyydellä etelärannasta kallion lounaisrinteessä. Varustus käsittää kaksi erillistä kallioon louhittua tykkiasemaa, joiden ampumasektori on etelä-lounas. Nyttemmin näkymän merelle peittää sankka havumetsä, mikä tekee varustuksen merellisen luonteen vaikeasti hahmotettavaksi. Kummallakin asemalla on oma suoja-asema, jotka yhdistää tykkiasemiin louhittu ja osin kylmämuurauksella pengerretty käytävä. Varustukset ovat suhteellisen hyvässä kunnossa, myös ladotut pengerrykset ja yhdyskäytävien muuraukset ovat pääosin ehjiä. Varustukset ovat mahdollisesti jääneet keskeneräisiksi, sillä mitään merkkejä tykkilavettien perustuksista ei ole havaittavissa.
Kallioon louhittujen asemien läheisyydessä on myös muita varustusten jäännöksiä. Itäisen tykkiaseman luoteispuolella, suoja-aseman vieressä on hevosenkengän muotoinen, lohkotuista kivistä ladottu matala (korkeus 30-50 cm) valli, josta lähtee lounaan suuntaan lyhyt, matala kivivalli. Kehän halkaisija on n. 9 metriä, ja sen ’suuaukko’ aukeaa itäkoilliseen. Noin 50 m suoja-asemasta pohjoiseen, kallionnyppylän korkeimmalla kohdalla on lisäksi pienempi, karkeasti puoliympyrän muotoinen luonnon- ja lohkokivistä kasattu matala valli jonka halkaisija on noin 6 m. Tästä 35-40 m länteen päin, kahden kallionnyppylän välisellä alueella on vielä 2-3, lohkokivistä kasattua matalaa rakennetta, joka ovat suorakaiteen muotoisia.

Ottila I (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Sampaanalassa, vt 8 ja Pitkäjärven välissä. Alueela on pieniä kalliomäkiä ja metsälaikkuja sekä niiden välissä peltoja, jotka ovat hevoslaitumina.
Vt 8 yli rakennetulta sillalta tuleva Ottilanpolku päättyy pellolle, jonka pohjoisreunasta alkaa kallio.
Pellon reunasta nousee pieni jyrkänne, jonka päällä kalliopohjalla on suiponsoikea röykkiö. Sen pituus on 8-10 m ja leveys enimmillään 3 m. Röykkiö on veneen muotoinen. Röykkiön kivet ovat aika kookkaita ja kulmikkaita, isoimmat kivet reunoilla.
Edellisestä kiveyksestä 20 m pohjoisluoteeseen on toinen saman muotoinen, mutta pienikokoisempi röykkiö. Sen pituus on 6 m ja leveys enimmillään 2 m. Ja tästä 10 m luoteeseen pienen pienellä maapeitteisellä kalliolla on 6 x 3 x 0,3-0,4 m
kokoinen sammaloitunut ja varpujen peittämä soikea ja teräväkärkinen röykkiö. WNW –päässä on halkaisijaltaan 70 cm, 30 cm korkea kivi, muuten kivet ovat 30-40 cm kokoisia. NNE –laidalla isommat voivat olla ladontaa. Kallion länsi- ja itäreunoilla on lisäksi kaksi pientä kivikekoa.

Ottila II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Sampaanalassa, vt 8 ja Pitkäjärven välissä. Vt 8 yli rakennetulta sillalta tuleva Ottilanpolku johtaa suoraan kalliolle, jossa röykkiöt sijaitsevat.
Pienellä kalliopaljastumalla on suiponsoikea röykkiö, jonka pituus on 10 m ja leveys enimmillään 3-4 m. Reunalla oleva kivet ovat kookkaampia kuin keskellä oleva täyttekiveys. Röykkiö on veneen muotoinen.
Kiveyksen länsipuolella on rauennutta kiviaitaa, jonka toisessa päässä on röykkiö. Aidan itäpuolella, edellä mainitusta röykkiöistä 10 m pohjoiseen, lähellä peltoa on kolmas röykkiö. Se on pahoin pengottu ja kysymyksessä voi olla peltoraunio.

Hosiosto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Tulkkilasta-Kullaalle johtavan tien länsipuolella ja siitä Porolanmaahan erkanevan Oinassaarentien pohjois-luoteispuolella, Hosioston talosta 50 m pohjoiseen.
Asuinpaikka on pellolla kahden kallioalueen välissä. Maaperä paikalla on hiekkaa.
Pellolta on löydetty saviastianpaloja ja kivikirves sekä kvartsi-iskoksia ja kivilaji-iskos (KM 37344).

Ahola (1000010558) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Aholan asuntoalueen pohjoisosassa, etelään loivasti laskevan rinteen laella, pihojen vieressä ja tien kaakkoispuolella.
Suppealla 10x3 m alalla laikutetusta metsämaasta löydettiin kvartsi-iskoksia.

Luukas (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Lappi-Hinnerjoki -tien ja Lapijoen itäpuolella, Kodiksamintien pohjoispuolella jokitörmällä.
Asuinpaikkaan liittyvät löydöt, kvartsi- ja kivilaji-iskokset ovat pellon reunasta mäen korkeimmalta kohdalta, suulirakennuksen pohjoispuolelta.

Kosonen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Parkano-radasta kaakkoon, Noormarkunjoesta pohjoiseen, Teermossan aukean kaakkoisreunalla, noin 150 m kaakkoon Alajärven talosta.
Paikalla on kaksi röykkiötä sekä neljä mahdollista raivauskivikkoa.
Pohjoisemmasta röykkiöstä 300 m itään ja 300 m etelään on kallion päällä laajoja jääkauden aikaansaamia kivikoita.

Liljelund (1000011640) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Mahdollisesti pronssikautiset röykkiöt sijaitsevat Lankoskella, kosken pohjoispuolella, valtatie 8 länsipuolella, luonnonsuojelualueella.
Eteläisempi röykkiö on muodoltaan soikea ja kooltaan 3x5 m, korkeutta sillä on 60 cm. Röykkiön koillis- ja luoteisreunoilla on isommat kivet, joiden väliin se on koottu. Röykkiö on sammalleen peittämä.
Toinen röykkiö sijaitsee edellisestä 15 m luoteeseen. Sen koko on 9x5/6 m. Muodoltaan se on pitkänomainen, molemmissa päissä sekä röykkiön pohjoisreunassa on isompia reunakiviä.

Sorkkinen (Sorckis) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sorkkisten kylätontti sijaitsee molemmin puolin Eurajokea sekä joen myötäisesti kulkevaa Sorkkistentietä. Osa kylätontista sijaitsee Knuutilantien luoteispuolella. Kylätontin joen länsipuolisella osalla on vuoden 1699 maakirjakartan mukaan sijainnut kahdeksan talon talouskeskukset. Aluetta on syytä arvella asutetun ainakin keskiajalta saakka, osia siitä todennäköisesti jo myöhäisrautakaudella.
Kylätontin rajaus perustuu vuoden 1699 maakirjakarttaan merkittyjen tilojen talouskeskusten rajaukseen, jonka säilyneisyys ja rajat on tulkittu maastossa tehtyjen havaintojen sekä maaston topografian perusteella. Suuri osa vuoden 1699 maakirjakarttaan merkitystä kylätontista inventointialueella on tuhoutunut viimeistään 1900-luvulla maankäytön ja rakentamisen seurauksena. On mahdollista, että myös suojeltaviksi esitetyillä alueilla sijaitsee mm. vesitöiden ja myöhemmän rakentamisen yhteydessä tuhoutuneita alueita, joita ei voitu todeta inventoinnin yhteydessä. Lisäksi maan pintaa on paikoin pyritty tasoittamaan täyttömaakerroksien lisäämisellä sekä pintamaakerrosten levittämisellä.

Kirkonkylä (Kyrkeby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kirkonkylän kylätontti sijaitsee molemmin puolin Eurajokea, Euran kirkon, hautausmaan ja seurakuntakeskuksen itä- ja koillispuolella. Kylätontin joen länsipuolella on vuoden 1699 maakirjakartan mukaan sijainnut neljän talon talouskeskukset. Aluetta on syytä arvella asutetun ainakin keskiajalta saakka, osia siitä todennäköisesti jo myöhäisrautakaudella.
Kylätontin rajaus perustuu vuoden 1699 maakirjakarttaan merkittyjen tilojen talouskeskusten rajaukseen, jonka säilyneisyys ja rajat on tulkittu maastossa tehtyjen havaintojen sekä maaston topografian perusteella. Suuri osa vuoden 1699 maakirjakarttaan merkitystä inventointialueella sijaitsevasta kylätontista on tuhoutunut viimeistään 1900-luvulla maankäytön ja rakentamisen seurauksena. On mahdollista, että myös suojeltaviksi esitetyillä alueilla sijaitsee muun muassa vesitöiden ja myöhemmän rakentamisen yhteydessä tuhoutuneita alueita, joita ei voitu todeta inventoinnin yhteydessä. Lisäksi maan pintaa on paikoin pyritty tasoittamaan täyttömaakerroksien lisäämisellä sekä pintamaakerrosten levittämisellä ja alueella on tehty jonkin verran vesiputkikaivantoja ja viemärikaivoja.

Kartano (Norrby gård) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Luodon kartanosta muodostettiin sotilasvirkatalo v. 1724. Myös Norrby gårdin nimellä tunnetun tilan omistajana on ollut mm. kenraali C.J. Gripenberg.
Suomen itsenäistyttyä v. 1917 tila siirtyi Suomen valtiolle, joka edelleen vuokrasi tilaa, kunnes siitä muodostettiin itsenäinen asutuskartano vuonna 1956.
Vuonna 1759 laaditun isojakokartan sekä Kartanon tiluksia vuosina 1875-1876 kuvaavan kartan mukaan latokartanon mies- ja karjapiha on sijainnut pääpiirteittäin Kartanon nykyisen tonttimaan kohdalla. Samalla paikalla on oletettavasti asuttu jo viimeistään 1500-luvulla. Uutta päärakennusta tulipalon jälkeen 1920-luvulla rakennettaessa kartanon vanha viimeistään 1800-luvun alussa rakennettu päärakennus määrättiin purettavaksi. Perustuksien sisällä nykyisin sijaitseva maakellari (rakennuksen länsipuolella) sijaitsi alun perin paikalla olleen asuinrakennuksen alla.

Kartano 2 (1000012247) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 6-metrinen ja yli kahden metrin syvyinen tervahautakuoppa, jota reunustaa vaihtelevan paksuinen maavalli. Kohteen eteläpuolella on noin 4,2
x 2,35 x 1,3 m kokoinen kiviränni. Kivirännin kohdalta, kuopan sisäreunalta löytyi hiiltynyttä puuta ja palanutta savea, samoin pienestä sortumasta kuopan
itäreunasta. Kohteen pohjalle tehdystä pistosta tuli iso pala palanutta savea. Tervahaudan ulkopuolisista koepistoista kohteen lounaispuolen kuopanteesta
tuli esille runsaasti (jäte?)tiiltä ja kivirännin eteen kaivetusta koekuopasta löytyi palanutta savea, tiiltä ja hiiltä. Tervahaudasta itäkaakkoon yhdeksän metrin päässä on kaksi säännöllistä kuopannetta, jotka ovat mahdollisia varasto- tai kellarikuoppia. Kumpareen luoteisreunassa sijaitsee pieni maanottokaivanto, joka laajentuessaan uhkaa tervahaudan vallin säilymistä.

Hembacke (Hembacka) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hembacka on yksi Luodonkylän kantatiloista. Se lahjoitettiin Nils Bielkelle 1629 ja lahjoitus peruutettiin vuonna 1686 ns. suuressa reduktiossa jolloin se muodostettiin rustholliksi. Tila ostettiin perinnöksi vuonna 1758. Tilan päärakennus (rak. v. 1789) on suojeltu kohdemerkinnällä sr. Hembackan tilan mies- ja karjapiha sijaitsevat vuonna 1759 laaditun isojakokartan sekä vuonna 1904 laaditun venäläisen topografikartan mukaan Hembackan nykyisen tonttimaan kohdalla. Tila mainitaan vuoden 1565 veroluettelossa kylän nimen rinnalla nimellä Hembacke. Oletettavasti samalla paikalla on asuttu viimeistään 1500-luvun alkupuolella. Tilan vanha päärakennus on sijainnut pohjois-eteläsuunnassa mäen itälaidalla paikalla, jossa nykyisin sijaitsee sauna- ja holvikellarirakennus. Alue on merkitty osayleiskaavan luonnoksessa maatilojen talouskeskusten alueeksi, sekä alueeksi, jolla ympäristö tulee säilyttää (AM/s).

Kylänpää (1000012251) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Harjajuovan varrella noin 30 m joesta etelään. Rakenteen kokonaispituus (pohjois-itäsuunnassa) on 15 m, josta "ränni" Harjajuopaa kohti on pituudeltaan n. 10 m ja kuoppa 5 m. Leveimmillään osittain kivetty rakenne on maavallista toiseen 12 m. Kuopan takaseinämä on jyrkkä ja leikkaa rinteen jyrkästi. Kuopan ja rännin sivuilla on maavallit. Kuoppa on syvimmillään noin 3 m ja maavalleilta kuopan pohjalle on 1,5 m. Tervahaudan muoto näkyy korkeuskäyrän kaltaisena merkintänä venäläisessä topografikartassa polun länsipuolella. Tervahaudan muoto näkyy selvästi maastossa, mutta se on jonkin verran romahtanut ja valleilla kasvaa puustoa.

Alaniitty (1000012252) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matalan maavallin ympäröimä kivetty pyöreä kuoppa; kokonaishalkaisija 7,3 m, sisähalkaisija 4,4 m, pohjan halkaisija 2 m. Kuopan syvyys on noin 1,5 m. Kohde sijaitsee kahden niittyalueen välillä sijaitsevalla havumetsäisellä mäellä. Kuopasta noin 15 m luoteeseen on pieni (2 m x 3 m) kuoppa, josta poranjälkien perusteella on louhittu kiveä. Kuoppa erottuu selkeästi ja sen kiveys näkyy selvästi maastossa. Vallilla kasvaa muutama puu.

Alaniitty 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on matalan maavallin ympäröimä kivetty pyöreä kuoppa. Sijaitsee yhdessä toisen sudenkuopan kanssa (Alaniitty 1) kahden niittyalueen välissä. Ovat luultavasti yhteydessä vanhaan Koiviston tonttiin. Kuopassa on erittäin suorat seinät. Kokonaishalkaisija 5 m, sisähalkaisija 3 m, pohjan halkaisija 1,5 m. Kuopan syvyys on noin 1,8 m. Kuoppa on hyvin säilynyt, sen kiveys on selkeästi näkyvissä. Kahden tontin rajalla sijaitsevaa kuoppaa, jonka keskeltä kulkee rautalanka-aita, on vaikea havaita maastossa, sillä kohteen ympäristössä ja valleilla kasvaa pientä
havupuuta.

Vähä-Säkylä Jaspa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähä-Säkylän kylän kantatiloista kaava-alueella sijaitsivat Jaspan ja Vätin talot. Jaspan talon puutarhasta, jossa vielä inventoinnin aikana kasvoi omenapuita ja marjapensaita, 50 cm x 50 cm koekuopasta n:ro 2 paljastui heti mullan alta sekaantunut hiekan, tiilenpalojen ja palaneiden kivien kerros, joka jatkui ainakin yli 60 cm syvyyteen (ei voitu kaivaa pohjamaahan saakka). Koekuopasta n:ro 7 saatiin sekaantuneesta pintakerroksesta runsaasti tiltä, hieman tasolasia sekä yksi keramiikan kappale. Puhtaan 5 cm hiekkakerroksen jälkeen esiin tuli uusi 1 cm paksuinen nokiraita, ja sen alta jälleen 4 cm paksu likamaakerros, jonka alla puhdas sora.

Palokangas (1000006683) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Porfyriittiydin löytyi Hiittenharjun ja Hiirijärven kylän välisestä hiekkakangasmaastosta noin 1,7 km Hiittenharjun hiekkakuoppa H:sta lounaaseen. Alueen maasto on jäkälää kasvavaa mäntymetsää ja ydin löytyi lenkkipolun kuluttamasta urasta. Löytökohdan vieressä on suuri painanne, johon tehdystä koepistosta ei kuitenkaan tullut asumiseen viittaavia merkkejä. Kyseessä on Hiittenharjun rinteillä yleisesti esiintyvä dyynimuodostelma, jonka hiekkaterassien lomassa on rinteen suuntaisia luonnon muovaamia painanteita.
Syksyllä 2023 paikalle tehtiin tarkastus, jossa maastoon raivatun tielinjan kohdalta, poluilta ja muualta missä maan pinta oli rikkonaista, löydettiin useasta paikasta porfyriititi- ja kvartsi-iskoksia, palaneita kiviä sekä palanutta luuta. Paikka kuulunee samaan Pyheensillan kulttuurin asutusvyöhykkeeseen kuin Palokangas 1.

Pusso (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Pusson talon Haavasojan vainiosta, oikokirves Haavasojan koulupiiristä ja pohjalainen tasataltta Haavasojan asuinhuoneesta 100 "syltä" länteen.
Inventoinnin yhteydessä tarkastettiin Mäkikylän kylätontin pohjoispuolista peltoaluetta, jonka länsipuolella havaittiin kvartsi-iskoksia. Alueelta aikaisemmin löydetty kivikirves on
todennäköisesti myös löydetty pellosta. Kohde määriteltiin kiinteäksi muinaisjäännökseksi ja sille tehtiin aluerajaus kvartsilöytöjen perusteella.

Lisä-Tuomi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsäisen mäen etelärinteen yläpuolelle, tasamaalle kaivettu suppilomainen hauta 6-7.5 m ja 0.7 m syvä. Eteläsivussa juoksutusaukko alarinteeseen, jossa kaivanto 1.1-1.8 m. Juoksutusaukossa kivirakenne. Suppilon pohjalla 40 cm vahvuinen kuusi.

Kulovuori (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsäisessä etelärinteessä, lähellä puroa. Hauta 8.3-8.7 m laajuinen ja metrin syvyinen, vallia vain suppilomaisen haudan lounaispuolella. Ulkopuolella etelässä 2 metrin päässä 2 m kokoinen kaivanto.

Välitalo (214500006) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsäisessä etelärinteessä suppilomainen tervahauta 12.8-14.1 m laajuinen ja 1.5 m syvä. Vallin etelälaidassa juoksutusaukko, jossa perimätiedon mukaan ollut puinen ruuhi tervan juoksutukseen. Paikalla 5 m kaivanto. Ketunpesä juoksutusaukossa. Haudassa 25 cm paksuinen kuusi.

Korkeamäki (214500007) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsäisessä pohjoiseen laskevassa maastossa. Suppilomainen tervahauta 9.5 m leveä ja 0.9 m syvä, huom. ei vallia. Eteläreunassa juoksutusaukko, jossa yhä juoksutustorvi, alla 3.7 pitkä leveä kaivanto. Haudassa roskakätkö.

Halmela (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Järeää kuusikkoa kasvava tasamaa, jolla 7 m kokoinen suppilomainen hauta. Syvyys metrin ja juoksutusaukko itäreunassa ja jatkeena 3.5 m pitkä kaivanto. Tervahaudassa kasvaa 50 cm vahvuinen kuusi.

Puolivälinoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hauta on kaivettu metsäiseen kaakkoisrinteeseen epätasaiseen maastoon, tieura sivuaa hautaa. Halkaisija n. 7.5 m ja juoksutusaukko lännessä, pohjalla syvennys, 1.4 m syvä valleista mitattuna. Ulkopuolella aukon kohdalla 1.1 m syvä ja n. 5 m pitkä kaivanto.
Lähistöllä olevan suulin rakennustöissä Aulis Kujansuun tilalla tuhoutui toinen tervahauta, x= 6855 46, y= 1566 92.

Venestie (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Metsässä, aivan Venestien vieressä loivasti länteen viettävässä rinteessä. Suppilomainen hauta 11.8-13.2 m laajuinen ja 1.2 m syvä. Vallin lounaispuolella kylmuurattu kivirakenne vahvistamassa juoksutusaukkoa, jossa jäljellä vielä puinen juoksutustorvi. Torven päässä 7 m kaivanto. Hautaa käytetty kaatopaikkana.

Mustakeidas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tasaisessa maastossa, kuusimetsän siimeksessä 12.6-12.8 m kokoinen tervahauta. Vallin harjalta mitattuna syvyys on 0.7 m, etelälaidan juoksutusaukossa kivistä kylmämuurattu rakenne, joka nyt hajonnut. Jatkeena on 6.2 m pitkä ja 1.9 m leveä ja 0.4 syvä ojakaivanto.
V. 2020 tervahaudan pohjoisreuna vahingoittui Veteraanikadun jatkeen rakentamisen yhteydessä.

Kuninkaanlähde (214500018) (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Pohjankankaan tien varrella sijaitseva lähde, joka oli tietä käyttävien suosima pysähdyspaikka. Nykyisen nimensä lähde sai kuningas Adolf Fredrikin pysähdyttyä sen partaalle vuonna 1752. Parhaimmillaan Kuninkaanlähteestä pulppuava vesi pyöritti seitsemää myllyä.

Tontinniemi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Raudanvalmistuspaikka sijaitsee Sarvelasta Karviankylään menevän tien nro 13309 ja Karvianjärven rannan välissä, Ranta-Karvian talon kohdalla, päärakennuksesta noin 100 m länsilounaaseen.
Paikka näkyy maastossa maakumpuna, jonka halkaisija on 3,5 -4 m ja korkeus noin 40 cm. Kumpu on muodoltaan pyöreä, pinta on sileä ja muoto säännöllinen. Eteläreunalla on kuoppa. Kumpuun kaivettiin koekuoppa. Sammalleen alla oli hiiltä ja rautakuonaa.

Mäntymäki (1000006151) (Taide)
Historiallinen; Miikka Haimilan ollessa Lapissa pitämässä esitelmää 7.11.2002, kertoi merikapteeni Seppo Sinikallas pihallaan olleesta kivestä, johon on hakattu kirjaimia ja numeroita. Sinikallaksen toimittaman kuvan perusteella kivessä on vuosiluku 1731, kirjaimet HUSS ja numero 4.
Inventoinnissa 2023 hakkaus todettiin kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Hakkau on pihamaalla kalliossa oleva hakkaus, jossa todennäköisesti teksti : A HUSS 1731. Hakkauksen tarkoitusta ei tiedetä, se ei ole vanhalla rajalla tms. Hakkauksen kohdalta on kuitenkin kulkenut polku

Haka (1000010080) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Peräkylässä, valtatiestä 8 60 m itään ja Metsäläntiestä 50 m etelään.
Kivirakenne koostuu halkaisijaltaan 2-3 metriä kokoisen maakiven eteläpuolelle rinkiin ladotusta, noin 0,4 m korkeasta kivivallista. Sen pituus on 6,3 m ja leveys 3,9 m.
Kohde täyttää tarkastajan mukaan nk. tomtningin eli tilapäisen yöpymissuojan ulkoiset merkit.
Paikka on korkeutensa ja maastonsa perusteella sijainnut meren rannan välittömässä läheisyydessä varhaisella rautakaudella. Tuolloin paikka on ollut merenlahden eteläreunalla saaressa tai niemennokassa.

Kartano 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tuulimylly on merkitty Kartanon tilan karttaan vuodelta 1875–1876, sekä venäläiseen topografikarttaan vuodelta 1904. Varvastyyppinen tuulimylly on Lasse Wahlroosin (1992) mukaan purettu vuonna 1913. Tuulimyllyn perustus muodostuu noin 1 m levyisestä ja 0,5 m korkeasta, puoliympyrän (d= 5/7m) muotoisesta
pintaturpeen peittämästä kiviperustuksesta sekä vallin korkeudelle nousevasta maanpinnasta. Perustuksen sisällä on vajaan metrin syvyinen runkohirttä varten kaivettu kuoppa.

Vähä-Säkylän koulu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vähä-Säkylän koulun takapihan koillisnurkkaan tehdyssä koekuopassa havaittavissa sekoittunut nokinen mullan- ja hiekansekainen maannos, jossa runsaasti tiilenkappaleita ja palaneita kiviä.

Loima (Loima) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Loiman kylässä on lueteltu vuoden 1540 maakirjassa viisi taloa: Pietilä, Perttula, Siukola, Ryti ja Jaakola. Jaakolan, Perttulan ja Pietilän talot ovat sijainneet nykyisen Perttulan ja Jaakolan tilojen kohdalla Loimijoen rannalla. Paikalla on nykyään asuinrakennuksia sekä piharakennuksia. Kaikkien rakennusten perustat eivät kuitenkaan ulotu syvälle maaperään ja niiden välissä on laajoja rakentamattomia alueita.
Viimeksi mainittujen tilojen länsipuolelta on kulkenut tie, joka on ylittänyt Loimijoen Sillankosken kohdalla nk. kihlakunnansiltana. Useita kertoja uudelleen rakennettu silta oli käytössä vuodesta 1607 aina 1770-luvun loppuun, jolloin uusi tie rakennettiin Lauttakylän ja Loiman välille. Vanhasta tielinjasta on havaittavissa katkelmia. Nykyinen tielinja kulkee lännempänä. Vanhan tielinjan länsipuolella ovat sijainneet erillään Siukolan ja Rytin talot. Niiden kohdalla on talousrakennus lanattuine pihamaineen ja osittain nykyinen Loimijoentie (nro 12713). Alueella sijaitsee myös rautakaudelle ajoitettu Ylä-Jaakkolan ruumiskalmisto (mj-rek: 102010017).

Korkeakoski (Korkiakoski) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Korkeakosken ryhmäkylä on sijainnut Loimijoen itärannalla. Vuoden 1540 maakirjaan on merkitty kuusi taloa: Hurri, kaksi Praadia, Äyhö, Knihti ja Leski. Jonas Strengin vuoden 1646 karttaan on alueelle merkitty viisi taloa, tällöin Praadit oli yhdistetty yhdeksi tilaksi. Kylän kaakkoispuolelta on kulkenut tie, joka on ylittänyt Loimijoen Sillankosken kohdalta. Korkeakoskella pidettiin markkinoita vuosina 1748 – 1712. Markkinapaikka sijaitsi kylän keskellä, teiden risteyksessä ja se muodostui kymmenistä rakennuksista koostuvista puotirivistöistä, joita oli kolme kappaletta markkinakujan molemmin puolin.
Kyläalue on sijainnut Loimijoen rantaan viettävällä loivalla rinteellä. Kylän keskusta lienee sijainnut nykyisen Korkeakoskentien ja Hannunniityntien risteyksen paikkeilla. Kylän länsireuna on rajautunut rantaniittyyn, joka on sijainnut kylän ja Loimijoen välissä. Nykyisin risteyksen ja rinteen alueella sijaitsee suurikokoinen asuinrakennus, sikala ja maatalousrakennuksia. Osa rinteestä on muokattu viljelysmaaksi. Inventoinnissa tarkastettiin myös sikalan ja viljelysten eteläpuolella olevaa rakentamatonta metsäaluetta mutta mitään aluskasvillisuuden seasta erottuvia talonjäännöksiä tms. ei havaittu.

Mauriala (Mauriala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mauriala oli kahtena talona arkistotietojen perusteella vuosina 1540 – 1618, jonka jälkeen ne yhdistettiin yhdeksi tilaksi. Vuoden 1646 karttaan on merkitty ainoastaan Maurialan yksittäistila, joka sijaitsi Loimijoen länsirannalla. Karttaan on merkitty tilan kohdalle jokeen kolme myllyä, jotka sijaitsivat kahdella saarella.
Maurialan yksittäistilan kohdalla on nykyään peltoa. Peltoalueen reunaa tutkittiin pintapoiminnalla, mutta löytöinä oli ainoastaan resenttiä fajanssia ja lasia. Joen kulku muuttui alueella 1799 kun maansortuma tukki uoman ja joki haki uuden kulkureitin lännempää. Maurialan kohdalla olleiden myllyjen saaret ovat kadonneet.

Peräniitty (Kaharila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaharilan kylä on sijainnut Loimijoen itärannalla. Vuoden 1540 maakirjassa kylässä mainitaan olleen kaksi taloa: Isokahari ja Kyssä, jotka näkyvät myös vuoden 1646 maakirjakartassa. Isokahari toimi sotilasvirkatalona, kapteenin puustellina, joka kuului palkkausjärjestelyissä everstiluutnantille vuodesta 1695 eteenpäin.
Loimijoen kulku muuttui maansortuman takia 1799 jolloin jokiuoma kuivui Kaharilan kohdalta. Paikan topografia on tästä syystä muuttunut niin voimakkaasti, että vanhan kylätontin sijaintipaikka on vaikea määrittää tarkasti. Kylä on sijainnut korkealla jokitöyräällä ja mahdollisesti osin avokalliolla. Paikalla sijaitsee kaksi asuinrakennusta, joista uudempi oli inventointikäynnillä keskeneräinen. Aikaisemmin tehdyn talon rakentamistöiden yhteydessä oli suullisen tiedon mukaan paikalta löytynyt hirren kappale, tiilimurskaa ja mahdollisesti kaivo. Kylätontin läheisyydessä sijaitsee Vanhakosken kivikautinen asuinpaikka (mj-rek: 102010002).

Mommola (Momoila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mommolan raittikylä on sijainnut Loimijoen länsirannalla. Vuoden 1540 maakirjassa kylässä mainitaan olleen kuusi taloa: Färkkilä, Martinantti, Härkälä, Heikkilä, Kuiko ja Kokko. Vuoden 1646 kartassa kylään on merkitty seitsemän taloa.
Kylän kohdalla sijaitsee nykyään omakotitaloja pihoineen ja kulkuväylineen Mommolankaari-nimisen tien päässä, Nukeronkadun ympäristössä. Osa taloista on kevytrakenteisia mutta osa on rakennettu siten, että perustukset ulottuvat syvälle maan sisään. Talojen välissä on alueita, joita ei ole muokattu pintamaata syvemmälle. Joen rannassa kasvaa tiheää lepikkoa. Loimijokeen lännestä laskevan vähäisen jokiuoman / ojan eteläpuolelle on rakennettu maatalousrakennus, jonka ympäristössä maasto on tasaista ja paikalle on mahdollisesti läjitetty täytemaata.

Sahko (Lauttakylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lauttakylä on maa- ja henkikirjoissa luettu yleensä kuuluvaksi Huittistenkylään. Kylät sijaitsivat Loimijoen kummallakin rannalla kohdakkain. Lauttakylä oli joen länsirannalla. Kylien välissä on ollut kelluva lauttasilta joen poikki. Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Lauttakylässä olleen kuusi taloa: Penttila, Ookila, Sahko, Vinko, Käyrä ja Liukas. Vuoden 1646 kartassa kylään on merkitty kahdeksan taloa. Talot ovat sijainneet ryhmässä joen rannalla.
Nykyään suurin osa joen länsirannan rakennuksista on vanhoja kevytrakenteisia taloja. Kauemmas joesta on rakennettu jokunen uusi liikerakennus, joiden perustukset ulottuvat syvälle maaperään.
Alakohteena joen pohjasta löytynyt rautakautinen rannerengas.

Keskusta (Huittisten kylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Huittisten kylän nimi mainitaan kirjallisessa lähteessä ensimmäisen kerran 1390. Talot sijaitsivat ryhmässä joen itärannalla. Joen yli oli rakennettu kelluva lauttasilta itärannalla sijaitsevaan Lauttakylään, jota on usein hallinnollisesti käsitelty Huittistenkylän itäosana. Vuoden 1540 maakirjassa kylässä mainitaan olleen seitsemän taloa: Rautio, Rekola, Hälli, Heinerkkilä, Heikkilä, Matikainen ja Kossi. Vuoden 1646 kartassa kylään on merkitty kahdeksan taloa.
Huittistenkylän kohdalla on nykyisin osin tiiviisti rakennettua omakotiasutusta, Kylän keski- ja eteläosassa on suurempia liikerakennuksia sekä leveä katuverkosto. Rakennusten ja katualueiden välissä saattaa olla alueita, joissa on säilynyt merkkejä vanhemmasta asutuksesta.

Vanha pappila (Pappila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Huittisten Pappilan yksittäistila on merkitty vuoden 1646 maakirjakarttaan Loimijoen länsirannalle. Nykyisin samalla alueella Pappilankadun päässä sijaitsee nk. Vanhan Pappilan päärakennus. Talon joenpuoleista piha-aluetta ei käyty inventoimassa 2008.

Lauttakylä (Kirkonkylä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan kirkonkylässä olleen kolme taloa: Karppi, Sinkka ja Hannula. Vuoden 1646 karttaan on merkitty neljä taloa. Kaksi taloista on sijainnut kirkon eteläpuolella ja kaksi loivassa rinteessä kirkolta Punkalaitumenjoen rantaan.
Kirkon ympäristöön on rakennettu myöhemmin uusia rakennuksia mm. kivimakasiini, jossa toimii nykyisin museo, kirkon huoltorakennus sekä Punkalaitumen joen rantaan laskeutuva puisto sekä puistokenttä. Varsinkin puiston ja kentän alueella saattaa olla maan alla tavoitettavissa vanhempia kulttuurikerroksia.

Huhkola (Huhkoila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Huhkolan kylässä olleen kaksi taloa. Samat talot näkyvät myös vuoden 1646 kartassa. Talot ovat sijainneet Punkalaitumenjoen pohjoisrannalla, nykyisen urheilukentän kohdalla ja sen eteläpuoleisessa puistossa. Puiston tasaista nurmikenttää halkoo useita puistokäytäviä, joiden välissä kasvaa harvakseltaan puita.

Ylä-Matikkala (Matikkala) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan kylässä sijainneen kaksi taloa. Samat talot näkyvät myös vuoden 1646 kartassa. Talot ovat sijainneet Punkalaitumenjoen etelärannalla.
Nykyisen Pikkusillankujan tienoille sijoittuvaa tonttia on vaikea paikantaa täsmällisesti. Joen rannalle on tehty omakotitaloja ja rannan tuntumassa on vesi- tai viemärijohtojärjestelyjä. Kylän kohdalla on joen etelärannalla sekä joen keskellä olevilla pienillä saarilla jäännöksiä myllystä. Jäljelle jääneet myllyn jalustarakenteet on valettu betonista.

Kiviranta 1 (Mäentaka/Mäintaus) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäentaan kylä on kuulunut Nanhian kylään vuoteen 1553 asti. Vuoden 1646 karttaan on kohdalle merkitty kaksi taloa. Talot ovat sijainneet Punkalaitumenjoen pohjoisrannalla nykyisten Kivirannankartanon ja Isännänkadun välisellä alueella. Alue on nykyään puistona. Kohteen pohjoisosassa rajoittuu tasaiseen nurmikenttään omakotitalotontti ja katu.
Rannan tuntumassa nurmikentällä on halkaisijaltaan noin 5 m leveä maakumpu, jonka korkeus on 0,3 m. Kumpuun ja sen ympäristöön tehtiin useita kairauksia T-piikillä mutta kaikki näytteet sisälsivät ainoastaan tasalaatuista savensekaista maata.

Kuninkainen (Koningais) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Kuninkaisten kylästä yksittäistalo. Talo on merkitty myös vuoden 1646 karttaan Punkalaitumenjoen etelärannan puolelle noin 60 metrin päähän rannasta. Alue on nykyisin niittynä, jonka länsilaidalla kulkee Myllykuja-niminen katu jonka länsipuolelta alkaa kerrostaloalue.
Niityllä on rakennuksen perustan jäännös. Epämääräisen, lohkotuista kivistä koostuvan kivijalan koko on n. 12 x 15 m. Joissakin kivissä on kiinni rautatappeja. Kivijalan rajaamalla alueella kasvaa tiheä vadelmapensaikko. Kivijalasta noin 40 m itäkaakkoon on toinen rakennuksen heikosti erottuva perustus, josta on havaittavissa jälkiä noin 3 x 12 m kokoisella alueella. Perustuksen alueella kasvaa ruusupensaikko. Rakennusten iästä ei ole tietoja.
Vuoden 1646 karttaan on merkitty talon kohdalle Punkalaitumenjokeen mylly. Paikalla on nykyisin kosken keskellä saariryhmä, joista näkyy sillalta tarkasteltuna luonnonkiviä ja lohkottuja kiviä, joita on järjestelty suoriin linjoihin. Sillan kohdalla on näkyvissä betonirakenteita.

Raatala (Leppäkoski / Läppäkoski) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Leppäkosken kylässä olleen kolme taloa: Nikkilä, Liuhala ja Skraatarla. Sama talomäärä on myös vuoden 1646 kartassa merkitty Punkalaitumenjoen etelärannalle. Skraatarlan talo on Turun ja Porin läänin ratsuväkirykmentin everstiluutnantin majoitusmestarin puustellina vuosina 1691-94 ja sen jälkeen korpraalin puustellina.
Nykyisin kohdalla on maatila pää- ja talousrakennuksineen. Talot on rakennettu väljästi ja niiden perustukset eivät ulotu syvälle maaperään

Sampu (Sambu) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Sammun kylässä olleen 15 taloa: Takkula, Noppari, Isomäki, Pitkänen, Erkkilä, Tiisa, Huru, Kylly, Seppä, Protinki, Norri, Kouttu, Kilkku, Pietilä ja Nikkilä. Vuoden 1646 karttaan on merkitty 16 taloa. Sammun kylä oli jakaantunut Sammunjoen molemmille rannoille. Kylän halkaisi maantie ja joen ylittävä silta. Nykyisin valtatie 12 kulkee vanhan kylätontin yli. Tien vieressä kulkeva kevyen liikenteen väylä noudattelee todennäköisesti vanhan tien linjausta. Sammun kylän alue voidaan nykyään jakaa neljään osaan:
Luoteisosa sijaitsee joen pohjoisrannalla tielinjan länsipuolella. Alueella on ollut kylän suurin taloryhmittymä. Osa kylästä on jäänyt Tampereentien (vt 12) alle. Tien länsipuolella on omakotitalotontti, jonka etelä- ja länsipuolella on niittynä oleva entinen pelto. Pellon alavaa eteläosaa on ilmeisesti tasattu aikanaan täyttömaalla. Tämän lisäksi joen rannan tuntumasta löytyy resenttejä tiiliä, kiviä ja asfaltin lohkareita.
Koillisosa rajautuu joen pohjoisrannalla tielinjasta itään. Vuoden 1646 kartassa on alueelle merkitty kolme taloa. Tampereentien vieressä on nykyisin kaksi omakotitalotonttia puutarhoineen. Alueen itäosa on niittyä, jonka itälaidalta alkaa Sammun teollisuusalue. Niityn laidalla sijaitsee viime aikoina palaneen talon raunio.
Lounaisosassa, joen etelärannalla sijaitsee Takkulan kartano. Kartanon päärakennuksen itäpuolella on laaja puisto. Alueella on sijainnut Sammun kylän toiseksi suurin talokeskittymä. Joen rantaan, Tampereentien länsipuolelle on tehty vesijohto- tai viemäriverkoston rakenteita. Kartanon pihapiirissä sijaitsee nk. Kappelinmäen kalmisto (mj-rek. 102010003), joka on ajoitettu rautakautiseksi.
Kaakkoisosaan on vuoden 1646 kartassa merkitty yksi talo. Alue rajautuu Tampereentien itäpuolelle joen etelärannalle. Alueella on nykyään mäen päällä olevalle terassille rakennettu maatilan päärakennus, jonka ympäristössä on peltoja.

Nanhia (Nanhia) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Nanhian kylässä mainitaan olleen viisi taloa: Juusela, Ytti, Ailu, Klaavola ja Olli. Vuoden 1646 karttaan on merkitty kuusi taloa, joista kolme sijaitsi Sammunjoen pohjoisrannalla ja kolme etelärannalla. Joen ylitti kylän kohdalla silta.
Nykyään alueella on useita tontteja. Rakennuskanta on iäkästä eikä rakennuksissa ole syvälle ulottuvia perustuksia. Rakennusten välissä on laajoja rakentamattomia alueita.
Sammunjoen etelärannalla, sillankorvan itäpuolella alkavasta pellosta on suullisen tiedon mukaan aikanaan löytynyt talonpohjia. Nanhian kylän eteläpuolella, Ytin tilan kohdalla sijaitsee Virkonmäen rautakautinen polttokenttäkalmisto (mj-rek: 102010011), paikan ympäristöstä on löydetty myös muita rautakauteen ajoittuvia esineitä.

Nanhiankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vuoden 1646 karttaan on Nanhiankoskessa sijaitsevalle saarelle merkitty yhdeksän myllyä tiiviiseen rykelmään. Nykyisin kosken länsirannalla sijaitsevalle alueelle on rakennettu maatila pää- ja talousrakennuksineen. Mahdollisia vesiuomia on täytetty. Rakennusten perustat eivät ulotu syvälle ja alueen rakennustiheys on väljä.

Löysälä (Löysälä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Löysälän kylässä mainitaan ollen neljä taloa: Kallo, Puntala, Pimppu ja Kauppila. Vuoden 1646 karttaan on merkitty seitsemän taloa. Ryhmäkylän pohjoisin talo on sijainnut aivan Punkalaitumen joen etelärannassa ja eteläisimmät talot n. 100 metrin päässä rannasta.
Nykyisin alue sijaitsee Risto Rytin kadun ja Käsityöläisenkadun risteyksen läheisyydessä. Joen ylittää Pälän silta, jonka kohdalle on merkitty silta jo vuoden 1646 kartassa. Käsityöläisenkadun itäpuolella on tonttialueella noin 1000 m2 kokoinen rakentamaton niitty, josta ei erottunut maan pinnalla minkäänlaisia merkkejä vanhoista rakennusten pohjista tms. Niityn ympärillä on omakotitalotontteja ja katuverkostoa.
Inventoinnin yhteydessä tutkittiin myös vuoden 1646 kartalla erottuvaa mahdollista autiotontin paikkaa nykyisen Risto Rytin tien ja Pirttimäentien risteyksen eteläpuolella. Viimeksi mainitun tien kummallakin puolella on vähäinen mäenkumpare, jonka keskellä ajorata sijaitsee matalassa kallioleikkauksessa. Mäenkumpareella on osittain kalliopinta näkyvissä. Paikalle on tuotu resenttejä rakennusjätteitä. Kumparetta ja sen ympäristöä tutkittiin kairaamalla T-piikillä. Minkäänlaisia vanhaan asutukseen viittaavia merkkejä ei löytynyt.

Rauhala (79010024) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Helsinki tiestä 2 km länteen, Hiittenkiukaantien pohjoispuolella, aivan tien varressa, Rauhalan talosta 50 etelään, hyvin loivassa itärinteessä. Röykkiö on pohjaan asti purettu. Reunoilla on kiviä näkyvissä ja keskellä on iso maakivi. Röykkiön halkaisija on 12 - 14 m.

Rajakangas ja Lehtikangas (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee aivan Kairilan ja Harhalan kylien rajalla sekä Rajakankaan ja Lehtikankaan tilojen rajalla. Se on suurimmaksi osaksi Rajakankaan tilan alueella, talosta 500 m koilliseen kangasmaalla voimalinjan vieressä.
Kivikko on kumpumainen ja kaiveltu. Se on 12 m halkaisijaltaan.
Kysymyksessä voi olla luontainen kivikko, joskin se on pirunpelloksi pienialainen. Toisaalta kysymyksessä voi olla suurehko hiidenkiuas, joka on perusteellisesti myllätty.
Vuoden 2010 inventoinnin mukaan kivet ovat lähes kaikki pyöreähköjä ja 20 – 50 cm kokoisia. Röykkiö on vaurioitunut joko metsätöissä tai sähkölinjan
raivauksessa, joka tapauksessa melko äskettäin. Tämän lisäksi siellä täällä näkyy röykkiöön kaivettuja kuoppia.

Kappelinluhta (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Rauman kaupungissa Syvärauman alueella moreenipohjaisella mäenrinteellä.
Röykkiöt ovat matalia, maansekaisia ja halkaisijaltaan 2-6 m. Korkeutta niilla on alle 0,5 m. Pohjanmuoto on pyöreä.
Osa röykkiöistä muistuttaa rautakautisia hautaröykkiöitä, mutta tutkituista neljästä röykkiöstä ei ole löydetty mitään hautaukseen viittaavaa. Niiden ajoitus on myös epävarma. Sijaintikorkeuden perusteella osa voisi olla aikaisintaan 800-luvulta AD, muut tätä nuorempia.
Alueelta on tutkittu myös peltoraunioita.

Narvin ja Kylmänmyllynlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Mielahden Narvin ja Viherkosken talojen lähistöllä on lähteitä, joilla on katsottu olevan parantavia voimia.

Laitakarin paja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Merestä keskiajan lopulla ensin karina ja saarina noussut Laitakarin niemi on Luvian vanhoja, purjehduskauden lastaus- ja varvipaikkoja. Isojaossa, vuoden 1759 kartassa Laitakari mainitaan jo kylien yhteisenä lastauspaikkana. Laivanrakennus alkanee 1800-luvun alkupuolella ja Laitakarin kukoistusaikaa oli 1830-luvulta aina 1910-luvulle.
Purjelaivakauden päättymisen jälkeen niemeksi muuttuneella alueelle sijoittui muutamia kesäasuntoja sekä Laitakarin saha satamineen, joka toimi 1970-luvulle saakka. Nykyisin alue on vapaa-ajan käytössä. 1800- luvun laivanveistämön ja 1921 aloittaneen sahan aika näkyy maastossa säilyneinä rakenteina heikosti.
Laivanrakennus: Laitakariin on kuulunut Iso-Laitakarin ja Vähä-Laitakarin veistämöt. Todennäköisesti paikalla sijainneet telakat olivat vaatimattomia. Laivat rakennettiin pukeilla tuettuna lähellä rantaviivaa. Tuotantorakennuksia olivat lähinnä pajat, jossa valmistettiin ja käsiteltiin laivaan tarvittavat rautaosat.
Vanhat satamapaikat ovat edelleen käytössä, joskin voimakkaasti uudistuneina. Telakkavaiheeseen liittyviä ovat lähinnä maastosta löytynyt yksi pajan pohja sekä mahdollisesti kallioleikkaus Kahvila Ihanan koillispuolella. Varvin paja paloi 1920-luvulla.
Pajan pohjaa on rajattu kiinteäksi muinaisjäännökseksi, muilta osin alueen laivanrakennukseen liittyvät jäännökset ovat joko tuhoutuneet tai hautautuneet täyttömaakerrosten alle.

Kyrönkankaan tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Osittain Karvian ja osittain Kauhajoen alueella, Kauhanevan-Pohjankankaan kansallispuistossa kulkeva Kyrönkankaan tie on mainittu vuonna 1556 Jaakko Teitin laatimassa maamme yleisiä valtateitä koskevassa selvityksessä. Teitin selostuksessa kerrotaan, että tie kulki Korsholman linnakeesta Hämeenlinnaan erämaan halki. Tuolloin tie oli vielä kangasmaastoon syntynyt polku, jota alettiin vasta 1600-luvun puolella kunnostaa ratsutieksi. Tien varhaisin syntyhistoria ei ole tiedossa, mutta sen oletetaan olleen käytössä viimeistään keskiajalla.
Kyrönkankaan tiestä tehtiin vuonna 1644 postitie ja sitä levennettiin entisestään vuonna 1655. Karvian Kantissa ja Kauhajoen Nummijärvellä oli kestikievarit. Tie oli 1770-luvulle asti vilkaimmin liikennöity tie Pohjanmaalta Etelä-Suomeen. 1770-luvulla Jalasjärven ja Kurikan vanha talvitie kunnostettiin kesäkäyttöön, jolloin pitempi Hämeenmetsän reitti jäi matkustajaliikenteeltä syrjään. (Vakkilainen 1982:453-463; Ruismäki 1987:236-247.)
Kyrönkankaan tie kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin ja se on Tiehallinnon virallinen museotie. Tie on päällystämätön ja osittain moottoriajoneuvoliikenteeltä suljettu.

Aronen (1000012311) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Sonkin tilalle vievää uutta tietä rakennettaessa vuonna 1974 havaittiin metsässä talosta noin 250 m itään rajakivi pystyasennossa kalliolla. Tielinjan tieltä kiveä siirrettiin noin 10 m pohjoiseen. Matkalaukkumainen 20 cm paksu ja 30 cm leveä kivi, korkeudeltaan noin 40 cm. Yläpuoleen kaiverrettu sentin syvyisillä ja kymmenen senttiä pitkillä uurteilla yksinkertainen rasti.

Iso-Saukko (Taide)
Historiallinen; Kalliossa on vuosiluku 1678 ja nimikirjaimet ILG. Samalla käsialalla ovat myös kirjaimet SMO

Hinnerjoki (Hinnerjoki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hinnerjoen kylä mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1504, jolloin se mainitaan laamanninkäräjien lautamiesluettelossa (Papunen 1959: 79). Kylässä on ollut jo 1560-luvulla 10 taloa (Suomen asutus 1560-luvulla:14). Hinnerjoen ryhmäkylä on sijainnut isojaon aikaan joen itäpuolisessa loivassa rinteessä kirkon pohjoispuolella. Kylänpaikalla olivat tuolloin Ruikan, Kreulan, Kallion, Raulan, Heurun, Pietilän ja Rantalan akatemiatalot sekä Mattilan kaksi akatemiataloa (MHA A12 1/9-11, 1/19-20.) Vanha kylänpaikka on nähtävissä edelleen tiiviinä vanhojen rakennusten ryppäänä. Kylänpaikan lounaispuolelta kulkee kirkolle vievä tie ja sen vieressä on nähtävissä vanhaa kivijalkaa. Vanhoja rakenteita on todennäköisesti säilynyt myös muualla tien koillispuolen pihapiireissä.
Joenrannassa on lisäksi saattanut säilyä heti kirkon pohjoispuolella myös aikaisempiin kirkkorakennuksiin kuuluvia rakenteita sekä vanhaa käytöstä poistunutta hautausmaata. Kirkko rakennettiin nykyiselle paikalleen 1790-luvulla, koska vanha kirkko oli liian ahdas ja sijaitsi liian lähellä koskea ja siinä ollutta myllyä. Myös hautausmaa oli kosken vieressä ja osa siitä sortuikin jokeen veden voimasta. (Papunen 1972:305.)
Asemakaavoituksen vuoksi osalla kylätonttia tehtiin 2017 tarkuusinventointi muinaisjäännöksen rajojen määrittämiseksi. Inventoinnissa todettiin, että kerrostumia on säilynyt tonttimaan keskeisissä osissa. Sen sijaan tontin luoteisosat Lääkäritien varressa ovat tuhoutuneet nuoremman maankäytön seurauksena. Myös tontin eteläosassa lähellä siltaa uudempi maankäyttö on ollut voimakasta. Rajausta muutettiin havaintojen mukaisesti.
Syksyllä 2019 kylätontti tarkastettiin pintapuolisesti osayleiskaavainventoinnin yhteydessä. Karttojen perusteella kylätontti on ulottunut laajemmalle Lörötien lounaispuolelle. Koska alue on ollut pitkään asuttuna, muinaisjäännöstä laajennettiin ainoastaan autiona olevalle osalle.

Helo (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee vain noin 70 metriä Rauman rajasta ja 150 metriä valtatie 8 pohjoispuolella, Sorkkaan menevän tien koillispuolella olevalla mäellä. Kallioisella mäellä on kuusi kallion päälle kasattua röykkiötä. Röykkiö 1 on halkaisijaltaan noin 4 metriä ja matala. Röykkiö 2 on edellisestä noin 8 metriä etelälounaaseen ja se on sammalen peittämä. Tarkkaa kokoa on vaikea hahmottaa, halkaisija on ehkä noin neljä metriä. Röykkiö 3 on itäisin röykkiöistä. Sen kiveys vaikutta hajoitetulta ja se on levinnyt noin 2,5 x 5 metriä kokoiselle alueelle. Kiveyksen keskelle on todennäköisesti myöhemmin kasattu pieni keko röykkiön kivistä. Röykkiöt 4 ja 5 ovat vaikuttavat koskemattomilta, niiden halkaisija on noin kuusi metriä ja ne ovat noin 70-80 cm korkeita. Röykkiön 6 keskellä kasvaa aikuinen mänty ja sen ympärillä on lohkareita, joten röykkiön koko ja muoto on vaikeasti hahmotettavissa.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2022 ja todettiin edellä olevan kuvauksen mukaiseksi.
Mäen eteläosassa, tien ja mäen välissä, on ollut sorakuoppa. Kuoppa ei ole erityisen syvä, mutta kaivantoja on melko laajalla alueella. Mikäli asuinpaikka on sijainnut tällä alueella, se on tuhoutunut. On mahdollista, että asuinpaikka on sijainnut hieman ylempänä, kallioiden pohjoispuolella olevalla loivasti pohjoiseen viettävällä alueella. Alueelle tehtiin vuoden 2009 inventoinnissa muutama koepisto, mutta niistä ei löytynyt merkkejä asuinpaikasta. Alue vaatisi kuitenkin laajemman ja systemaattisemman koekaivauksen asian varmistamiseksi.

Lapijoki Taipale Byy (Asuinpaikat)
Historiallinen; Olof Mörtin maakirjakarttaan vuodelta 1697 on merkitty kaksi taloa Lapijoen sillan kohdalle, joen pohjoispuolelle. Alue on nykyisin tiheään rakennettu, osa pelloista on samalla paikalla kuin karttaan merkityt.

Lapijoki Vainio-Lauri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Olof Mörtin maakirjakarttaan vuodelta 1697 on merkitty talo Lapijoen pohjoispuolelle Alinenkosken kohdalle. Nykyisin jotakuinkin samalla kohdalla on Vainio-Laurin talo. Kylätontin paikka voi olla myös nykyisellä pellolla, mutta havaintomahdollisuuksia ei ollut koska tarkastus ajankohta oli kasvukaudella kesäkuussa.

Mäki-Ketala (Kultti- ja tarinapaikat)
Rautakautinen; Kuppikalliot sijaitsevat Ylistaron kylässä kolmessa eri kohtaa Mäki-Ketalan tilan alueella. Kuppikalliot 1 ja 2 sijaitsevat peltoaukean itälaidalla asuinrakennuksen länsipuolella pihamaalla ja laidunalueella. Kallio 3 on kauempana aution torpan pihamaan länsilaidassa, niin ikään saman aiemmin mainitun peltoalueen reunassa.
Kallio 1 sijaitsee päärakennuksesta 50 m länsiluoteeseen lammashaassa. Kupit ovat kallion yläosassa, osa kalliosta on edelleen sammaleen peitossa. Kuppien halkaisija vaihtelee 8-10 cm välillä ja syvyys on 2-4 cm. Kupit ovat pyöreäpohjaisia. Kuppeja on ainakin 20 kpl. Kalliossa on myös luontaisia uria ja kuoppia.
Kallio 2 sijaitsee lähellä päärakennuksen lounaisnurkkaa. Kallio on tasainen ja jatkuu talon alle. Kalliossa on 10-20 edellä kuvan kaltaisita kuppia. Lähellä niitä on kalliohakkaus, shakkiruudukko mahdollisesti 1960-luvulta.
Kallio 3 sijaitsee päärakennuksesta 200 m eteläkaakkoon, rautatien eteläpuolella olevassa metsikössä. Pellon reunassa on tasainen kallio. Sen päällä on lukuisia kuppeja, mahdollisesti yli 50. Kupit ovat edellä kuvatun kaltaisia mutta koot vaihtelevat. Joissain kohdissa kupit näyttäisivät muodostavan ryhmiä tai olevan jonossa ja rivi päättyy puoliympyrän muodossa olevaan 4-5 kupin ryhmään.

Jaakonkuru (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee tien ja moottorirata-alueen välissä olevalla avokalliolla.
Sen koko on 5,5x5,5 m ja siinä on useita kivikerroksia.
Kysymyksessä voi olla myös kaksi yhteen kasattua kiveystä. Eteläisempi kiveys on pienempi ja sen halkaisija on 2,5 m.
Paikalla on muinaisjäännöskyltti.

Tauro III (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Muinaisjäännösalue, joka käsittää asuinpaikan ja röykkiöitä sijaitsee Kuivassuon teollisuusalueelle vievän tien pohjoispuolella, noin 100 m tiestä pellon länsipäässä, kallion nyppylöillä. Röykkiöitä on yhteensä viisi.
Röykkiöiden läheisyydestä ainakin kahdesta kohtaa löytyi merkkejä asuinpaikasta.
Kohde lienee sijainnut muinaislahden perukassa.

Tauro IV (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee moottoriradasta 200 m etelään, Jaakonkurun ja Tauron peltojen välissä pienellä kallionyppylällä.
Sen koko on 5,7x5,4 m ja korkeus noin metrin. Kivien joukossa on suuria puolimetrisiä kiviä. Röykkiön päällä on pystyssä rajamerkki. Paikka sijaitsee nykyisellä rajalla.

Hevossuonmäki 2 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Inventoinnissa v. 2009 havaittu röykkiö sijaitsee Hevossuon kaatopaikan koillispuolella olevan mäen kaakkoisrinteellä. Paikalle tehdyn uuden soratien leikkauksessa on noin 4 m halkaisijaltaan oleva maantasainen kivilatomus.
Paikka on matalan harjanteen päällä. Maaperä on kivetöntä hietaa.
Kohde Hevossuonmäki (684010129) on sijainnut röykkiöstä 400 m lähteen.
Syksyllä 2011 Finngrid Oy:n voimajohtolinjan inventoinnin yhteydessä samassa tieleikkauksessa havaittiin toinenkin osittain tuhoutunut kivirakenne. Se sijaitsee edellisestä n 20 m länteen. Kiviä näkyy tieleikkauksessa ja rakenne erottuu matalana röykkiönä myös maan päällä ojapenkalla.
Inventoinnissa 2016 tarkasteltiin tieleikkausta n. 200 m latomus 1:stä länteen päin. Latomus 2 lukuunottamatta siinä ei havaittu muita kivirakenteita, kulttuurimaata, iskoksia tms. Tieleikkauksessa olevien rakenteiden pohjoispuolelle tehtiin koepistoja. Maaperä on siellä hyvin kivistä, mutta mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Kuitenkin on huomioitava, että latomusten vaikea havaittavuus viittaa siihen, että alueella saattaa olla enemmänkin näitä rakenteita.

Perkola (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt ja kiveykset sijaitsevat Murtamon kylätien varressa, tien pohjoispuolella loivasti itään ja etelään, kohti pientä peltokuviota laskevassa rinteessä.
Röykkiö on matala ja turpeen peittämä, kumpumainen. Sen halkaisija on noin 4 m. Korkeutta sillä on noin 30 cm. Röykkiön ympärillä noin 50 m säteellä on kaksi maantasaista kiveystä. Ne ovat sammaleen ja turpeen peittämiä. Kiviä on yhdessä kerroksessa ja ne ovat halkaisijaltaan 10-15 cm. Kiveykset voivat olla luontaisia.
Vuoden 2009 inventoinnin mukaan alue on laikutettu muutamaa vuotta aiemmin. Paikalla on edellisten rakenteiden lisäksi, tiestä 15 m pohjoiseen ison noin 2 m halkaksijaltaan olevan kiven viereen ladottu kiveys, joka on hajonnut laikutuksessa. Kiveyksen halkaisija on 2 m.

Ristesampas (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Murtamolta Raumalle johtavan tien pohjoispuolella kalliolla ja sen etelä- ja kaakkoispuolella olevalla tasanteella.
Paikalla on useita röykkiöitä ja kiveyksiä.
Avokallioalueen etelälaidassa kallion päällä on matala kiviröykkiö, jonka halkaisija on 5 m ja siinä on muutama kivikerros. Edellä mainitun röykkiön eteläpuolella on kahden kallion välissä matalalla harjanteella, maapohjalla halkaisijaltaan 5 m oleva röykkiö. Korkeutta sillä on puolisen metriä. Röykkiön kaakkoispuolella samalla harjanteella on kivikko. Lisäksi kallion kupeessa, osin moreenipohjalla ja osin kalliopohjalla on noin 5 m halkaisiltaan oleva kiveys. Metsäkone on ruhjonut sitä. Edellä mainitun kiveyksen ja ensin kuvatun röykkiön välillä on halkaisijaltaan parimetrinen kiviröykkiö maapohjalla. Röykkiöistä läntisin sijaitsee loivassa rinteessä maapohjalla. Sen halkaisija on 5 m ja sen korkeus vaihtelee rinteen eri osissa. Edellä mainittujen röykkiöiden lähellä on lisäksi kivikoita, jotka voivat liittyä esihistorialliseen toimintaan.
Lisäksi alempana ja lähempänä nykypeltoja on peltoraunioita. Joukossa on halkaisijaltaan 7 metrinen ja 1,5 m korkea historiallisen ajan kiviröykkiö, jonka kiviaines poikeaa alueen muista kiveyksistä.
Rekisteriin on merkitty erillinen muinaisjäännösrajaus röykkiöalueesta etelään entisen Lapin kunnan ja Rauman kaupungin rajalle. Inventoinneissa 2002, 2009 tai 2016 tällä alueella ei kuitenkaan ole havaittu ihmisen tekemiä rakenteita.

Ruskila, Huovintie (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Karttaselvityksen perusteella Huovintien vanha linjaus on kulkenut viimeistään 1600-luvun lopulta, ehkä jo keskiajalta Ruskilassa lähempänä joen rantaa Klasin tilan ja joen välistä. Klasiin johtava pihatie on vanhaa Huovintien linjausta. Klasin pohjoispuolella Huovintie on osittain sortunut jokeen. Sortumakohdan länsipuolella on rantapusikossa nähtävissä vanhaa tienpohjaa. Vuoden 2009 inventoinnissa ei tällaista havaittu. Tästä länteen päin linjaus on kulkenut nykyisellä pellolla. Nykyinen tien 12883 linjaus noudattelee tällä kohdin Huovintien 1600- ja 1700-lukujen taitteessa, viimeistään 1700-luvun lopussa syntynyttä linjausta.

Vuoristo (1000006420) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Murtamon kylätiestä 300 m pohjoiseen. Alueella on pienipiirteistä kallioista metsämaastoa ja kallioiden välissä pieniä peltoaloja. Aikaisemmin paikalta tunnettiin yksi röykkiö pienen kallioalueen etelä-lounaisreunalta, kalliopaljastuman alapuolelta, kiinni kallion reunassa. Röykkiö on kasattu melko suurista kivistä. Kivet ovat pyöristyneitä ja niitä on useassa kerroksessa. Röykkiö on sammaleen peitossa ja siksi melko vaikeasti havaittavissa. Muodoltaan se on selkeärajainen ja selvästi ihmisen tekemä. Halkaisija on 4 m ja korkeus 50-80 cm.
Röykkiön vieressä, sen itäpuolella on kasattu kivikko. Sen halkaisija on 4-5 m ja korkeus puolisen metriä.
Ensi mainitusta röykkiöstä 12 m lounaaseen on pienistä kivistä kasattu röykkiö rinteessä. Halkaisija on noin 3 m ja korkeus noin 0,5 m. Metsäkone on kulkenut röykkiön yli. Edellisestä noin 20 m pohjoisluoteeseen on avokallion päällä kiveys, jonka koko on 2x3 m. Kivikerroksia on 1-2. Kiveys rajautuu suureen kiveen. Edellisestä noin 10 m pohjoisluoteeseen on avokallion päällä matala kivilatomus. Koko on 4-5 m ja kivikerroksia on 1-2.

Tauro II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat moottoriradasta 400 m kaakkoon, Kuivassuonteollisuusalueen läpi tulevan tien länsipuolella, kangasmaastossa, tauron pellon koillispuolella, etelään viettävässä rinteessä. Alueen maapohjaa on muokattu metsänuudistustöissä parikymmentä vuotta sitten.
Alinna rinteessä oleva röykkiö, noin 4 m halkaisijaltaan ja 0,3 m korkeudeltaan oleva röykkiö on parhaiten säilynyt. Kolme muuta alueen röykkiötä ovat matalia, kasvillisuuden peittämiä maantasaisia kiveyksiä. Halkaisijat ovat parista metristä neljään metriin. Alueen pohjoislaidalla on epämääräinen, laajudeltaan 5 m oleva kiveys, jota metsäkone on ruhjonut. Maaperä on kivistä moreenia.
Myös tien kaakkoispuolella on röykkiöalue. Sekin on laikutettu muutama vuosi sitten. Paikalla on ainakin kolme röykkiötä. Ne ovat kaikki vahingoittuneet laikutuksessa. Röykkiöt ovat harjanteen laella. Paikka sopisi myös asuinpaikaksi. Maanpinnalla ei havaittu löytöjä. Maaperä on moreenia.
Vuoden 2012 inventoinnissa tien kaakkoispuoliselta alueelta, sen koillislaidalta, löydettiin yksi uusi röykkiö. Sekin on jonkin verran hajonnut metsänuudistuksessa.

Takaperkko (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Murtamosta Kollaan johtavasta tiestä 1,4 km pohjoiseen Hevossuon ja Formansuon välissä korkean kallion päällä ja sen eteläpuolella olevassa notkelmassa.
Kallion korkeimmalla kohdalla olevasta röykkiöstä on pohjakiveys jäljellä. Sen halkaisija on 2 m. Kiveys on harvaa ja kivikerroksia on yksi.
Edellä mainitun kallion eteläpuolella olevassa notkelmassa, kalliopaljastunman päällä on pieni halkaisijaltaan 2 m oleva röykkiö. Siinä on 2-3 kivikerrosta. Röykkiö on kaksiosainen ja kasattu osittain punaisesta laattamaisesta hiekkakivestä.
Kallion etelärinteen alaosassa on "kivipöytä". Pöytälevy on kahden kiven päällä ja nojaa kahteen muuhun. Levyä on liikuteltu hiljattain vuoden 2009 inventoinnin mukaan.

Vilkkilä 1 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Rauma-Huittinen tien itäpuolella lähellä tien reunaa. Se näkyy tielle. Paikka on itään kohoava kallio, jonka länsisyrjällä röykkiö on, noin neljä metriä huippua alempana.
Röykkiö on hajoitettu. Alkuperäinen koko on ollut noin 5,5x5,5 m. Nykyinen pituus on etelä-pohjois-suunnassa noin 10 m ja korkeus 0,7 m.
Kohde on merkitty muinaisjäännöskyltillä.

Uusi-Kortela (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Kortelan peltoaukeiden ja Koivuniemen tilan pohjoispuolella kallion lounaispuolen moreenipohjaisessa rinteessä.
Röykkiöt ovat matalia ja sammaloituneita. Halkaisijat ovat 3 m.

Vilkkilä 2 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Rauma-Huittinen -tiestä 100 m pohjoiseen, talosta 20 m länsiluoteeseen, pihapiirissä. Tien eteläpuolella on Tolpkallio. Röykkiö on avokalliolla. Sen koko on 6x4x0,5 m. Eteläreunassa on kylmämuurausta, mikä vaikuttaa uudelta korjailulta.
Suunniteltu Urpo-ratalinjaus kulkee noin 100 m röykkiön länsipuolella.

Vuorentausta 2 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Uotila-Kolla -tiestä 400 m etelään loivasti itäkaakkoon viettävässä rinteessä. Paikalla on kaksi pientä kiviröykkiötä kalliohajrjanteen itäpäässä kalliopohjalla.
Eteläisimmän röykkiön koko on 3x2 m ja korkeutta sillä on muutamia kivikerroksia. Tästä noin 30 m pohjoiseen on halkaisijaltaan 2 m oleva röykkiö.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2022. Ei muutoksia tietoihin.

Marttila (484010012) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Tuorilasta Merikarvian kirkolle johtavan tien vieressä, sen eteläpuolella, tasaisessa metsämaastossa.
Paikalta on aikaisemmin tunnettu vain yksi röykkiö, mutta vuoden 1998 tarkastuksessa röykkiöitä havaittiin ainakin kymmenen. Ne ovat noin 40 x 40 m:n laajuisella alueella. Röykkiöt ovat erikokoisia. Niiden koot ovat noin 2 x 2 - 5 x 5 m. Osassa on kaivelun jälkiä. Paikalla on mahdollisesti myös jokunen röykkiö tuhoutunut metsätöiden yhteydessä. Myös tien pohjoispuolella on yksi pitkänomainen röykkiö. Sen pituus on itä-länsisuunnassa 4 m.
Syksyllä 2009 tehdyn tarkastuksen mukaan röykkiöt ovat kolmea lukuunottamatta vahingoittuneet kannonnoston yhteydessä. Käsitellyn alueen itäreunassa, metsäautotien varressa on yksi ehjä röykkiö ja lisäksi alueella on kaksi muuta lähes ehjää röykkiötä.

Matinhaka (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kantatie 42 ja Kollan-Uotilan paikallistien eteläpuolella matalahkolla kallioisella mäellä.
Kaksi röykkiöistä sijaitsee kallion itäpäässä kallion päällä.
Röykkiöiden koot ovat 4-5 ja 5-6 m. Kumpaakin on kaiveltu keskeltä. Edellä mainituista röykkiöistä 10 m itään on harjanteella kookas röykkiö maapohjalla. Sen halkaisija on 7 m ja korkeus noin puoli metriä. Päällä kasvaa puita. Samalla harjanteella röykkiöistä noin 20 m itään on asuinpaikka. Koekuopasta on keramiikkaa. Löytökohdalla maaperä on kiventöntä hiekkaa. Kallioalueen länsilounaislaidalla on kaksi röykkiötä. Kuudes röykkiö on lähellä pellon laitaa. Paikalla havaittiin myös hiilimiilu.

Lähteentie (1000014498) (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kuivassuon teollisuusalueen kaakkoispuolella Lähteentien pohjoispuolella.
URPO-ratalinjauksen kohdalla on röykkiöitä Lähteentien pohjoispuolella. Ne sijaitsevat kallioisen mäen itäpuolella tasaisella moreenoimaalla etelään laskevan rinteen päällä. Rinteen alla on talo noin 50 m päässä lähimmästä röykkiöstä. Alue on laikutettu hiljattain ja laikuissa on useita kivikeskittymiä. Alueen länsipäässä lähempänä ratalinjaa olevat röykkiöt ovat selvästi ihmisen kasaamia. Idempänä kivikot ovat matalia ja joukossa voi olla luontaisia kivikoita. Alueen maaperä on kivistä moreenia.
URPO-linjauksen länsipuolella on yksi röykkiö. Sen koko on 2x3x0,5 m. Se sijaitsee jyrkässä etelärinteessä maapohjalla. Sijaintinsa puolesta se poikkeaa muista röykkiöistä. Kysymyksessä voi olla viljelysraunio.

Uudenmaankallio (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rauma-Huittinen -tien pohjoispuolella Uudenmaankalliosta 100 m luoteeseen, itäkaakkoon laskeva moreeniharjanne.
Paikalta on aikoinaan löydetty kymmenen latomusta, joista osa on aivan maanpinnan tasossa.
Maaperä on vahingoittunut metsäkoneiden käsittelyssä. Paikan kasvillisuus on rehevää.
Suunniteltu ratalinjaus kulkee muinaisjäännöksen läpi.
Erilliskohteissa on kahden röykkiön ja kuuden maantasaisen kiveyksen paikannukset.

Huittisten kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Huittisten kirkkopitäjä on ajoitettu 1200-luvulle. Ensimmäinen maininta seurakunnasta on kuitenkin vasta vuodelta 1366.
Vaikka tarkat paikat eivät ole tiedossa, Huittisissa lienee ollut 1200-1400-luvuilla useampia kuin kaksi puukirkkoa. Keskiaikaisen kivikirkon rakennustyöt käynnistyivät luultavasti piispa Maunu III Särkilahden aikana (1489-1500). Keskiajan kivikirkosta on jäljellä vain runkohuoneen itäosan seinät sekä kaksi holvia.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösaluetta ei ole rajattu.

Rauman Fransiskaanikirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Rauman Fransiskaanikonventti mainitaan ensimmäisen kerran jouluaattona 1449. Fransiskaanikonventin kirkko on säilynyt varsin hyvin keskiaikaisessa asussaan. Runkohuone kuoriosineen on rakennettu todennäköisesti vuosien 1515 ja 1520 välissä.
Sen kuoriosan maalaukset tehtiin 1520-luvulla. Luostari lakkautettiin 1538 ja luostarialueelle sijoitettiin kuninkaankartano. Kirkosta tuli kaupunkikirkon palon jälkeen 1640 Rauman kaupunki- ja maaseurakunnan yhteinen pyhäkkö. Kirkon länsifasadin eteen rakennettiin torni 1816. Kirkko restauroitiin 1891. Kirkon pohjois- ja itäpuolella sijainneista luostarin muista rakennuksista ei ole varmoja tietoja.
Vuonna 2017 kirkon pohjoispuolelta Luostarinkadun tutkimuksissa löytyi rikkaita kulltturikerroksia, ilmeisesti luostarin jätekasoja. Löytöinä kymmeiniä kiloja eläinten luita, mutta myös lähes sata keskiaikaista rahaa ja luostarin käyttöaikaista esineistöä.
Kirkko ympäristöineen sisältyy Vanhan Rauman maailmanperintö- ja muinaisjäännösalueeseen.

Ulvilan kirkko (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Ulvilassa on ollut kappelikirkko ilmeisesti jo 1200-luvulla. Ulvilan seurakunta on itsenäistynyt 1300-luvun alussa. Ulvilan kivikirkko on säilyttänyt hyvin keskiaikaisen asunsa, eikä siinä ole uudella ajalla rakennettuja lisäosia. Kirkkorakennus kaikkine osineen on muurattu vuosien 1495 ja 1510 välisenä aikana.
Kirkon ympäristön muinaisjäännösalue rajautuu nk. alemman Vanhakylän talojen autioituneiden tonttien sekä edelleen olemassa olevan Lutiskan päärakennuksen alueille. Pohjoisimpana on ollut Santerin talo, joka lienee sijainnut vanhalla Ulvilan ruutitehtaan tontilla. Santeri oli nimismiehen virkatalo v. 1660-1686 ja samoihin aikoihin myös ratsutila. Kappalaisen virkatalo Lutiska sijoitettiin nykyiselle paikalle 1682. Lutiskan eteläpuolella sijaitsi Mynsteri, vuodesta 1691 Turun läänin ratsuväkirykmentin katselmuskirjurin (munsterskrivare) sotilasvirkatalo. Vielä 1900-l alussa alueella oli suuri määrä rakennuksia, mutta uusjaon seurauksena asuin- ja maatilarakennukset siirrettiin pois ja purettiin 1950-60 lukujen aikana.
Vuosien 2004 – 2005 aikana Ulvilassa suoritettiin Ulvilan kirkon ja kellotapulin restaurointi- ja korjaustyö. Kirkon sisäpuolelta tuli esiin vain yksi aikaisemmin tuntematon mahdollinen hauta sekä muutama pieni tiili- ja kivilattian jäännös. Kirkon ulkopuolelta tuli jo työn alkuvaiheessa esiin hopealöytö, joka sisälsi 1474 hopearahaa, nahkaisen rahapussin, rakkopussin sekä tinakannun. Rantaan kaivetun ojan päästä tuli esiin kirkon länsipuolella olleiden rakennusten jäänteitä.

Rauman entinen kaupunginkirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Rauman kaupunki perustettiin 1400-luvun alkuvuosikymmeninä. Entinen kaupunginkirkko vahingoittui pahoin tulipalossa 1640. Kirkosta on jäljellä vain raunio. Kirkkorakennus on kaikilta osiltaan muurattu luultavimmin vuosina 1495-1505.
Rauman Pyhälle Kolminaisuudelle pyhitetyn kaupunginkirkon rauniot sijaitsevat Kalatorin kaakkoispuolella. Kohde sisältyy Rauman vanhan kaupungin muinaisjäännösalueeseen (merkitty kiinteän muinaisjäännöksen Vanha Rauma alakohteeksi). Kirkko paloi vappuna 1640, minkä jälkeen sen seinät on purettu 1,5-2,5 metrin korkeudelle. Kirkon koko on noin 29 x 16-20 m. Itä-länsisuuntaisen runkohuoneen seinien paksuus on yli kaksi metriä. Sakariston seinät ovat puolta ohuemmat, ja se sijaitsee hiukan vinossa runkohuoneeseen nähden. Kirkossa on tehty kaivauksia 1890-luvulla ja vuonna 1983. Sisäpuolelta on tavattu hautauksia ja tiili- ja laattalattian jäännöksiä. Rahalöytöjä on talletettu runsaasti, vanhimmat ovat 1410-luvulta. Kivikirkon paikalla on aluksi ollut oletettavasti 1400-luvun alkupuolella rakennettu puukirkko, johon on liittynyt kivisakaristo. Kivinen runkohuone muurattiin 1400-luvun jälkipuoliskolla tai vasta 1500-luvun alussa (Hiekkanen). Viimeisessä vaiheessa kirkko holvattiin yksilaivaiseksi. Kirkkomaata on käytetty vielä kirkon palon jälkeen aina uuden hautausmaan käyttöön ottoon asti. Sitä ympäröi kiviaita, jossa on kaksi 1700-luvun hautakappelia. Idempänä, Vanhankirkonkadun toisella puolella on kivirakennelmia, jotka saattavat olla kellotapulin jäännöksiä.

Sähköasema itä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee metsäkumpareella. Sen koko on 5x7 m ja korkeus 1,4 m. Se on kasattu pyöreistä luonnonkivistä.
Metsäkumpareen reunoilla on isoja, pellosta raivattuja kiviä.
Inventoinnissa 2016 kohdetta ei tarkastettu.

Fredriksbergin - Sollankosken vasarapaja (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Ulvilan Kaasmarkussa, Kullaanjoen Solakosken (myös Sollankoski) partaalla toimi vuodesta 1786 lähtien Leineperin ruukin omistamia teollisuuslaitoksia, joita kutsuttiin Fredriksbergin nimellä. Alueella on ollut mm. levy- ja nippuvasarapaja, kankivasarapaja, valssaamo ja halkosaha, erilaisia patorakennelmia, varastorakennuksia (hiilihuone, rautamakasiineja) sekä työväenasuntoja ulkorakennuksineen. (Köykkä ja Siirala 1995:39.) Laitoksen teollinen toiminta loppui kokonaan 1910-luvun jälkeen (Rannikko 2006).
Paikalla on jäljellä rakennusten kivijalkoja ja vasarapajaan johtanut kivetty uoma. Kosken niskalla on nykyisin patosilta sekä kaksiaukkoinen ylisyöksypato, jolla padotetaan vettä yläpuolisessa suvannossa. Koski on perattu, eikä uomassa ole isoja kiviä muualla kuin padon alapuolella. Sollan kankivasarapaja muutettiin navetaksi vuonna 1905, ja muut rakennukset hävisivät sotien jälkeen. Navetta on purettu ilmeisesti 1960-luvulla, jolloin jäljellä olleen uoman koillispää, navetan ja padon välissä, täytettiin purkujätteellä.

Alainen-Ohde (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kallioaukeamalla metsän keskellä. Se on turpeen ja sammalen osittain peittämä. Röykkiön lähellä kasvaa heiniä. Röykkiö on noin 2 m kooltaan ja ympyrän muotoinen. Röykkiö on matala. Kivet ovat noin 20–30 cm kokoisia.
Inventoinnissa 2019 ei muutoksia.

Kukonharja (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Helsinki tiestä 800 m koilliseen ja Kokemäenjoesta 700 m länteen. Paikka on sähkölinjasta noin 50 m itään ja kylätiestä 100 m länteen loivan mäen korkeimmalla kohdalla.
Röykkiö on muodoltaan pyöreä, kumpumainen, halkaisijaltaan 5 m ja korkeus on 0,7 m. Se on sammaleen ja varpujen peittämä, mutta erottuu kumpareena. Röykkiön itäreunasta on kaatunut kuusi ja juurakko on paljastanut röykkiön kiveystä.
Röykkiöstä 10 m pohjoiseen on sammaloitunut hiekkakuoppa.

Vilenin metsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjoen Arantilankoskesta 1,8 km ja Nakkila Harjavalta tiestä noin kilometrin koilliseen matalalla harjulla joka on Mäkirannantien koillispuolella.
Vuoden 1952 inventoinnin mukaan metsän reunassa on ollut neljä röykkiötä.
Vuoden 2001 inventoinnin mukaan läntisin röykkiö sijaitsee harjanteella noin 30 m tiestä. Se on sammaleen peittämä ja halkaisijaltaan 7 m. Edellisestä 15 m kaakkoon on toinen röykkiö. Se on kooltaan 5x7 m. Edellisestä 30 m kaakkoon, kellarista itään on halkaisijaltaan 3 m oleva maatunut kumpu. Pintaturpeen alla on maansekainen kiveys, jossa on mm. punaisia hiekkakivilaakoja. Edellisestä parikymmentä metriä kaakkoon on halkaisijaltaan 4 m oleva maatunut kumpu. Vuoden 1985 inventoinnissa ei röykkiöistä kahta ensinmainittua löydetty.
Kohde tarkastettiin 2023, jolloin havaittiin metsätaloustoimenpiteissä tapahtuneita vaurioita. (Ks. tutkimukset).

Isopere III (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Helsinki tiestä 300 m ja radasta 100 m koilliseen, metsässä, Rapakonmäen eteläpäässä voimajohtolinjan alla.
Röykkiön halkaisija on noin 15 m ja se on hyvin matala. Se on lähes sammaleton. Röykkiössä on isompia ja pienempiä kuoppia.
V. 2011 inventoinnin mukaan koordinaattien osoittamassa kohdassa on laaja rakkakivikko, jossa on useita ihmisen tekemiä kuoppia, mahdollisia säilytyskuoppia. Kivikon kaakkoispuolella on kuitenkin pienen kallioniemekkeen päällä kivikkoa korkeampi, selvästi röykkiömäinen kivikasa, jonka keskiosassa on suuri kuoppa. Röykkiö on suurelta osalta puiden ja pensaiden peittämä ja vaikeasti havaittavissa.

Kurru (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rongonkalliolta 300 m lounaaseen. Toinen on moreenimäellä suulin ja tien välissä, Mäkirannan tien länsipuolella.
Röykkiöstä on jäljellä muodoltaan pyöreä pohja. Kiuas on alkuaan ollut varsin kookas. Nyt sen halkaisija on 15 x 12 m.
Metsä röykkiön ympärillä on kaadettu ja maapohja laikutettu.
Peruskartan muinaisjäännösmerkki sijaitsee liian etelässä.
Tien pohjoispuolella on laikutus paljastanut ojien läheisyydestä esiin matalan pienistä kivistä koostuvan, halkaisijaltaan 4 m olevan toisen röykkiön.

Levomäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjoesta 1,8 km ja Nakkila-Harjavalta tiestä kilometrin koilliseen, Selkäkankaan läpi vievän tien itäpuolella tien risteyksessä mäntyjä kasvavalla mäellä.
Eteläinen röykkiö on matala, muodoltaan pyöreä ja halkaisijaltaan 10 m. Reunassa on kehäkiveystä. Röykkiö on lähes koskematon, siinä on pieni kuoppa.
Edellisestä kymmenkunta metriä pohjoiseen on röykkiön pohja. Se on pyöreä ja kooltaan 17 x 15 m. Röykkiön keskellä on paasiarkun jäännökset. Arkun koko on 1,5x1 m. Itäreunan pystypaasi on kumollaan.

Keskimäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kokemäenjoesta 1,9 km ja Nakkila-Harjavalta tiestä 1,2 km koilliseen metsän reunassa, jokseenkin tasaisella maalla.
Pohjoiseen johtavan tien länsipuolella metsänlaidassa on röykkiön pohja, joka on pienten kiviliuskojen peitossa. Muodoltaan se on soikeahko ja kooltaan 10 x 6 m. Edellisestä 30 m lounaaseen, melkein tasaisella maalla on matala röykkiö. Se on muodoltaan kumpumainen ja soikeahko ja kooltaan 6 x 9 m. Korkeus on 0,5 m.
Edellisestä neljä metri kaakkoon on epäsäännöllinen, pitkänomainen röykkiö, joka on kooltaan 5 x 6 m. Edellisestä kymmenkunta metriä lounaaseen on röykkiönpohja, josta erottuu osittain säilynyt reunakehä. Keskellä on maakivi. Röykkiön halkaisija on 8 m. Viides röykkiö on edellisestä röykkiöstä parikymmentä metriä länsilounaaseen. Se on häviteyn suuren röykkiön pohja. Sen reunat ovat korkeampana jääneet jäljelle. Röykkiön halkaisija 17 x 16 m.
Kuudes röykkiö on pohjoiseen menevän tien itäpuolella, metsätieuran varressa. Röykkiön koko on 4x5 m. Seitsemäs röykkiö sijaitsee edellisestä 15 m itään metsätien eteläpuolella. Se on matala, kooltaan 5x6 m. Kahdeksas röykkiö sijoittuu 50 m päähän edellisistä metsäojan itäpuolelle. Röykkiö on metrin korkuinen symmetrinen kumpu, jonka koko on 8x10 m. Yhdeksäs röykkiö sijaitsee edellisestä 10 m etelään. Sen koko on 6x4 m. Pohjoispää on kuopalla.

Viikkalan kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kyllänpaikka sijaitsee 100 m Kokemäenjoen koillispuolella Killanojan ympäröimällä saarekkella. Paikka on peltona. Kylänpaikka erottuu kynnöksessä mustana noin 100x100 m alueena peltoalueen korkeimmalla kohdalla.
Kylä kuuluu ns. suomalaisen oikeuden kyliin ja sitä pidetään alueen vanhimpaan kyläkerrostumaan kuuluvana (Satakunnan historia III, s. 179).

Juusmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee 120 m Nakkilasta Eurajoelle menevän tien koillispuolella kaakko-luode suuntaisella harjanteella sen itärinteellä lähellä lakea.
Röykkiön halkaisija on 2,5 m ja korkeus 0,4 m. Röykkiön koillispäässä on maakivi. Röykkiö on osittain sammalen peitossa.

Pikatienvarsi (1000015664) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Pori-Helsinki tien itäpuolella, noin 50 m tiestä. Mäen harjanteen kaakkoispuolella on kiveys halkaisijaltaan noin metrisen maakiven eteläpuolella. Kiveyksen laajuus on 4x3 m. Lähellä noin 3 m edellä mainitusta etelään saattaa olla toinen pienempi latomus, jonka halkaisija on 3 m. Mäki on luonnostaa hyvin kivinen mikä hankaloittaa mahdollisten röykkiöiden erottamista luontaisista kivikoista.

Aarikankallio (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat entisen Leistilänjärven pohjoisrannalla harjanteen päällä ja sen rinteellä. Paikan yli kulkee sähkölinja. Paikalla on yhdeksän röykkiötä. Niiden halkaisijat ovat 4-5 m ja ne erottuvat melko selvästi. Useimmat on rakennettu maakiven ympärille. Yksi röykkiöistä sijaitsee muista etelälounaaseen. Se on matala, täysin sammaloitunut ja sen päällä kasvaa korkea kuusi. Sen kaakkoisreunalle on ajettu myöhemmin pellosta kiviä.
Röykkiöiden eteläpuolella on tasanne. Paikka olisi muinaisjärven rannalla sopiva asuinpaikalle. Siitä ei ole kuitenkaan löydetty mitään. Alueen röykkiöt ovat vanhingoittuneet metsäkoneen jäljiltä.

Ampumarata (1000015669) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vähäjärveltä 700 m kaakkoon sijaitsevan mäen lounaisosassa. Paikka on ampumaradalle vievän tien pohjoispuolella. Kohde sijaitsee mäen lounaisosassa ja rinteen keskiosassa.
Löydöt paikalta ovat kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta.

Hepokorpi (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pehkusuosta puoli kilometriä lounaaseen, muinaisniemen muodostaman lahden pohjukassa. Paikka on kivetöntä hiekkakangasta.
Paikalta on koepistosta löydetty purupihkaa. Sen löytöpaikasta 35 m koilliseen polun pohjoispuolella on kuoppa. Sen halkaisija on 2 m ja syvyys 0,5 m. Kuopan pohjalla ei ole kiviä. Se liittyy asuinpaikkaan. Vastaavia pohjlata kivellisiä tai kivettömiä kuoppia on noin 1,5 km matkalla kaakkoon alueen muidenkin pronssikautisten kohteiden yhteydessä.

Pimeäkorpi (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Asuinpaikka sijaitsee 200 m Pori-Helsinki -tien länsipuolella olevalla hiekkakankaalla. Löydöt ovat tienleikkauksesta, joka on valtatien ali kulkevan tien leikkauksessa kaatopaikan risteyksestä 20 m etelään.
Maaperä paikalla on kiventöntä hiekkaa. Löydöt hiekasta ovat keramiikkaa. Maasto laskee luoteesen suolle.

Päivärinta (1000015675) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Leistilänjärven pohjoispuolella, Selkätien ja Leistilänjärven peltoaukeiden välissä etelälounaaseen viettävässä rinteessä.
Paikalla on metsäautotie, jolta on löydetty kvartseja. Ne ovat peräisin pienestä hiekkakuopasta tien länsipuolelta. Hiekanottoalueella on runsaasti kvartsia.

Santikko (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde, joka käsittää röykiöitä ja kuoppia sijaitsee noin kilometri tien numero 12906 kaakkoispuolella metsässä. Paikalla on useita suurista kivistä kasattuja röykkiön jäännöksiä ja kuoppia.
Röykkiöiden koot nykyisellään ovat 10-20 m. Osa röykkiöistä ja kuopista on lähellä toisiaan. Mahdollista on, että näiden läheisyydestä on myös löydettävissä asuinpaikka, jonka etsiminen ei vuoden 2009 inventoinnissa ollut ajanpuutteen vuoksi mahdollista.

Tarvala (Asuinpaikat)
Pronssikautinen; Kohde, joka käsittää asuinpaikan, röykkiöitä ja keittokuoppia sijaitsee noin 600 m tien 12906 kaakkoispuolella metsässä. Paikka on harjanteen päässä hiekkaisella kumpareella. Itä- ja pohjoispuolella on soistunutta metsää.
Röykkiä 1 on harjanteen päällä hiekkapohjalla. Sen laajuus on noin 5 m. Päällä kasvaa tiheä kuusikko. Röykkiö 2 sijaitsee edellisestä parikymmentä metriä kaakkoon. Sen halkaisija on 10 m ja korkeus 0,7 m. Keskiosa on kuopalla.
Röykkiöstä 10 m itäkaakkoon on halkaisijaltaan 3 m kuoppa. Röykkiön 1 pohjoispuolella on myös kuoppia. Niiden halkaisijat ovat 3 m. Niissä on kivisydän.
Ne ovat joko keittokuoppia tai kuoppaliesiä.
Röykkiöiden länsi- ja eteläpuolinen alue on laikutettu. Laikutetun alueen pohjoispuolella, harjanteen päälle tehdystä koepistosta on löydetty keramiikkaa, palanutta luuta ja likamaata 40 cm syvyyteen asti.

Luikko (1000015671) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Vuohimäen ja Tervasmäen välissä olevan mäen lounaispuolella. Paikka on ollut kivikaudella saari, jonka lounaisreunalla asuinpaikka on sijainnut.
Paikalla on pieni sammaloitunut hiekkakuoppa, jonka rinnettä ylös kulkee polku. Polun vierestä avonaisesta törmästä on löydetty kvartseja ja porfyriittiytimen pala.

Mikkola (1000015672) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde käsittää röykkiön ja kuopan. Paikka on 350 tien numero 12906 kaakkoispuolella metsässä. Paikalle kulkee tieltä metsäkoneura matalaa harjannetta pitkin. Uran länsipuolella on suurista kivistä kasattu röykkiö, jota on murjottu metsäkoneella. Kiveyksen halkaisija on 6 m. Keskellä on pystyssä kiviä.
Röykkiöstä 50 m luoteeseen koneuran itäpuolella on kuoppa, jonka halkaisija on 3 m ja syvyys 0,7 m. Vallin koepistosta tuli hiiltä 20 cm syvyydestä. Kyseessä lienee keittokuoppa. Metsänpohjanmuokkaus on muuttanut alueen pinnanmuotoja ja tämä haittaa havainnointia.

Onnela (1000015673) (Asuinpaikat)
Varhaismetallikautinen; Kohde joka käsittää röykkiön ja mahdollisen asuinpaikan sijaitsee Leistilänjärven itäosassa järven vanhalla rannalla.
Röykkiön koko on 5x4x0,3 m. Se on sammaloitunut ja kummassakin päässä kasvaa mänty. Röykkiön etelä-kaakkoispuoellla on pieni tasainen alue, kooltaan noin 10x10 m. Paikalle tehdystä koepistosta on löydetty palanutta luuta ja palanut pii-iskos. Maa paikalla on kivetöntä, voimakkaan mustaa ja palanutta 15 cm syvyyteen.

Kankerin metsäpalsta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Helsinki tiestä 600 m koilliseen ja Kokemäenjoesta 1,6 km länteen, Kankerin talosta 400 m kaakkoon loivassa kaakkoisrinteessä rajalinjalla.
Röykkiö on kasattu hiekkakivistä. Se on matala, kooltaan 8x6 m. Korkeus on 0,2 m. Röykkiö on pahoin tuhottu. Mitään säännöllisiä rakenteita ei ole näkyvissä. Röykkiön yli kulkee metsäkoneajoura. Röykkiön pohjoispuolella on nuorta kuusikkoa ja koivikkoa.

Kukonharjan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti, joka on osittain autioitunut sijaitsee Nakkilan kirkolta kaakkoon Kokemäenjoen länsipuolella. Paikka on pitkänomaisen luodekaakkosuuntaisen harjanteen päällä. Vuonna 1854 paikalla oli useita taloja (Wikari, Härmälä, Tyni, Krusix2 ja Pempi). Vuonan 1905 paikalla oli enää vain yksi tontti.
Viikarin talon itäkaakkoispuolella pellolla on runsaasti historiallisen ajan materiaalia.

Pappila (1000015710) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuonna 1538 muutettiin kuninkaallisella kirjeellä Rauman luostari seurakunnan pappilaksi. Pappila on merkitty vuoden 1756 kartassa Pyhän Ristin kirkon luoteispuolelle, Kirkkokadun pohjoispuolelle. Vuonna 2010 löytyi pysäköintialueen pohjustustöissä hiiltyneitä rakennuksenpohjia ko. paikalta seurakunnan virastotalon länsipuoliselta rakentamattomalta alueelta.

Ruhattu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruhatun historiallinen kylä sijaitsee Nakkilan kirkosta luoteeseen Kokemäenjoen länsirannalla. Vuoden 1854 pitäjänkartassa talot keskittyvät nykyisinkin asutulle matalalle kummulle Kirkkosaarta vastapäätä. Rakennuskanta on kevyttä, joten alueella on voinut säilyä vuoden 2009 inventointikertomuksen mukaan vanhempia kerroksia.

Ruskila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruskilan historiallinen kylänpaikka sijaitsee Nakkilan kirkosta luoteeseen Kokemäenjoen varressa. Vuoden 1694 geometrisen kartan perusteella kylä on sijainnut nykyisen Tynin tilan tonttimaalla. Paikka on joen varressa sijaitseva luode-kaakko -suuntainen harjanne.
Vuoden 2009 inventointikertomuksen mukaan asutus olisi pysynyt nykyisen asutuksen kohdalla. Rakennusten välissä voi olla säilyneitä rakenteita.

Saksankivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Saksankivi, Saksankorva ja Saksankorvansaari ovat Ruskilankoskessa. Suur-Ulvilan historiassa on käsitelty kivien alkuperää ja esitetty, että ne liittyvät seudun vanhimpaan rajalaitokseen ja periytyvät viimeistään 1300-luvun alusta. Kivi on osoittanut alun perin Nakkilan Anolan ja Ulvilan Haistilan vanhaa rajaa.

Soinila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallinen kylä on sijainnut Kokemäenjoen varressa sen länsipuolella Nakkilan kirkosta itäkaakkoon.
Vuoden 1987 koekaivauksissa havaittiin Penttalan talon ja Kokemäenjoen välissä kiveyksiä, mahdollisia uuninperustuksia ja muutakin historiallisen ajan löytömateriaalia. Vuonna 2001 on alueelta löydetty rautakuonaa ja tiilenpala. Vanhojen karttojen mukaan osa kiveyksistä voisi olla keskiaikaisen kylätontin rakenteita. Vuoden 1854 pitäjänkartassa asutus on jo keskittynyt idemmäs joen rantaan. Vuoden 1905 venäläisessä topografikartassa rannassa ei ole enää tontteja.

Tattara (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tattaran historiallinen kylä sijaitsee Nakkilan kirkosta etelään Kokemäenjokeen laskevan joen varressa. 1560-luvulla kylässä on ollut 9 taloa. Nykyisin alue on kevyesti rakennettua perinnemaisemaa, jossa mahdolliset arkeologiset jäännökset ovat mahdollisesti säilyneet. Vuoden 2009 inventoinnin aikaan alueella ei ollut mahdollisuuksia maastohavainnointiin.

Villilä (1000015694) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Villilän historiallinen kylätontti on sijainnut Nakkilan kirkosta lounaaseen Kokemäenjokeen laskevan joen varressa. 1800- ja 1900 -luvuilla tontti on ollut joen länsipuolella.
Suur-Ulvilan historian mukaan 1700- ja 1800 -luvuilla Villilässä on ollut yksi talo, joka pitäjänkartan mukaan vuonna 1854 on sijainnut samassa paikassa kuin 1900-luvun alussa. 1560-luvulla kylässä on ollut kaksi taloa. Nykyisin tontin läpi kulkee Helsinki-Pori tien ramppi.

Fredriksforsin (Leineperin) ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Leineperin eli Fredriksforsin Ruukki on perustettu Kullaanjoen Katokosken rannalle vuonna 1771. Majuri Berndt Johan Hastfehr rakennutti noin puolen kilometrin etäisyydelle toisistaan kaksi vasarapajaa. Ylempi vasarapaja rakennettiin vanhalle myllynpaikalle. Leineperi tunnetaan sahanpaikkana jo 1630-luvulla, jolloin Anolan kartano käytti sen koskessa sahamyllyä. 1700-luvulla Sahakoskessa toimi talonpoikainen kotitarvesaha ja -mylly. Leineperin eli Fredriksforsin ruukki rakennutti paikalle oman sahansa vuonna 1782. Ruukilla raaka-aineena käytetty takkirauta oli peräisin Ruotsista. 1800-luvulla ruotsalaisen malmin rinnalla käytettiin kotimaista Sillbölen malmia.
Vuonna 1781 Hastfehr laajensi ruukkitoimintaansa perustamalla toisen ruukin Leineperin ruukista noin 2,5 km päähän itään. Uudesta ruukista käytettiin nimeä Fredriksberg ja Solla (ks. kohde Fredriksbergin - Sollankosken vasarapaja). Vuonna 1887 molempien ruukkien omistajaksi tuli suurliikemies Antti Ahlström. Ahlström rakensi Fredrikksforsin vanhan manufaktuuripajan tilalle vesisahan. Ahlströmin aikana ruukkien raudanvalmistus väheni hiljalleen. Lopullisesti raudanjalostaminen päättyi vuonna 1908. 1900-luvun Leineperin Ruukki toimi maanviljelystilana.
Tuotantolaitoksia ja rakenteita on ruukin elinkauden aikana uudistettu ja mahdollisia ruukin varhaishistoriaan liittyviä rakenteita on voinut säilyä ruukkialueella. Paikalla voi olla säilynyt myös jäänteitä ruukkia edeltäneestä sahapaikasta. Leineperin ruukinmiljöö on yhtenäisenä säilynyt alue, johon sisältyvät lähes kaikki suomalaisille rautaruukeille tyypilliset rakennukset ja rakenteet. Leineperin ruukinalue on ollut Museoviraston työllisyysvaroin toteutettujen laajojen entistämis- ja kunnostustöiden kohteena 1980-1990- luvuilla. Ruukin ydinalueen rakennukset restauroitiin 1990-luvulla. Museovirasto on hoitanut kohdetta vuosina 1997-2011. Ruukin alue on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.

Honkala (886010012) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Honkalan talosta 320 m länsiluoteeseen metsäisellä mäennyppylällä, mäen länsilaen länsipäässä, tasaisella paikalla.
Röykkiön muoto on pyöreä ja halkaisija noin 7 m. Korkeus on 60 cm. Länsilaidasta keskelle ulottuu noin kahden metrin pituinen ja 70 cm:n levyinen kuoppa. Kivet ovat keskimäärin 30 cm halkaisijaltaan. Röykkiö on sammaloitunut.
Syksyllä 2009 tehdyn tarkastuksen mukaan röykkiön päällä kasvanut puu on kaatunut ja puun juurakko on noussut ylös ja rikkonut röykkiön keskiosan.

Fatipori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi ja viisarikivi, ilmeisesti tilusraja. Kaksi pystyyn aseteltua kiveä n. 1 m päässä toisistaan. Isomman kiven koko on 15 x 15 cm ja korkeus 30 cm.

Ruoko-oja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudat sijaitsevat aivan Kankaanpään keskustan tuntumassa, metsäisellä jyrkähköllä rinteellä, joka viettää kohden Ruoko-ojan allasta (?).
A) Puistoalueella lenkkipolun tuntumassa on suppilomainen hauta, joka on 5-6 m halkaisijaltaan ja 0.9 m syvä. Haudan ympärillä on n. 20 cm korkea maavalli. Juoksutusaukko on itäpuolella. Suppilon pohjassa on n. 48 cm paksuinen kuusenkanto. N. 10 m pohjoiseen on 1930-luvulla puretun hirsirakennuksen pohja.
B) Lähellä puistoalueen lenkkipolun mutkaa on maavallin (0.4 m) ympäröimä suppilomainen hauta, jonka halkaisija on 5.4 m. Haudan etelälaidassa on juoksutusaukko ja jatkona 9.3 m pitkä ojanne. Suppilossa kasvaa 27 cm vahvuinen kuusi.
C) Rivitalon nurmikentän laidassa on suppilomainen hauta, jonka syvyys on 1.3 m ja halkaisija 10.5-12.2 m. Juoksutuskanava ei erotu.
Kankaanpään keskustassa, Ruoko-oja -nimiselle purolle laskevan rinteen yläreunan tuntumassa on lisäksi keittokuoppia tms. Alunperin kuoppia on ollut kymmeniä, nyt havaittavissa on enää kolme. Kuopat ovat olleet n. 60 cm x 1.50-2 m, mutta lenkkipolun rakentaminen ja "luontainen maantasoittuminen" ovat hävittäneet jäljet muista kuopista.

Koskenoja/Reima (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalla on kolme tervahautaa metsämaastossa, aivan Reiman kaupunginosan pohjoispuolella.
a) Suppilomainen hauta, jonka halkaisija on n. 7-7.8 m. Haudan ympärillä on 10 cm korkea ja metrin levyinen maavalli. Haudan eteläpuolella alarinteessä on juoksutusaukko ja 4.2 m pitkä ojanne.
b) Suppilomainen hauta, jonka halkaisija valleineen on 13.4-14.8 m ja syvyys 1.7 m. Haudan pohjassa on patamainen syvennys. Metrin korkuisen vallin reunassa on kolme kuoppaa, ja vallin päällä on rengasmainen maakasa. Eteläpuolella on juoksutusaukko ja 14 metrinen oja.
c) Kehämäisen vallin ympäröimä suppilomainen kuoppa, jonka halkaisija on 9-10.5 m ja syvyys n. 1 m. Kolmekymmensenttisen vallin eteläpuolella on juoksutusaukko ja 7 m pitkä oja.

Pitkäranta (1000016663) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen on löytänyt Niilo Pitkäranta Niinisalon kylän Pitkärannan maalta vanhaa laskuojaa luodessaan vuonna 1910.

Kiimakankaanoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsässä, juuri lohkotulla tilalla (1995). Hauta on suppilomainen metrin syvyinen, keskellä pohjaa metrin läpimittainen kuoppa. Eteläpuolella on epämääräisen laajuinen kuopanne (noin 2 m pohjois-etelä -suunnassa).

Rintala (537010002) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kuivatun Pyntösjärven luoteispään koillisrannalla metsäisellä harjanteella, pienellä kalliolla. Röykkiö on kasattu osittain punaisista hiekkakivilaaoista. Sen koko on 5,5 x 4 m. Korkeus on 0,3 m. Röykkiön pohjoispuolella on iso maakivi, joka ei ole röykkiössä kiinni.
Röykkiö tarkastettiin vuonna 2018 tärvelyilmoituksen perusteella ja siinä havaittiin kaivamisen jälkiä. Röykkiön keskelle kaivettu kuoppa peitettiin ympärille heitetyin kivin.

Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella, noin 1,5 km kaakkoon Noormarkkuun erkanevan tien risteyksestä. Ingemarin talon koillis- ja itäpuolella olevien soisten metsäalueiden keskellä olevilla kalliokukkuloilla.
Ingemarin vanhasta päärakennuksesta noin 700 m pohjoiskoilliseen, sähkölinjan länsipuolella on metsän keskellä olevan kallion korkeimmalla kohdalla pyöreä, röykkiö. Edellisestä noin 7 m lounaaseen on toinen röykkiö. Lisäksi kallioalueella on kaksi epämääräisempää latomusta. Edellisistä noin 140 m kaakkoon on kaksi latomusta matalalla, pienialaisella kalliolla.

Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tien itäpuolella, noin 1,5 km kaakkoon Noormarkkuun erkanevasta tiestä, lähellä Porin rajaa, metsäisellä kalliolla.
Pohjoinen röykkiö on kalliolla Ingmarin vanhasta päärakennuksesta 300 m koilliseen. Eteläinen röykkiö on edellisestä noin 130 m kaakkoon korkeamman kallion laella.
Pohjoinen röykkiö on metsien ympäröimän pienehkön kallioalueen kaltevalla rinteellä hieman korkeimman kohdan alapuolella. Eteläinen röykkiö on jyrkkäpiirteisen kallion korkeimmalla kohdalla sen kaakkoispäässä. Paitsi jyrkkä, kallion lakialue on hyvin kivikkoinen ja on vaikea sanoa, onko esimerkiksi röykkiön lounaispuoleisen rinteen kivet röykkiöstä peräisin vai ovatko ne luontaisesti paikalla.

Praka (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 150 m itään ja Prakan talosta 600 m pohjoiseen, Roolmyyryn pellosta noin 50 m lounaaseen metsäisellä alueella pienellä kalliolla, jossa on notkelmia ja kuopanteita. Röykkiö on kallion eteläosassa pienen
jyrkänteen reunalla. Kallion päällys on koskematonta, pääasiassa kuusta kasvavaa.
Röykkiö on pohjakaavaltaan pyöreä, noin 5 m halkaisijaltaan ja 50-60 cm korkea. Sen keskelle on kaivettu 1,5 x 1,1 m laajuinen, kolmen kivikerroksen eli 30-40 cm syvä kuoppa. Laajuus on pohjalla noin 1,2 x 0,5 m. Pohja on sammaloitunut. Röykkiö itse on sammaloitunut ja jäkälöitynyt. Kuoppa on syvä, muttei ilmeisesti ulotu kallioon asti. Kivet ovat 15-30 cm. Itäreunassa on kalliota vasten alimpana kaksi noin 50 cm kokoista kiveä, jotka ilmeisesti tukevat röykkiön kivimassaa valumasta alas melko jyrkkää kalliorinnettä.

Rainiola 2. ryhmä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rainiolan talosta 150-250 m koilliseen.
Röykkiö 1 on kallioalueen itäpuolella aivan noin 1-1,5 m korkean kalliojyrkänteen yläpuolella.
Röykkiöt 2-6 sijaitsevat röykkiöstä 1 noin 60 m pohjoiseen omalla, selkeästi erottuvalla maapohjaisella mäellä, jonka koko on noin 30-40 x 20 m. Kallion, jolla röykkiö 1 ja tämän mäen välialue on pääasiassa vetistä, heinittynyttä
notkopaikkaa. Röykkiöt ovat mäen kaakkoisosassa laen ja mäen alareunan välissä.
Röykkiöt 7-13 ovat kivikkoisen maapohjaisen matalan mäen etelärinteellä ja laen eteläosassa.

Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tiestä 600 m itään ja Rainiolan talosta 300 m itäkoilliseen metsäisellä kallioalueella, joka muodostuu pienistä kallion nyppylöistä.
Röykkiö on muodoltaan soikea ja kooltaan 10 x 5 m. Korkeus on 0,6 m. Länsireunassa on 80 cm laajuinen painauma. Kivet ovat 20-40 cm, pienempiä enemmän.

Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Vaasa tien itäpuolella Rainiolan talosta noin 200 m luoteeseen kallion laella, sen kaakkoispäässä.
Röykkiö on pitkänomainen, kooltaan 10,2 x 6,1 m. Korkeus on 0,7 m. Sitä on osittain hajotettu.

Simula (262010019) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 40 m Simulan talosta pohjoiseen. Osa kiukaan kivistä on käytetty viereisen kellarin rakentamiseen. Röykkiön halkaisija on noin 7 m ja korkeus 0,6 m.

Laivurinpolku (Alusten hylyt)
Historiallinen; Löytöpaikka on Rauman IV kaupunginosassa noin 10 metrin etäisyydellä kanaalin rannasta sen eteläpuolella Laivurinpolun kohdalla (kuivalla maalla).
Puurunkoisen aluksen jäännös, joka tuli esiin 4.1.1984 viemäritöissä. Rauman museo seurasi ja dokumentoi hylyn osien paljastumista kaivuutöissä. Hylky on sijainnut kaakkois-luode suunnassa, keula kohti kaakkoa. Alus on ollut tehty limisaumatekniikalla ja jäljellä oli köli, pohjalaudoitusta ja pohjakaaria.
Rauman museolla on kokoelmissaan hylyn osia (RM 4254: 1-44). Kaivausten yhteydessä hylyn arvioitiin olevan peräisin 1800-luvulta. Kaivauksen raportoi Jari Sjölund Rauman museosta.

Pirskerin Haminasalmi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Luvian saaristo, Pirskerin pohjoispuolella, n. 50m rannasta
Pahasti hajonnut limisaumaisen puualuksen hylky. Kaaret voimakkaasti syöpyneet. Hylyn keskiosassa on joitakin tiiliä. Hylky koostuu kahdesta kokonaisuudesta: aluksen ylösalaisin kääntyneestä pohjasta sekä kylkirakenteista. Osat ovat rinnakkain pohjalla. Alus on ollut arviolta noin 13 metriä pitkä ja 5 metriä leveä.

Hopposten ulkokari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Luvian saaristossa, Pirskerin ja Hopposten ulkokarin välissä olevalla vesialueella.
Puisen aluksen pohjaosa sedimenttiin painuneena. Hylky sijaitsee suurten kivien ympäröimänä. Näkyvimmät rakenteet ovat pohjatukit, jotka ulottuvat toisella kyljellä noin metrin korkeuteen. Näkyvissä on edelleen 17 kpl kaaria. Hylyn keskellä kulkee poikkileikkaukseltaan suorakulmainen parru, jossa on suorakulmion muotoinen reikä. Kolo on noin 65 cm pitkä ja 15 cm leveä. Aluksen pohja on säilynyt kaarien alla vesirajan kääntymiseen saakka ja kaarien ensimmäiset osat. Hylyssä on harva yksittäiskaaritus ja se on todennäköisesti mäntyä. Hylky on vain noin 6 metriä pitkä ja 3 metriä leveä. Hylyssä on syvä kölikaivo.
Rakenneosia on hajallaan kivien välissä hylyn ympäristössä. Keulaa ja perää on vaikea erottaa toisistaan, sillä rakenneosia ei ole säilynyt päissä. Toisessa päässä on säilynyt irrallisena klyyssi. Todennäköisesti maalaisalus, rakennettu kotimaisella varvilla tms.

Huhtmaa Kusikari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kavin luoteispuolella olevan pienen karin, Kusikarin, itäpuolella
Noin 22-23 m pitkä limisaumaisen havupuurakenteisen aluksen hylky. Hylky on osittain mudan peittämä. Hylyn pohjaosa on ilmeisesti vain osittain jäljellä, sillä hylyn leveys on vain noin 4-5 m. Hylyn perässä on pieni noin 10:n tiilen kasa. Aluksessa on ilmeisesti ollut sisälaudoitus. Kaaria on havaittavissa noin 60 kpl. Kaarien väli on noin 15 cm.

Aspiskeri Vellinginholmi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Eurajoen sisäsaaristossa Aspiskerin saaren länsirannan lahdessa Vellingholmin pohjoisrannalla.
Matalassa vedessä oleva havupuurakenteinen ja limisaumainen hylky. Hylky on pahoin hajonnut ja hylyn jäänteitä on laajalla alueella, osittain myös rantapenkassa. Suurin yksittäinen kappale on aluksen kylkiosa, jonka pituus on 11,10 metriä ja leveys 2 metriä. Kylkiosasta muutaman metrin päässä on aluksen köli, jonka toinen pää on veistetty viistoksi ja toinen pää on katkennut. Kölin pituus on 9,45 metriä. Kölin pohjoispuolella on muutama melko ehjä pohjatukki.
Hylkyilmoitus tehtiin Museovirastolle vuonna 1991. Harrastajasukeltajat dokumentoivat hylkyä vuonna 1996. Hylyn lähellä tehtiin ruoppausta 1990-luvun alussa.

Ryöväskeri pohjoisosa (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pirskeri -saarten pohjoispuolella olevan Ryöväskari-saaren pohjoisrannalla olevassa Junnunloukuksi kutsutussa lahdelmassa, noin 12 - 20 metrin päässä rannasta.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 18 metriä ja leveys 8-9 metriä. Aluksesta on jäljellä pohjaosa. Keula- ja perärangat puuttuvat, samoin kyljet ja kansirakenteet. Joitakin kylkilautoja ja muita irtonaisia rakenneosia on hylyn vieressä pohjalla. Alus on ilmeisesti ollut havupuurakenteinen, limisaumainen ja tasapohjainen. Laudoituksen kiinnityksessä on käytetty rautanauloja.
Lahti, jossa hylky sijaitsee, on ollut vielä 1700-luvulla purjehduskelpoinen salmi Ryöväskerin ja Kinnaskerin välillä. Kerrotaan, että paikkakuntalaiset ovat löytäneet hylystä liitupiippuja, minkä vuoksi hylkyä kutsutaan liitupiippuhylyksi.
Museoviraston arkeologiset kenttäpalvelut -yksikkö dokumentoi hylkyä 2014 ja otti siitä näytteitä dendrokronologista ajoitusta varten. Näytteet analysoitiin Lundin yliopistossa. Yksiselitteistä tulosta ei näytteistä saatu, mutta viitteellinen ajoitus aluksessa käytettyjen puiden kaatoajankohdaksi on 1810 - 1830.
Vuoden 2019 inventoinnissa havaittiin, että hylky erottuu pinnalta edelleen erittäin hyvin ja se vaikuttaa olevan samassa kunnossa kuin koekaivauksen jälkeen. Hylyn päälle ei ole kerääntynyt kovin paljoa sedimenttiä. Rannassa olevan mökin omistaja on kuitenkin tehnyt paikalla rannan kunnostustöitä, joiden yhteydessä rantapenkerettä on laajennettu ja se on nyt aivan hylyssä kiinni, ei kuitenkaan nähtävästi hylyn päällä.
Hylystä 1721 lounaaseen samassa lahdessa on ollut toinen limisaumainen pienehkön aluksen hylky (id 1722), joka ainakin vielä 1990-luvun alussa oli pintahylkynä. 2014 tehdyn kenttätyön aikana hylkyä 1722 ei enää ollut havaittavissa.

Vähä-Tippa (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Eurajoen sisäsaaristossa Lankoorista länteen Vähä-Tippa -saaren länsirannan lahdessa matalassa vedessä.
Limisaumaisen puualuksen hylky, jonka kölin pituus on 15,3 metriä. Toinen puoli kyljestä kaarineen puuttuu kokonaan.

Nöjet (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luvialla Eurajoen pohjoisosassa Lankoorinnokasta länteen Kivimatalan luona (Nirvo). Koordinaatit: 61 25,503 N 21 24,838 E (GPS, WGS 84).
Puurunkoisen aluksen pohjaosa hiekan sisällä, siitä erillään on kyljen kappale (pituus 12,30 metriä). Hylky on limisaumainen ja männystä rakennettu. Löytynyt myös yksi ploki, kaarenkappaleita ja polvia. Kylkilaudan leveys 20 cm.
Hylky on ilmeisesti suomalainen jahti Nöjet, joka upposi vuonna 1910 tai 1911 peräsinvaurion vuoksi. Alus oli upotessaan halkolastissa.

Vesta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Säpin ulkomatalan lähellä noin 12 metrin syvyydessä kivikkopohjalla.
Paikalla on noin 12 x 3 metrin kokoinen osa tasasaumaisen puurunkoisen aluksen kyljestä. Polvia, lankkuja, kaaritusta ja pyöröpuita on levinnyt laajalle alueelle. Suurempaa laivanosaa ei ole havaittu.
Porilainen merihistorian ja meriarkeologian harrastaja Seppo Salonen selvitti hylyn taustaa ja arveli kyseessä olevan jäänne parkkilaiva Vestasta. Vesta oli rakennettu männystä Siipyyssä 1862. Aluksen pituus oli 36,1 metriää ja leveys 8,3 metriä. Syväys oli 4,4 metriä. Laivan viimeinen omistaja oli F.A.Janssen Korppoosta. Alus haaksirikkoutui elokuussa 1892 ollessaan matkalla Englannista Kentistä Porin Reposaareen. Alus oli tulossa Reposaareen painolastissa. Reposaaresta sen oli tarkoitus noutaa puutavaralasti. Kapteenina oli omistajan poika F.K.Janssen. Aluksen lähestyessä Suomen rannikkoa kapteeni tulkitsi sakeassa sumussa maamerkit väärin. Hän luuli aluksen olevan Mäntyluodon suulla olevan Kallon luotsipaikan luona, jossa on syvää vettä rantaan asti. Alus joutui karille Säpin länsipuolella. Laiva alkoi hajota ja miehistö pelastautui laivaveneellä Säpin majakalle.
Porilaiset sukeltajat löysivät hylyn osan 1980-luvun puolivälissä.

Ryöväskeri (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Pirskeri -saarten pohjoispuolella Ryöväskerin itärannalla.
Limisaumaisen veneen kyljenosa ylösalaisin kääntyneenä. Hylynjäännöksen pituus on arviolta 15,5 metriä ja leveys 3,5 metriä. Matalassa vedessä (1,5 - 2 metriä) on kaarenkappaleita ja niissä kiinni olevia kylkilaudan kappaleita, jotka ovat mahdollisesti peräisin samasta hylystä.

Hyviluoto (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Eurajoen sisäsaaristossa Hyviluodon itärannalla.
Puurunkoisen aluksen pohjaosa, jonka pituus on noin 17 metriä. Köli on hautautunut mutapohjaan ja sikoköli on näkyvissä. Sikokölin pituus on noin 16,5 m. Aluksen rakennusmateriaali on mänty.
Hylky on ollut muistitietojen mukaan kokonaan veden alla jo 1800-1900 -lukujen vaihteessa. Paikallisten asukkaiden kerrotaan ottaneen hylystä puutavaraa aikojen kuluessa.

Meri-Pori Linnais (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kokemäenjoen suistossa Pihlavassa.
Puurunkoinen hylky. Hylky tullut esille matalasta kaislaa kasvavasta rannasta laskuojan ruoppaustöiden yhteydessä. Ruoppauksen jälkeen osa kaarista ja laudanpätkistä törrötti ojan reunalla mudan seassa ja osa kaarista kellui pinnalla kaislikon seasta, myös matalassa vedessä näkyi muutamia kaaria. Kaislikossa oli aluksen muotoinen alue, jossa ei kasvanut kaislaa, mikäli ko. alue on muodostunut yksinomaan hylystä on sen mitat: pituus 16m ja leveys 5m.
Hylyn oletetaan olleen 1800-luvun pieni avoin kaljaasi. Sijainti viittaa siihen, että se olisi aikansa palveltuaan siirretty lahoamaan syrjäiseen poukamaan. Seppo Salonen tutkinut kohdetta kesällä 1993.

Sådö (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mäntyluodosta itään Kolpanlahdella Sådö -saaren pohjoisosan länsirannassa.
Puurunkoisen limisaumaisen aluksen hylky. Hylky on pahoin hajonnut. Jäännösten ehjimmän kokonaisuuden, kyljenkappaleen, koko on noin 5.9 x 1 metriä. Kyljenkappaleen lähellä on toinen rakenneosa, jossa on kaaria ja lautoja vaikeasti tulkittavana kasana. Alus on ollut havupuurakenteinen. Rakenteiden avulla voi olettaa, että kyseessä on ollut noin 15 metrin pituinen tasapohjainen alus.

Munakari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Munakarin ja Pauhun välissä, Munakarin itäpuolella olevan kivikon pohjoispuolella tasaisella ja kovalla hiekkapohjalla 3-4 metrin syvyydessä.
Paikalla on kyljenkappale puurunkoisesta tasasaumaisesta aluksesta. Osan pituus on 12 metriä, leveys 4 metriä. Osan ympärillä on irrallisia polvia ja kaaren kappaleita.
Porilainen Seppo Salonen on olettanut hylyn olevan kuunari Alkaja, joka haaksirikkoutui 7.12.1863. Alkaja oli matkalla Lyypekkiin puutavaralastissa. Aluksen ollessa ankkurissa myrskyn vuoksi sen ankkuri petti. Alkaja oli rakennettu 1838-39 Eurajoella Kuivalahden varvilla. Kapteeni oli Anders Tröberg, varustaja Edvard Karsten. Hylky löydettiin 1983 kalastajien verkkojen tartuttua hylkyyn.

Ingeborg (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 16 km Porin keskustasta länsiluoteeseen Preiviikinlahden länsiosassa Kuuminaistenniemen pohjoispuolella, Vartkrunti-saaren eteläpuolella. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Kyseessä on tasasaumaisen tammesta rakennetun aluksen hylky, jonka pituus on noin 35 metriä ja leveys noin 9 metriä. Molemmat kyljet ovat pystyssä, mutta perä on ruhjoutunut. Kansi on ilmeisesti aikoinaan osittain purettu pois.
Hylky löytyi 1970-luvulla. Hylyn oletetaan olevan ruotsalainen kuunari Ingeborg, joka haaksirikkoutui matkallaan Landskronasta Luulajaan. Alus joutui myrskyyn ja ajautui Suomen puolelle pyrkien suojaan Reposaareen. Se kuitenkin ajautui karille ja upposi 25.9.1921.

Koppelo (1738) (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Koppelo -nimisen saaren itärannassa, lahdenpohjukassa.
Havupuurakenteisen aluksen pahoin hajonnut hylky. Hylynosia löytyy myös rantakivikosta kivien alta ja joitakin kaarenpäitä pilkistää vedestä. Hylyn suurin pituus on 20,1 metriä ja suurin leveys 7,7 metriä. Kylkilaudat ovat kiinni kaarissa puutapeilla.

Kuuminaistenniemi (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Kuminaisen niemen etelärannalla, Krannin ja Ulkokarin välisessä loukossa
Jäänteitä arviolta n. 15-20m pitkästä ja 5-7m leveästä aluksesta.

Yyteri Karhuluoto (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin keskustasta noin 18 km luoteeseen Karhuluodon ja Herrainpäivien välisellä rannalla, rantahiekassa noin 300 metrin päässä rantaviivasta. Paikkatieto on epätarkka.
Dyynihiekasta esiin tulleet todennäköiset proomunjäännökset. Hylky tuli esille hiekanajossa syksyllä 1970. Insinööri E. A. Hiltulan mukaan kyseessä lienee v. 1899 rantaan ajautuneen proomun jäännös, tuolloin kun oli rataa Mäntyluotoon rakennettaessa ratapenkereen tekoon ostettu porilaisilta konepajoilta joukko proomuja, jotka oli tarkoitus upottaa rautatien pohjaksi. Työn ollessa kesken nousi myrsky, joka vei mennessään ainakin kaksi proomua. Näistä toinen ajautui Karhuluodon ja Herrainpäivien väliselle rantakaistaleelle. Se jätettiin paikalleen, koska takaisin kuljettaminen osoittautui liian työlääksi.
Museoviraston Christoffer Ericsson kävi katsomassa hylkyä 1971 ja arvioi sen "melko nuoreksi".

Karjaranta (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Löytöpaikka on Kokemäenjoen lähellä Karjarannan kohdalla kuivalla maalla.
Kyseessä on tuhoutunut hylky. Viemärityömaan kaivuutöiden yhteydessä löydettiin 1976 laivan osia, ainakin kaaria ja lankkuja.

Kanakari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pooskeri -niemen luoteispuolella olevaan saariryhmään kuuluvan Kanakari -luodon pohjois- ja luoteispuolella 2 - 6 metrin syvyydessä. Paikkatieto on epätarkka.
Alueella on puurunkoisen aluksen osia. Isoin osa on kyljenkappale, jonka pituus on noin 15 metriä (Kanakarin luoteispuolella). Kyljenkappale on tasasaumainen ja siinä on parikaaret. Kanakarin pohjoispuolella 50 - 100 metrin päässä karista on yksittäisiä lautoja ja kaaria, parimetrinen kyljenkappale sekä melko ehjä purjelaivan peräsin. Kaikki osat ovat vankkatekoisia. Lastiin viittaavia löytöjä ei ole havaittu.
Porilaisen Seppo Salosen mukaan hylynosat saattavat liittyä ruotsalaiseen kuunari Emerentiaan, joka tuhoutui syyskuussa 1879. Alus oli matkalla Tukholmasta painolastissa kohti Skellefteåa, kun se voimakkaan myrskyn takia ajautui Suomen puolelle Merikarvian edustalle. Miehistö pelastui ja onnettomuudesta tehtiin meriselitys. Hylystä saatiin pelastettua takila ja irtaimistoa. Aluksen kotipaikka oli Tukholma ja kapteenin nimi oli A.Tröberg.

Skandinavia (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Malskerista lounaaseen Skandinavien karikossa 11 - 13 metrin syvyydessä. Epätarkka paikkatieto.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky. Kaaret nousevat esiin pohjasedimentistä. Pohjanlahden merivartiosto ilmoitti hylyn Museovirastolle 1973. Ilmoituksessa hylkyä kutsutaan kaljaasiksi.

Halkokari (2233) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin eteläosan sisäsaaristossa Viasvedenlahdella Halkokarin itäpuolella noin kahden metrin syvyydessä. Koordinaatit: 61 26,007 N 21 34,606 E (GPS, WGS 84).
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 18 metriä ja leveys noin 7 metriä. Hylky on hiesupohjaan uponneena, näkyvissä on kylkilaudoitusta, kaaria ja pohjalaudoitusta. Keula- ja perärankaa ei ole havaittavissa. Hylyn pohjoispäässä pohjalaudoituksen päällä on punatiiliä. Hylyn ulkopuolella on pohjatukin kappale.
Hylky on ilmeisesti ollut harrastajasukeltajien tuntema jo 1980-luvulla. Löydön ilmoittaja on kuullut paikalliselta asukkaalta aluksen jääneen hylyksi tämän isoisän aikana eli 1800-luvun lopulla. Kerrotaan, että 1980-luvulla hylystä on nostettu pääkalloplokeja.

Haminaholma 1 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Merikarvian vesialueen etelärajalla, Haminaholma-saaren itärannalla loivassa rinteessä pehmeällä mutapohjalla 2-5 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 21 metriä ja leveys noin 6 metriä. Hylky makaa pohjassa siten, että keula on rantaan päin. Alus on ollut rakennettu tasasaumaiseksi ja kannelliseksi, ja siinä on ollut peräpeili. Peräsin ei ole havaittavissa. Keula on osittain haljennut auki ja keularanka on kaatunut ulospäin. Keula- ja peräkansi nousevat pääkannesta noin 50 cm ja niiden laudoitusta on irronnut. Pääkannessa on iso avonainen ruumanluukku, jossa on matalat kehykset. Partaan korkeus on arviolta 20 - 30 cm. Partaassa on runsaasti valuma-aukkoja. Ilmoittaja Seppo Salosen mukaan alus on mahdollisesti ollut yhdellä mastolla ja raakapurjeella varustettu proomu.
Haminaholma on toiminut puutavaran lastauspaikkana 1800-luvulta 1900-luvun alkupuolelle saakka. Saaren itäpuolella on ollut rannan suuntainen satoja metrejä pitkä puinen laituri, johon alukset ovat kiinnittyneet. Laituripaalutus on edelleen näkyvissä. Talvisin puutavaraa tuotiin jäätä pitkin ja avoveden aikana ilmeisesti proomuilla. Proomujen jäännöksiä on havaittu myös saaren pohjoisrannalla.

Eteläselkä (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin edustalla Eteläselällä Mäntyluodosta pohjoiseen ja Reposaaren kirkosta pohjoiskoilliseen, Iso-Katavan eteläpuolella.
Tasasaumaisen puualuksen pohjaosa, jonka pituus on noin 30 metriä. Hylyssä on tiheä parikaaritus ja osa sisälaudoituksesta on säilynyt paikallaan. Rungossa on runsaasti vaakapolvia paikallaan.
Porin merihistorian tutkija Seppo Salonen on pohtinut hylyn taustaa seuraavasti: Reposaaren satama on ollut aikoinaan Porin kaupungin ulkosatama 1700-luvun loppupuolelta saakka aina 1900-luvun alkupuolelle, jolloin Mäntyluodon satama aloitti toimintansa. Sataman pääartikkeli on suurimmaksi osaksi ollut puutavaran vientituotteet, jonka lastaamista saattoi redillä odottaa yhtä aikaa jopa 50 laivaa. Satama-alue ja varsinkin redi oli varsin suojaamaton alue, jossa eteläiset ja luoteiset tuulet pääsivät usein tekemään tuhojaan laivoille. Kovilla myrskyillä ankkurit antoivat periksi ja laivat kolhivat toisiaan ja ajautuivat melko usein juuri Iso-Katavan ja Vähä-Katavan edustan kivikoille. Todennäköisesti kyseessä oleva hylky on juuri tämäntyyppisen tapauksen jäännökset. Paikallisesta sanomalehdestä löytyy useita mainintoja vuosilta 1870-1900, joissa jokin alus ajautunut karille. Osa saatiin pelastettua lastin purkamisen jälkeen, mutta osan kohtaloksi koitui hylyksi jääminen. Lastin purkamisen jälkeen runko purettiin osittain ja pohjaosa jätettiin karikolle.

Oura Norsteeni (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Ouran saariston luoteispuolella Norsteeni -saaren pohjoisosan itärannalla.
Paikalla on 5 - 8 metriä pitkä puisen tasasaumaisen aluksen kyljenkappale, joka on osittain hautautunut saaren rantaan. Kappale on peräisin aluksen partaasta. Kappaleessa on kiinni rautapolvi. Aluksessa on ollut parikaaret ja sisäkarneeraus. Kyljenkappaleen ympärillä on muutamia irtolautoja ja pyöröpuun osia.
Hylky on ollut tunnettu 1980-luvulta lähtien.
Hylky viistokaiutettiin inventoinnissa vuonna 2019 ja se vaikuttaa olevan samassa kunnossa kuin ilmoitettaessa.

Oura Olgankari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Ouran saariston eteläosassa Olgankarin eteläkärjestä kaakkoon ja Pookikarista lounaaseen.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on osittain hiekkapohjaan hautautuneena. Keulaosan kylkilaudoitusta on noin 10-15 metrin matkalta näkyvissä.
Hylky makaa noin 6-7 metrin syvyydessä ja sen toinen kylki, sekä mahdollinen keula ovat hävinneet kokonaan. Hylyssä on parikaaritus, joka tiheää. Havupuuta. Oletetussa perässä kaksi todella jykevää pohjatukkia, joissa on vielä rautaisten tappien aluslevyjen jäljet nähtävissä. Hylky on noin 15 metriä pitkä ja 7 m leveä .
Hylylle tehtiin tarkastussukellus ja se viistokaiutettiin vuonna 2019 inventoinnin yhteydessä.
Porilainen Seppo Salonen löysi arkistosta maininnan uusikaupunkilaisesta purjelaivasta, joka upposi syksyllä 1879. Salosen antaman tiedon mukaan Oura Divers ry löysi hylyn 1988.

Präälä (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Säpin lounaispuolella olevan Präälä -nimisen saaren eteläpuolella noin 8-9 metrin syvyydessä kivikko- ja hiekkapohjalla.
Tasasaumaisen puualuksen hylky, johon kuuluu kaksi toisistaan noin 40 metrin päässä olevaa osaa. Läntisemmän osan suurin pituus on noin 20 metriä ja leveys 3,30 metriä. Itäisemmän osan pituus on noin 8 metriä. Hylyssä on parikaaret, joiden väleissä on joitakin yksittäisiä yksittäiskaaria. Sisälaudoitusta ei ole havaittavissa.
Hylky löytyi 13.9.2008, kun harrastajasukeltaja kävi tarkistamassa viistokaikuluotaushavainnon.

Uusikari (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Hylky sijaitsee Anttoorasta länteen ja Iso-Enskeristä etelään, Uusikarin länsipuolella 3 - 6 metrin syvyydessä.
Tasasaumaisen aluksen hylky, joka on hajonnut kahteen osaan. Aluksesta on jäljellä kaksi kyljenkappaletta. Osien päämitat ovat 14 x 3,2 metriä ja 13,6 x 3,45 metriä. Aluksessa on ollut parikaaret ja sisälaudoitus.

Hiidensilta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Hiidensillan matalikolla avomerellä Ouran saaristosta luoteeseen 4 - 10 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on hajonnut palasiksi kivikkopohjalle.
Hylyn ilmoittaja Seppo Salonen on olettanut, että kyseessä olisi ruotsalainen kuunarilaiva Margareta, joka haaksirikkoutui kesällä 1911. Margaretan haaksirikon meriselitys, joka annettiin Porin maistraatille, on Turun maakunta-arkistossa ja meriselityksen sijainti sopii hylyn osien sijaintipaikkaan. Margareta oli rakennettu Ruotsissa Oskarshamnissa 1879. Alus haaksirikkoutui ajettuaan reimarin väärältä puolelta Hiidensillalla. Laivan pituus oli 40 metriä ja leveys 8,6 metriä.

Siiwo (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman edustalla Pajukarista pohjoiskoilliseen ja Riskonpöllästä kaakkoon 7,5 metrin väylän länsipuolella. Hylky on merkitty merikartalle.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on 26,30 metriä ja leveys noin 7 metriä. Hylky on pohjassa kölillään. Hylyn vasemmassa kyljessä on jäljellä kylkilaudoitusta 3 -4,5 metrin korkeudelta, ja oikealla puolella 1,5 - 2 metrin korkeudelta. Hylyn kansi on tuhoutunut. Irrallisia rakenneosia on ennen muuta hylyn perän oikealla puolella. Aluksen puutukkiankkuri on Rauman museon kokoelmissa.
Hylyn oletetaan olevan raumalainen kuunari Siiwo, joka oli rakennettu 1841 Rostockissa. Alus rekisteröitiin Raumalle 1891, jossa ensimmäisenä omistajana oli kauppias Otto Karlsson. Siiwo tuhoutui tammikuussa 1898. Se oli tulossa joulukuussa 1897 Lyypekistä ja jäiden takia se ei päässyt enää satamaan, vaan joutui ankkuroitumaan väylän varrelle. Se upposi todennäköisesti jäiden puhkottua sen rungon.
Hylky löytyi 1970-luvun alussa ja se on tunnettu sukelluskohde. Raumanmeren Sukelluskerho ry on mitannut hylkyä 1990-luvun lopulla ja toimittanut hylystä myös muuta tietoa Museovirastolle.

Iso-Enskeri (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Anttoorasta luoteeseen Iso-Enskerin pohjoisosan itäpuolella. Pohjan laatu kivikkoa ja hiekkaa. Hylky on luonnonsuojelualueella.
Paikalla on puurunkoisen aluksen pohjaosa (5,5-7 m x 27 m). Alus on ollut limisaumainen ja havupuusta rakennettu. Pohjatukit on kiinnitetty kylkilaudoitukseen puutapeilla. Kaaritus on yksinkertainen ja kaarten väli on noin 20 cm, kaaren leveys keskimäärin 18 cm. Kylkilaudan leveys 22-25 cm ja paksuus 3 cm. Jäljellä on merkkejä karneerauksesta. Keulassa on jäljellä kyljelleen kaatuneena keularanka (hiekan päälle näkyvän osan pituus 3,5 m), jossa on havaittavissa jäljet kylkilautojen kiinnitystä varten. Keulan lähettyvillä on hiekkaan hautautuneena myös pieni osa kylkeä.
Peräosassa pohjatukkien välissä on muutamia tiiliskiviä (mahdollisesti jäännökset tulisijasta).
Porilainen Seppo Salonen on pohtinut hylyn taustaa. Kyseessä saattaa olla porilainen kaljaasi Ändring, joka haaksirikkoutui Springarin -karille lankkulastissa 6.5.1863 tullessaan Merikarvialta.

Kantola I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Vaasa tiestä 1,8 km itään, Kantolan talosta noin 400 m länsiluoteeseen. Paikka on pellon pohjoisreunassa olevan avokallion länsipäässä.
Alueella on kaksi selkeää kiviröykkiötä ja niiden lisäksi yksi epämääräisempi pieni kivikasa, joka säännöllisyytensä vuoksi voisi olla latomus.
Vuoden 1966 inventointikertomuksen mukaan paikalla olisi toinenkin pinempi kiveys.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan ympäröivillä metsäalueilla on tehty metsätöitä, mutta kallionlaki, jossa röykkiöt sijaitsevat on jäänyt koskemattomaksi.

Kärri (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Noormarkun kirkolta Pori-Vaasa tielle vievästä tiestä 800 m koilliseen ja Stenbackan talosta noin 500 m itäkaakkoon metsäkumpareella.
Röykkiö on pohjois-etelä-suuntainen sammaloitunut kiveys, jonka koko on 11,5 x 4,4 m. Sitä on jonkin verran pengottu. Mahdollisesti siinä on kaksi pientä röykkiötä yhdessä.
Vuoden 2010 inventointikertomuksen mukaan havaittiin mäen laella vain halkaisijalta 4 m ja 30 cm korkea pyöreähkö röykkiö ja sen eteläpuolella kivikkoinen 4 x 2 m ja 20 cm korkea jatke. Havaintojen tekoa vaikeutti tiivis havupuista syntynyt hakkuujätekerros, joka peittää koko röykkiön.

Lammela (537010028) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Poosjärven koillispuolella lähellä Pomarkun rajaa, Kiviniemen talosta 100 m lounaaseen kivikkoisessa metsässä. Alueen halki menee metsätie ja paikalta on otettu myös maa-ainesta.
Röykkiö on halkaisijaltaan noin 5 m ja 50 cm korkea sammaloitunut ja sijaitsee metsässä tien vieressä ja melko lähellä viereistä pihamaata. Röykkiön keskellä on halkaisijaltaan 1 m ja 20 cm syvä kuoppa, josta kivet on nostettu röykkiön
päälle. Myös ohikulkeva tie on hieman rikkonut röykkiön reunaa. Kivien koko on 10-25 cm ja ne on selkeästi valikoitua, jos vertaa maastoon. Päällä kasvaa pieniä kuusia. Viereisen talon omistajan mukaan on suulin kohdalta purettu röykkiö ja pihatien reunassa on myös kiviaineksensa puolesta röykkiöön rinnastuva kivikasa, joka osaksi on peittynyt kookkaampien kivien alle.
Aluetta ei ehditty tarkastaa röykkiön dokumentointia huolellisemmin, mutta on mahdollista, että ainakin metsäalueella voi olla lisää röykkiöitä.

Hiittenkiukaanmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pikku-Haukijärven eteläpuolella, Järvensivun talosta noin 200 m eteläkaakkoon metsäisen Hiittenkiukaanmäen laella.
Harjanteen korkeimmalla kohdalla on laajahko kumpumainen kivikko, Siihen on kaiveltu matalia kuoppia. Kivikon laajuus on 14 x 14 m ja korkeus 80 cm. Ympäristö on melko kivistä, eikä ole mahdotonta, että kiveys olisi luontainen.

Umpiaita (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Suorannan talosta pohjoiseen, tasaiselle peltoalueella, jota ei ole viljelty vuosiin.
Paikalta on löydetty vuonna 1978 kivikirves ja mm. kvartsia.
Vuoden 2010 inventoinnin aikaan paikka oli heinällä eikä havaintoja voinut tehdä.

Ingemari 8. ryhmä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat soiden ja metsäalueiden ympäröimällä epätasaisella kallioalueella.
Latomus a on pienen, melko matalan kallionyppylän laella, kallioalueen metsäisessä koillisosassa. Latomus b on jyrkkäpiirteisen kallion huipulla kallioalueen luoteisosassa, sen korkeimman nyppylän päällä.
Vertaa kohde Ingemari 1. ryhmä.

Tuntematon ajoitus; Latomus sijaitsee Söörmarkunojasta 460 m etelään, metsien ympäröimän, mäntyä ja kuusta kasvavan kallion hyvin loivalla länsirinteellä.
Latomus on hyvin pieni, 2 x 1,5 m kokoinen ja vain 10 – 15 cm korkea. Siinä on
yksi kerros 10 – 15 cm kokoisia kiviä sammalen alla suoraan kalliopinnalla. Latomusta on vaikea havaita. Toisessa reunassa on tuulenkaato, jossa on löydetty lohkottua kvartsia. Niitä ei ole poimittu talteen. Osa muista kivistä on punaista hiekkakiveä.

Päkkenki (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiöt sijaitsevat kalliomäen melko tasaisella laella noin 500 m valtatien 8 itäpuolella ja 200 m Noormarkunjoen eteläpuolella. Idän puolella on metsäisiä alueita, muualla on peltoja. Metsässä – myös kallion lakialueella – on
äskettäin tehty metsätöitä.

Kartano 1 (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee metsäisellä kallioalueella 1,4 km valtatie 8 itäpuolella. Ympäröivillä metsäalueilla oli menossa raskaat metsätyöt ja
metsiä on avohakattu laajoilta alueilta, mutta kallioalueet ovat koskemattomia.
Röykkiö on pienen kalliopaljastuman korkeimmalla kohdalla. Sen koko on 12 x 11 x 0,9 m. Keskelle on kaivettu halkaisijaltaan 1,5 m laaja ja 0,4 m syvä kuoppa. Se lienee syntynyt tarkoituksellisen penkomisen tuloksena, sillä kiviä on nosteltu kuopan pohjoisreunalle eikä esimerkiksi rakennuskivien ottamisen tuloksena. Kuopan pohja on sammaloitunut, muu röykkiö on jäkälöitynyt. Kivet ovat 15-30 cm.

Kartano 2 (1000017233) (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Röykkiö sijaitsee metsien keskellä olevalla luoteis-kaakkois– suuntaisella kallioalueella 1,5 km valtatie 8 itäpuolella. Ympäröivillä metsäalueilla tehtiin
parhaillaan metsätöitä, mutta kallioalueiden rinteille tai lakialueille työ ei edennyt.
Röykkiö on kallioalueen kaakkoispäässä pienellä, metsittyneen ja heinittyneen tasanteen itälaidalla. Sen koko on 8 x 5 x 0,4 m. Röykkiö on sammaloitunut ja jäkälöitynyt ja sitä lienee kaiveltu, sillä päällä on kolme kuoppaa, yksi
halkaisijaltaan noin metrin länsipäässä ja kaksi puolimetristä keskemmällä. Kuopat eivät ulotu kallioon asti. Muuten röykkiötä ei ole vaurioitettu. Kivet ovat 20-40 cm kokoisia.

Postikorpi (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Hevosmäestä 4 km lounaaseen ja Postikorven talosta 2 km luoteeseen pienellä maapohjaisella harjanteella isoa kuusta kasvavassa metsässä, jossa on paikoitellen kosteampia notkelmia. Maasto on melko kivikkoista.

Ahlström 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Noormarkusjoen ja rautatien länsipuolella kallioisella ja paikoin kivikkoisella metsäharjanteella, jossa kasvaa erittäin kookkaita mäntyjä sekä pienempää puustoa. Maapohja on sammalta ja heinää. Paikoitellen alueelta on otettu hiekkaa ja ilmeisesti kiviäkin lähinnä junaradan rakentamiseen.
Röykkiöt eroavat muista seudun kivirakenteista kiviaineksensa ja säännöllisen rakenteensa puolesta. Jossain määrin ne tuovat mieleen läheisen, rautakautiseksi määritetyn kohteen Kosonen (1000011639), jossa myöskin ilmeisesti on
raivauskivikoita ja niiden lisäksi hautaraunioita.
Röykkiöt 1, 4-6 ja 8 sijaitsevat noin 15x15 m kokoisen selkeästi tasaisen ja ympäröiviä alueita kivettömämmän kohdan ympärillä. Paikka voisi olla pieni pelto, mutta maa on hiekkaa, tasaisuus puolestaan sulkee mielestäni pois hiekanoton.
Kairaus ei paljastanut asumisen tms. ihmistoiminnan merkkejä maan alta.

Korkeakoski (1000017239) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee pellonvierusmetsässä Lassilanjoen pohjoispuolella.
Vanhan pellon kulmauksen lähellä on 7 x 4 x kokoinen sammaloitunut röykkiö, jonka korkein kohta – 1,5 m – on toisessa päädyssä. Siitä röykkiö laskee tasaisesti niin, että toinen reuna on miltei maanpinnan tasalla. Röykkiön pohjakaava on suorakaiteen muotoinen. Rakenne tuo mieleen vanhan navetan kivisillan, mutta on sellaiseksi liian korkea eikä paikkakaan ole rakennukselle sovelias. Tulkintaa ei rakenteelle voi esittää, mutta päätellen siitä, että kylmämuurattu seinämä ei ole sortunut, kovin vanha se ei ole. Kivet ovat 20-60 cm.

Ahlström 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakenteet sijaitsevat melko tasaisella avoimella, mäntyä ja pientä koivua kasvavalla alueella Noormarkunjoen koillis- ja junaradan länsipuolella. Maapohja on heinittynyt. Kohteen halki kulkee 2-3 m leveä tie, joka näkyy jo vuoden 1808 kartassa. paikalla on kaksi röykkiötä ja kivivalli.

Ahlström 6 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivirakenne sijaitsee metsäisessä ja kivikkoisessa pienessä peltoniemekkeessä Noormarkunjoen koillispuolella noin 170 m päässä rannasta.
Harmaista, 40-70 cm kokoisista lohkokivistä rakennettu 8 x 1 m kokoinen ja 30 cm korkea, poikkileikkaukseltaan kupera valli. Kivet ovat sammaloituneet, muuten rakenne on heinän peittämä. Rakenne sijaitsee tasamaalla pienen kallion
juurella sen eteläpuolella 5-8 m päässä pellon reunasta. Se ei ole pellon reunan suuntainen, mistä syystä sen liittyminen pellon perkaukseen on epävarma. Voi olla, että pelto on aikoinaan ulottunut hieman nykyistä laajemmalle. Lohkotuista
kivistä päätellen rakenne ei ole vanha.

Historiallinen; Röykkiöt sijaitsevat Noormarkun ulkotilusten isojakokartassa vuodelta 1808 (MMH_A73_7-7_7-8) näkyvän pellon pohjoisreunalla metsäisessä maastossa, matalan maatöyrään ja pienen kallion välissä. Vanha pelto näkyy edelleen
maastossa muuta aluetta avoimempana.

Korvenranta (1000017246) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Latomukset sijaitsevat ison, melko paljaan kallioalueen laella lounaisosassa pienessä notkelmassa. Kallion notkopaikoissa kasvaa pieniä mäntyjä
ja koivuja.
Selvempi latomus muodostuu kolmiomaisesta, 1,3 x 0,5 m kokoisesta litteästä kivestä, joka makaa viiden kiven varassa. Pituusakselin suunta on koillinen-lounas. Koilliskulmassa on tukena yksi kivi, muissa kaksi päällekkäistä. Kivilaa’an länsipuolella erottuu jäkälöityneen nelikulmaisen, 1,5 x 1,5 m kokoisen kumpareen itäreunassa muutama kivi, joista kaksi on noin 30 cm kokoisia, muut pienempiä, 10-15 cm kokoisia. Kivet ovat lohkokiviä. Päällä on muutama oksa ja juurakon osa, jotka ovat paikoin hiiltyneet.

Ajoittamaton; Paikka on kivikkoinen harjanne, jolla kasvaa pääasiassa pienehköjä mäntyjä. Aluskasvillisuus on puolukkaa ja mustikkaa.
Aidat lienevät rajanneet peltoa tai kasvimaata, vaikka sellaisen sijainti ilmeisesti kalliopohjaisen mäen rinteessä onkin melko yllättävää. Se on myös sijainnut jonkin matkan päässä asutuksesta. Maan vietto tasaantuu aidan 1 pohjoispuolella ja
mäntyjen sekaan ilmestyy lehtipuita, joten pellon voi arvella sijainneen siellä.

Ahlström 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka on metsäinen harjanne, joka on paikoin hyvin kivikkoinen. Melko avointa maastoa. Alueela on rakennuksen jäännös, laeltaan tasainen selkeä
maakumpare, louhos sekä raivauskivikko.

Varhaismetallikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Söörmarkunojasta noin 300 m lounaaseen, metsäisen harjanteen laella, pienen maapeitteisen kallion päällä.

Mustalahdentie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Noormarkunjoesta itään ja Ahvenlammista länteen, tien vieressä olevalla jyrkällä, kivikkoisella maapohjaisella mäellä. Mäellä on tehty metsätöitä, joiden yhteydessä on suoritettu avohakkuutta ja laikutusta ja joiden jälkeen mäkeä peittää hakkuujäte.
Harjanteen korkeimmalla kohdalla on halkaisijaltaan noin 5 m laajuinen ja 15-30 cm korkea kiviröykkiö, joka sammaloitunut. Röykkiön yli on ajettu metsäkoneella, jossa yhteydessä kiviä on siirtyillyt paikoiltaan. Pahoin vaurioituneen röykkiön alemmat kerrokset kuitenkin vaikuttavat säästyneen. Röykkiön kivet ovat 10-25 cm kokoisia.
Kyseessä on selvästi ihmisen tekemä rakenne, mutta hautaluonne ei ole varma.

Kettumäki (1000017258) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee asuinalueen keskellä olevalla metsäisella harjanteella.
Tervahauta on halkaisijaltaan noin 15 m. Sen muodostaa alhaalta arviolta 3 m leveä, 1,5 m korkea pohjakaavaltaan ympyränmuotoinen maavalli metsän reunassa hyvin loivassa rinnemaastossa. Eteläreunassa on vallin poikki melkein
maanpinnan tasalle ulottuva v-muotoinen aukko. Aukko on alarinteenpuolella. Vallin reunustama kuoppa on vajaat 10 m leveä ja sen keskellä on vielä noin 2 x 2 m kokoinen matala painanne, jonka keskellä on 30 x 30 cm kokoinen
kuoppa, todennäköisesti tervanjuoksutuskanavan aukko haudan sisällä. Tervahaudan sisälle on tuotu hieman puutarhajätettä ja vallin yhdelle sivulle on
tehty pieni (1 x 0,3 m) kukkamaa. Pohjoisosassa on vallin sisäreunalla rajakivi – tervahauta on osittain kaupungin, osittain yksityisellä maalla. Rakenne on täysin ehjä.

Hevostori 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Hevostorninkallion eteläpuolella, hiekkatöyrään länsireunalla, metsätien itäpuolella mäntyvaltaisessa kangasmetsässä.
Haudan halkaisija on 10 m. Ränni laskee länteen töyrään juurelle.
V. 2013 inventoinnissa ei muutoksia tietoihin.

Luna (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky sijaitsee Porin edustalla.
Kyseessä on mahdollisesti höyrylaiva Lunan hylky. Luna oli rakennettu Fredrikstadissa Norjassa 1905. Sen kotipaikka oli Tukholma ja varustaja oli Svea -yhtiö. Alus tuhoutui merimiinaan 6.12.1914 tultuaan pelastamaan miinaan ajaneen ss Everildan miehistöä. Lunan miehistö pelastui. Onnettomuuden sattuessa alus oli matkalla Mäntyluodosta Sundsvalliin ja Tukholmaan.
1915 Lunan hylky paikannettiin ja hylystä oli tarkoitus pelastaa tavaraa. Hylystä ei kuitenkaan nostettu mitään, koska alus oli tuhoutunut liian pahoin.
Hylky paikannettiin syksyllä 2010 Porin edustalla pidetyn kansainvälisen sotaharjoituksen aikana.

Tehtaankoski (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vuonna 1928 palaneen verkatehtaan jäännöksiä on Kullaanjoen rannassa sekä joen rantatörmässä että siitä joitakin kymmeniä metrejä etelän suuntaan. Jäännökset ovat tehdasrakennuksen perustuksia, jokitörmän kiveyksiä ja rakennusten kivijalkoja. Päärakennus on kunnostettu ja on nykyisin kesäasuntona. Alueen halki menee paikallistie.
Tehdas on perustettu 1863 ja siihen on kuulunut useita erikokoisia rakennuksia alueilla, jotka nykyään ovat hoidettua pihamaata tai joen varren lehtipuuvaltaisia alueita.

Norra-Sverige (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on Porin edustalla Säpin ja Kaijakarin keskipaikkeilla.
Kyseessä on kahteen osaan hajonneen höyrylaivan hylky.
Alus on todennäköisesti ruotsalainen höyrylaiva Norra-Sverige, joka upposi joulukuussa 1914 ajettuaan saksalaisaluksen laskemaan miinaan. Alus oli tulossa Tukholmasta. Ruotsalaiset alukset Luna ja Everilda olivat uponneet vähän aikaisemmin samaan miinakenttään. Lähestyvää Norra-Sverigeä yritettiin varottaa Säpin majakalta käsin, mutta alus ei reagoinut varoituksiin, vaan ajoi miinakenttään. Alus upposi nopeasti. Miehistö, noin 20 henkilöä, menehtyi. Norra-Sverigen hylky on lähellä Lunan hylkyä.
Norra-Sverige oli Svea-yhtiön matkustaja-alus, joka oli rakennettu 1875 Gävlessä. Onnettomuuden sattuessa siinä oli lastina 400 tonnia kappaletavaraa. Alus oli 57,6 metriää pitkä ja 8,1 metriä leveä. Syväys oli 3,9 metriä tyhjänä ja 4,1 metriä lastissa. Kapteenina oli C.F.F.Wahlström.
Vuonna 1915 aluksen vakuutusyhtiö teki pelastussopimuksen Neptun-yhtiön kanssa. Norra-Sverigen hylky löydettiin heinäkuussa 1915. Hylystä otettiin talteen ruori ja loki. Varsinaisen lastin pelastamista ei katsottu taloudellisesti kannattavaksi.

Kauttuan vanhan kylän paikka (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kauttuan kylä on vuodelta 1696 olevan kartan mukaan sijainnut ennen isoa jakoa noin 2 km Euran kirkosta eteläkaakkoon. Kauttualle johtava tie kulkee nykyisin Eurajoen yli noin 35 m entisestä sillan paikasta pohjoiseen, mutta vanhan sillan kiviä on vielä joen rannoilla näkyvissä. Länsirannalla on matonpesupaikka. Mattolaiturista länteen, kahden puolen vanhaa tietä ovat sijainneet Kauttuan kylän talot, joista vain Luistari on jäljellä. Taloja on mainittu kylässä olleen parhaimmillaan 18 kappaletta. Isojaon asiakirjoissa 1770-luvulla kylästä mainitaan enää kaksi taloa, Luistari ja Heikkilä. Entinen kylänalue on peltona tai joutomaana. Muinaisjäänösalueella on suoritettu koekaivauksia (Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander 1975 ja 1979, Kari Uotila 2012 ja 2013) ja tutkimuksissa paikalta on löydetty rakennusten jäänteitä sekä muinaispelto sekä vähäinen määrä rautakautisen tyyppistä keramiikkaa. Luunäytteiden on C14-ajoitettu 1300/1400 lukujen vaihteeseen. Pellon pinnalta on myös lukuisia pyöreäksi muotoiltuja latteita kiviä.
Kauttuan vanhan kylän paikan eteläpuoleiselta peltoalueelta tehtiin vuonna 2011 metallinilmaisimella löytöjä, jotka katsottiin kuuluvan kylätonttiin.
Vuoden 2013 inventoinnin yhteydessä kyläalue rajattiin asemoidun isojakokartan mukaisen kylätontin mukaiseksi.
Vuonna 2020 vesijohtotyön yhteydessä tehdyn valvonnan perusteella Luistarin talon koillisen puolisella niittyalueella on ollut voimakasta maanmuokkausta, joka on todennäköisesti tuhonnut suurimman osan vanhemmasta asutuksesta. Luistarin talon itäpuolella voimakkaasti laskevassa maastossa havaittiin kaivannosta vain pitkälti koskemattomia niittykerroksia ja luontainen, todennäköisesti vanhaan joenpohjaan liittyvä maakerros.

Noormarkun ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Noormarkun ruukki sijaitsee Noormarkunjoen rannalla. Ruukin rakennuksia on joen molemmin puolin. Noormarkku on viimeinen Ruotsin vallan aikana perustettu rautaruukki Suomessa. Noormarkku on Ahlström osakeyhtiön keskuspaikka ja samalla yksi maamme merkittävimmistä kulttuurihistoriallisista ympäristöistä.
Teollinen tuotanto alueella alkoi vuonna 1747, jolloin Herrgårdin tila sai luvan sahamyllyn perustamiseen silloisen Sahakosken (Vanhansahankoski) rannalle. Toinen saha perustettiin Makkarakoskeen vuonna 1753. Sahakosken toiminta päättyi 1873. Everstiluutnantti, myöhemmin Vaasan läänin maaherra, vapaaherra Carl Constantin de Carnall sai vuonna 1806 privilegion kankivasaran ja ahjon rakentamiseen Ulvilan Makkarakosken länsirannalle Herrgårdin ratsutilan maille, samalle paikalle missä vesimylly sijaitsi. Ruukin käyttämä takkirauta ostettiin Grythyttanin vuorikunnasta Ruotsista. Ruukin tuotantoluvut olivat suhteellisen pieniä, mutta kysyntä oli hyvä. Noormarkun ruukin osti vuonna 1870 suurliikemies Antti Ahlström, joka alkoi heti uudistaa ja laajentaa ruukkia ja sahatoimintaa. Myös tuotanto kasvoi.
Noormarkun vesisahan teollinen toiminta päättyi 1910-luvulla, jonka jälkeen sahausta harjoitettiin kotitarveluonteisena aina 1950-luvulle saakka. Saha laitteistoineen on nykyisin Ahlström-yhtiön sisäisenä museona. Pienimutoiseksi muuttunut raudanjalostus päättyi Noormarkussa vuonna 1920.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä. Tarkkaa alueen laajuutta ei ole arvioitu. On mahdollista, että rakennusten lomassa on säilynyt hävinneiden rakennusten ja rakenteiden jäänteitä (mm. hiilihuone). Tuotantorakennukset ovat sijoittuneet kallioisen kosken rannoille siten, että vasarapaja on joen pohjoisrannalla ja saha etelärannalla. Ruukin kartano sijaitsee joen pohjoispuolella. Rautaruukin työväenasunnot sijaitsevat säännöllisenä ryhmänä pajan koillispuolella.

Knapernummi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Luvian Knapernummella Niemenkylästä vanhalle Porintielle vievän paikallistien molemmin puolin sijaitsee ensimmäisen maailmansodan aikaista puolustusvarustusta. Varustukset ovat osa venäläisten vuosina 1914 - 1917 Pohjanlahden rannikolle saksalaisten maihinnousun varalle rakentamaa linnoitusketjua. Knapernummen ampumahautaa on yhteensä vajaa 200 m ja se on mitä todennäköisimmin rakennettu vuonna 1915 - 1916. Tien pohjoispuolista varustusta on vuonna 1987 entistetty Luvia Seoran toimesta ja Museoviraston luvalla noin 40 metrin matkalta.
Vuosina 2002 ja 2003 vanhat ja jo lahonneet ennallistukset poistettiin ja uusittiin Porin Prikaatin Satakunnan Pioneeripataljoonan toimesta ja Luvia Seoran kustannuksella venäläisen ohjesäännön mukaisesti. Ennallistusta tehtiin sekä tien pohjois- että eteläpuolelle, mutta puilla vahvistettua ennallistusta tuli vain tien pohjoispuolelle.
Inventoinnissa v. 2011 alueelta paikallistettiin lisäksi ennallistetun taisteluhaudan 1 koillispuolella Vanhan Porintien ja Niemenkylästä tulevan tien risteyksen läheisyydessä kallioon louhittua juoksuhautaa (taisteluhauta 2) ja mahdollinen suojahuoneen jäännös.
Mahdollinen suojahuone 1 on Kallioon louhittu koillinen – luode –suuntainen ja noin 7 m x 3
m kokoinen. Mahdollinen suojahuone 2 sijaitsee rinteessä. Myös se on koillinen – luode –suuntainen ja noin 7 m x 3 m kokoinen. Mahdollinen suojahuone 3 on noin 5 m x 5 m kokoinen ja sen etelä ja pohjoispuolella on valli. Tämä rakenteista on epämääräisin.
Lisäksi Porintien itäpuolella on teiden risteysalueen läheisyydessä noin 1,5 m leveitä ja
noin 1,5 m syviä kaivantoja, jota ilmeisesti ovat juoksuhautoja (taisteluhaudat 3). Nämä oletetut juoksuhaudat ovat paikoin pahasti umpeenkasvaneita ja hakkuujätteen peittämiä.
Juoksuhauta-alueen pohjoispuolella on kaivettu ja tasoitettu maata, joten on mahdollista,
että juoksuhaudat ovat ulottuneet Vanhan Porintien poikki.

Maamieskoulu 2 (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Huittisten ammatti- ja yrittäjäopiston oppilaskunnan saunan luoteispuolella rantatörmällä, metsämaalla.
Röykkiö on muodoltaan kupera ja sen koko on 5 x 5 m. Se on kiven- ja maansekainen rakenne. Röykkiö on nurmettunut ja sen päällä kasvaa kataja.

Perävainionmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Perävainionmäen röykkiöalue ja asuinpaikka sijaitsee Kokemäenjoesta noin 100 m itään ja Kolsin voimalaitokselle johtavasta tiestä noin 20 m länteen kallioisella mäellä. Paikan yli kulkee suuri voimajohtolinja.
Perävainionmäellä on tutkittu ja entistetty 7 röykkiötä sekä niihin liittyviä kiveyksiä. Osa kohteesta on kasvillisuuden peitossa. Kalliolla ja pellolle johtavan tien eteläpuolella olevat röykkiöt ovat näkyvissä. Yksi röykkiöistä sijaitsee pellon keskellä metsäsaarekkeessa 100 m etelään varsinaisesta kalmistosta jyrkkäseinämäisen kallion itäpuolella aivan pellon rajassa. Kohteen laajuus on noin 60 x 40 m. Vuoden 2011 inventoinnissa havaittiin yksi ennestään tuntematon röykkiö. Vanhemmissa tarkastuksissa pellon reunassa röykkiöalueen länsipuolella on mainittu olleen kuppikivi. Sitä ei kuitenkaan enää v. 1998 inventoinnissa löydetty eikä ole havaittu myöhemminkään.
Röykkiöissä oli yleensä useita polttohautauksia. Röykkiöt on ajoitettu löytöjensä perusteella kansainvaellus-viikinkiaikaan. Osa röykkiöistä on rakennettu kivikautisen ja mahdollisesti pronssikautisen kulttuurikerroksen päälle.
Kohde kuuluu osana Kokemäen Tulkkilassa Kokemäenjoen rannalla sijaitsevaa Perävainionmäen-Köönikänmäen-Leikkimäen Teljän-Henrikin saarnahuoneen muodostamaa muinaisjäännöskokonaisuutta, jossa on ajallinen jatkuvuus vanhemmalta rautakaudelta keskiajalle.

Hirvihaka 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee peltoaukion itäreunalla, loivassa länsirinteessä, kallioisen mäen reunassa. Metsän puoleinen kallionalusmetsä on hakattu ja alue aurattu. Pelto kasvoi heinää.
Pellon ja metsän rajaan on koneellisesti kaivettu oja. Ojasta metsän puolelle nostetuista maakasoista löydettiin vuoden 2011 inventoinnissa kivilaji-iskos,
ja ojaleikkauksesta löydettiin muutama pienikokoinen kvartsi-iskos lisää noin 40 m
matkalta. Havaintoalueen kaakkoispäässä todettiin mahdollinen kulttuurikerros ojan itäseinämässä. Se on noin 10 cm paksu humuksen sekainen vaalean punaruskea rakeinen hiesu 5-15 cm maan pinnan alla. Heikosti värjääntynyttä kulttuurikerrosta lienee säilynyt metsässä aurausurien välissä. Maalaji on hiesua, syvemmällä se muuttuu savisemmaksi. Pellon puolelta ei tehty havaintoja kuin noin metrin päähän ojan seinämästä, mutta on luultavaa, että asuinpaikka jatkuu myös sille – heinän takia maanpintaa ei ollut näkyvissä. Asuinpaikka lienee pääosin tuhoutunut, mutta pellolla on voinut säilyä kulttuurikerrosta syvänteissä kyntökerroksen alapuolella ja metsässä ilmeisesti aurausurien välissä. 0Löydöt ovat yksi hiotun kiviesineen pintapala, toisen teelmä sekä kivilaji- ja kvartsi-iskoksia. Edellä mainituista löydöistä noin 100 kaakkoon on löydetty keramiikan palan pellon pinnasta.

Hirvihaka 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt 1-4 sijaitsevat peltoaukion itäreunalla kallioisen mäen reunassa. Metsän puoleinen kallionalusmetsä on hakattu ja alue aurattu. Röykkiöt 5-6 sijaitsevat muista 50–60 m luoteeseen vanhan pellon reunamilla.
Röykkiöistä on vaikea esittää varmoja päätelmiä, sijaintinsa puolesta ne voivat yhtä lukuun ottamatta olla pellon raivauksessa syntyneitä. Röykkiön 1 valikoitu kiviaines ja säännöllinen muoto ovat poikkeuksellisia piirteitä peltoröykkiölle. Numero kaksi ulottunee varmuudella kivikautisen asuinpaikan Hirvihaka 1 kulttuurikerroksen päälle. Ilman tutkimuksia ei ainakaan numeroista 1 ja 4 voi ilman muuta väittää, että ne olisivat peltoröykkiöitä.

Haapala (1000019036) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt ja kiviaidat sijaitsevat metsäisen maapohjaisen mäen luoteisrinteellä ja lakialueella. Mäen laella lounasosassa on asuinrakennus.
Röykkiöt saattavat olla peltoröykkiöitä, mihin yhteyteen sopivat myös kiviaidat. Vuoden 2011 inventoinnissa käytettävissä olleessa karttamateriaalissa ei alueelle ole merkitty peltoja eikä asutustakaan ainakaan 1800-luvun lopun jälkeen. Kyseessä voikin olla vanhempi viljelys, joskaan ojia ei havaittu. Tosin varsinkin röykkiö 5 on
sijaintinsa ja säännöllisen rakenteensa takia epätyypillinen peltoröykkiö. Kairaus ei tuonut esiin kulttuurikerroshavaintoja.
Alueella on joitakin laakeita maatuneita hiekkakuoppia.

Vuoltee (1000019037) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Vanhainkodin pohjoispuolella oleva peltojen ympäröimä metsikkö, jossa on pieni matala kallio. Alueella on tehty metsätöitä ja sitä käytetään vapaa-ajan viettoon.
Alueella kaksi rakenteeltaan samanlaista maarakennetta. Käyttötarkoitusta ei voitu selvittää vuoden 2011 inventoinnin yhteydessä. Tarkemmat kuvaukset kohdassa alakohteet.

Mäkikylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojakokartoilla näkyvä Mäkikylä – niminen kylä on aikaisemmin nimetty muinaisjäännösrekisteriin Kuoppalaksi. Kuoppalan kylä on todellisuudessa sijainnut Mäkikylän kaakkoispuolella, Kierikan niemessä. Asutuksen yleisluettelon mukaan Mekikÿle on mainittu kymmenysveroluettelossa sekä maakirjassa vuonna 1558. Kylä on kuulunut Ylistaron neljännekseen. Kylä luettiin vuosina 1540–43 osaksi Paistilaa (kylä Kokemäen joen toisella puolella), sittemmin yleensä Kuoppalaan (Kierikan niemessä). Mäkikylän historiallinen kylätontti on osittain rautakautisen kiinteän muinaisjäännöksen Myllymäki (Pusso) alueella. Kylätontin aluerajauksen sisällä on myös kivikautinen löytöpaikka Pusso.
Kylänpaikka on nurmettunutta, pääasiassa avointa maastoa pellon ja pihamaan välissä Kokemäenjoen niemekkeessä joen länsirannasta noin 150 m lounaaseen. Paikalla on korkea mäkikumpare. Paikalla tehtiin useita historialliseen kylätonttiin liittyviä havaintoja:
Kaksi kellaria, viisi rakennuksen jäännöstä, kiviröykkiö ja mahdollinen uuni.
Rakenteet on kuvattu tarkemmin kohdassa alakohteet.

Hietamäki (1000013401) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Peltomäen tilan pohjoispuoleisella hakkuuaukiolla. Vallimainen rakennelma sijaitsee metsäisen harjun länsiosassa, korkeahkolla niemekkeellä.
Rakenne on lähes suorakaiteen muotoinen, 40-50 x 17 metrin suuruinen kivistä raivattu alue, jonka reunoilla on matalat maasekaiset, 20-40 cm korkeat vallit. Niiden tarkemman tutkimisen estivät hakkuujätteet.
Rakenne muistuttaa jätinkirkkoa.
Paikalle tehty tarkastus kesällä 2023 paikkatietojen tarkistamiseksi.
Kohde todettiin muodoltaan kaivausraportin tietoja vastaavaksi. Ei kuitenkaan pelkästään vallimainen, tasanne näytti pikemminkin rakennuksen lattialta.
Kairalla saatu tasaisemmista kohdista hiiltä, mutta ei muita löytöjä

Ottila III (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Sampaanalassa, vt 8 ja Pitkäjärven välissä metsäisen rinnemaaston alaosassa lähellä pellon reunaa. Maasto on tasaista sekametsää, loivasti etelään viettävää maastoa pellon pohjoispuolella järven luoteispuolella.
Röykkiö 1 sijaitsee pienen mäkikumpareen rinteessä lähellä lakea, lähellä peltoa - röykkiön reunasta pellon reunaan on 5 m. Se on halkaisijaltaan 14 m matala kivikasa.
Röykkiö 2 on melkein suorakaiteen muotoinen 9 (SW-NE) x 4 x 0,3-0,5 m kokoinen rakenne loivassa sekametsää kasvavassa rinnemaastossa noin 10 m pellon reunasta NW maapohjalla. Röykkiön ja tien välissä kulkee kivillä pengerretty pellonreunustie.
Kolmas rakenne on hyvin pienikokoinen ja kyseessä on paremminkin latomus , pohjakaavaltaan 1,5 m laajuinen pyöreä, 20 cm korkea rakenne. Latomus sijaitsee loivassa sekametsää kasvavassa rinnemaastossa, peltotieltä lähtevän polun varressa 5 m pellon reunasta. Kivet ovat 20-30 cm kokoisia pyöreäkulmaisia kiviä.
Mahdollisesti kyseessä on peltoröykkiö.

Pitkäjärvi E (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat järven itärannalla ulkoilureitin varressa vanhan, nykyään puistomaisen pellon ja järven välissä. Alue on osittain pienten kallioiden rikkomaa.

Pitkäjärvi SE (1000019156) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat tasaisessa lehtimetsää kasvavassa rinteessä järven rantamaastossa. Alueella on ojia joten röykkiöt ovat todennäköisesti viljelyröykkiöitä..

Takamaa (1000019219) (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kostean metsän ympäröimällä mäntyä kasvavalla kalliokohoumalla havaittiin
sammalen peittämä itä-länsi suuntainen melko jyrkkäpiirteinen kiviröykkiö,
jolla oli kokoa noin 3,5 m x 2,5 m ja korkeutta 0,7 m. Raunion ympärillä kasvoi
matalaa heinää.
Röykkiö sijaitsee Pori-Rauma -tieltä noin 800 metriä kaakkoon

Suttilan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua. Kahden talon kylä, joka on samalla paikalla edelleen 1840-l pitäjänkartalla. Edelleen asuttu, mutta mahdollisesti vanhan tontin länsiosan etelänurkka nyt autiona, pihamaata ja peltoa. Itä-osassa myös mahdollisesti vanhaa tonttia pellossa.
Tien itäpuoli tiiviisti asuin- ja ulkorakennuksineen rakennettua pientaloaluetta, joka rajoittuu heinäpeltoon. Tien länsipuoli osin rakentamaton ja kesannolla. Kesanto-alueella ja heinäpellolla voinut säilyä merkkejä vanhasta asutuksesta jos tontti ulottunut sinne saakka.

Hurulan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua. Kahden talon kylä joen pohjoisrannalla. Samalla paikalla 1600-1840 -lukujen karttojen perusteella. 1800-luvun alussa laajentunut joen eteläpuolelle (Rantakylä).
Hurulan kylätontin alueella on nyt vanha hyvin hoidettu maatilan pihapiiri, jossa suu-rehko päärakennus ja kaksi suurehkoa talousrakennusta sekä tien varressa pieni rakennus. Vanha tontti osin nykyisten rakennusten alla ja niiden välissä pihamaalla. Silmänvaraisin ja pinnallisen havainnoinnin perusteella pihamaalla voi olla säilynyt maaperässä jälkiä vanhemmastakin asutuksesta.

Rieskala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua. 1649-kartalla kylässä neljä taloa tiiviisti joen mutkassa olevan laajentuman pohjoisrannalla. 1800-luvun alussa tontti suurimmaksi osaksi autioitunut ja kylä siirtynyt pari sataa metriä poh-joisemmaksi, Rieskalanmäelle. Nyt vanhalla tontilla on yksi vanha asuintalo ulkora-kennuksineen (ei tilakeskus) ja pihamaa. Talon ja sen pihamaan kohdalla voidaan arvioida tontin arkeologisessa mielessä ehkä suureksi osaksi tuhoutuneen. Mitään maanpinnalle havaittavia rakenteita ei alueella ole. Tontin laidoille, peltoalueille itä ja länsipuolelle tehtiin pari koekuoppaa jossa ei havaittu mitää muinaisjäännökseen viittaavaa. Havaintomahdollisuudet pellossa olivat huonot korkean heinän takia.

Riesolan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua. 1649-luvun kartalla kylässä neljä taloa tiivisti rinnakkain joen varressa. Tilanne on sama 1768-luvun kartalla.
Vanhaa tonttia sivuaa päällystetty mt. 230. Tontti on osin tien alla ja mahdollisesti se on voinut ulottua hieman tien pohjoispuolellekin. Aivan jokirannassa olevalla tontilla on kaksi vanhaa talousrakennusta ja ympärillä heinäpeltoa. Suhteellisen hyvin säilynyt tontti. Koekuoppien ja kairausten perusteella varsinkin pellolla sijaitseva tontin itäosa on kohtuullisen hyvin säilynyt.

Vampula Salmenojan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti esiintyy asutuksen yleisluettelossa 1500-luvulla. Vuoden 1646 maakirjakartassa on merkittynä kolme taloa ja 1785 isojakokartalla neljä taloa. Isojakokartalla talot ovat kolmella erillisellä tontilla. Tonteista eteläisin on edelleen rakennettu ja asumiskäytössä. Tämän koillispuolella oleva kylätontti, jossa aikoinaan on sijainnut kaksi taloa, on nykyään suureksi osaksi autiona. Tontin itälaidassa Rantatien varressa on iso, vanha asuinrakennus, mutta muilta osin tontilla saattaa olla säilyneitä rakenteita. Tontin autioitunut osa on muinaisjäännösaluetta.
Kylätontin luoteisin osa sijoittuu Salmenojantien varrelle. Tontin osa on autioitunut, inventoijan havaintojen mukaan eteläosastaan osin sortunut reunassa kulkevaan puroon ja myöhemmän täytön tuhoama. Osa tontista kuitenkin on muinaisjäännösaluetta.

Vampula Punolan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua, jolloin kylässä on ollut kolme taloa. Maakirjakartan mukaan vuonna 1646 kylässä oli kaksi taloa ja isojakokartalla 1785 kolme taloa kahdella tontilla. Pohjoisempi tontti, joka sijaitsee Jonkantien pohjoispuolella, on nykyään länsiosaltaan rakennettu, mutta Rantatiehen ulottuva itäinen osa on autoina ja muinaisjäännösaluetta. Jonkantien etelläpuolella sijaitseva tontti on kokonaan asumiskäytössä ja todennäköisesti tuhoutunut.

Raskalan kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1644 kartalle on merkitty kaksi taloa. Kylä näyttää säilyneen samalla paikalla 1840-luvun pitäjänkartan perusteella. Nykyään alue on hoidettua pihamaata.

Hanninkylä (Handby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hanninkylä (ruots. Handby) on asutettu 1300-luvulla ja se on Luvian vanhimpia
kyliä. Kylätontilla on asuttu todennäköisesti keskiajalta lähtien. Hanninkylä
mainitaan jo vuoden 1540 maakirjassa. Kylä koostuu seitsemästä kantatalosta
jotka ovat Vähä-Ruuti, Iso-Ruuti, Pulli, Tasanen, Nissi, Yörläinen ja Lanki.
Vuodelta 1782 olevan isojakokartan mukaan Hanninkylän kylätontti sijaitsi
Poriin johtavan maantien mutkassa. Vähä-Ruuti, Iso-Ruuti, Tasanen ja Lanki
sijaitsivat löyhänä rivinä tien länsipuolella sekä Pulli ja Nissi näitä vastapäätä
tien itäpuolella. Pullin talo on siirretty nykyiselle tontilleen noin sadan metrin
päähän kylätontilta vuonna 1846. Kuja-Nissi, Mäki-Nissi sekä Uusi-Lanki siiirettiin
pois kylätontilta vuoteen 1864 mennessä. Tasanen ja Vanha-
Lanki siirrettiin 1930-luvun lopulla toimitetun uusjaon yhteydessä. Tonttialueella
on edelleen Iso- ja Vähä-Ruutin talouskeskukset. Yörläisen talouskeskusta ei ole merkitty vuoden 1782 isojakokarttoihin, ja tila on merkitty viimeiselle
tontilleen 1800-luvun karttoihin. Hanninkylän kantataloista Yörläisen,
Muntterin sekä Kuja-Nissin rakennukset on purettu.
Kylätontin rajauksessa on käytetty vuoden 1782 karttaa. Osa kylästä on asuttu,
mutta kylän autioituneilla tonttimailla on raunioituneita rakennuksia, mm.
rakennusten kivijalkoja ja kellareita, joiden ikää on hankala ilman kaivaustutkimuksia määrittää. Kylän tonttimaan läpi kulkevan vanhan Porintien oikaisun yhteydessä on todennäköisesti tuhoutunut tai peittynyt kylän
rakenteita ja kulttuurimaakerroksia. Kylätontin alueella on edelleen Vähä-
Ruutin ja Iso-Ruutin kantatalojen talouskeskukset sekä uudempaa rakennuskantaa.
Suurin osa taloista on siirretty muualle ja osa tonteista on autiona, joten
tonttimaata voidaan pitää historiallisesti ja ainakin osittain tutkimuksellisesti
arvokkaana. Kylätontti olisi hyvä huomioida kaavoituksessa myös tulevaisuudessa

Sittlahti (Sittlax) Pappila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sittlahden kylä on syntynyt keskiajalla, todennäköisimmin 1300-luvulla. Kylä mainitaan vuoden 1540 maakirjassa. Vuonna 1560 kylässä oli kolme taloa eli myöhemmät Riihilä, Lukkarila eli Klokkarla ja Skogsby. Riihilä ja Lukkarila olivat tavallisia talonpoikaistaloja. Skogsbystä muodostettiin kappalaisen virkatalo ja myöhempi pappila. Riihilän talo jaettiin vuoteen 1788 mennessä Vähä-Riihilän ja Isoriihilän osataloihin.
Vuodelta 1782 peräisin olevan isojakokartan mukaan kylätontti on kahdessa osassa: Lukkarilan ja Riihilän rakennukset sijaitsivat kylätontilla nykyisen hautausmaan koillispuolella. Skogsbyn eli Pappilan talouskeskus sijaitsi nykyisellä tontillaan hautausmaan pohjoispuolella jo 1782. Kylätontti on menettänyt vanhan ryhmäkyläluonteensa, mutta alue on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on saattanut säilyä historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia.

Löytty (Löjitty) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Löytyn kylätontti sijaitsee kirkkotien kaakkoispuolella loivassa rinteessä. Tontin
alue rajoittuu lounaassa kirkkotiehen ja muilla ilmansuunnilla pientaloasutukseen.
Kylätontti edustaa Luvian asutuksen vanhinta kerrostumaa. Löytyn kylä on
asutettu jo keskiajalla ja kylä mainitaan jo vuoden 1540 maakirjassa (Löijtty).
Aluksi tontilla sijaitsi Löytyn yksinäistalo, josta 1700-luvulla erotettiin Iso-
Löytyn ja Vähä-Löytyn tilat. Molempien tilojen talouskeskukset sijaitsevat
edelleen samoilla tonteilla kuin vuoden 1782 isojakokartassa.
Kylänraitti eli kirkkotie kulki talojen välistä ja kiersi Iso-Löytyn pohjoispuolelta.
Tielinjaus on myöhemmin oikaistu. Vanhaa kylänraittia on säilynyt pieni osuus tonttimaan luoteispuolella, se on myös merkitty kuuluvaksi muinaisjäännösrajaukseen. Kylätontin alueella on 1800-luvun talonpoikaista rakennuskantaa, joten kylätonttiin liittyy myös rakennushistoriallisia arvoja.

Sittlahti (Sittlax) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sittlahden kylätontti sijaitsee Luvian keskustaajamassa noin 150 metriä Luvian
hautausmaalta kaakkoon. Tontti sijaitsee loivassa etelään viettävässä rinteessä.
Alunperin se on todennäköisesti sijainnut välittömästi meren rannalla.
Kylän kotipellot sijaitsivat kylän pohjoispuolella olevan mäen pohjois- ja itärinteillä
sekä Luvian lahden rannoilla nykyisen kirkkotien varrella. Nykyisin kylätontti
on rakennettu. Tontin alueella on omakotitaloja sekä niihin kuuluvia
puutarhoja.
Sittlahden kylä on syntynyt keskiajalla, todennäköisimmin 1300-luvulla. Kylä mainitaan vuoden 1540 maakirjassa. Vuonna 1560 kylässä oli kolme taloa eli myöhemmät Riihilä,Lukkarila eli Klokkarla ja Skogsby. Riihilä ja Lukkarila olivat tavallisia talonpoikaistaloja. Skogsbystä muodostettiin kappalaisen virkatalo ja myöhempi pappila. Riihilän talo jaettiin vuoteen 1788 mennessä Vähä-Riihilän ja Isoriihilän osataloihin. Vuodelta 1782 peräisin olevan isojakokartan mukaan Lukkarilan ja Riihilän rakennukset sijaitsivat kylätontilla nykyisen hautausmaan koillispuolella. Skogsbyn eli Pappilan talouskeskus sijaitsi nykyisellä tontillaan jo 1782.
Lukkarilan talo yhdistettiin 1800-luvulla Anolan kartanoon ja Luvian kunta osti tilan vuosisadan lopulla. Lukkarilan rakennukset on purettu. Iso-Riihilä sijaitsee edelleen samalla tontilla kuin vuoden 1782 isojaon kartassa. Vähä-Riihilä on siirretty
nykyiselle tontilleen viimeistään 1800-luvulla. Lukkarilan (Klokkarlan)
rakennukset on purettu.
Sittlahden kylätontti on menettänyt vanhan ryhmäkyläluonteensa ja tontilla on nykyisin pientaloja ja piharakennuksia. Alue on kuitenkin välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on saattanut säilyä historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia.

Väipäre (Wäipäre) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Väipäre on yksi Luvian yhdestätoista kantakylästä ja perustettu Luvian vanhimpien kylien tapaan keskiajalla. Kylä mainitaan vuoden 1540 maakirjassa ja kylän
kantatalot Puosi ja Sookari mainitaan viimeistään vuodesta 1560 lähtien.
Molemmat tilat olivat talonpoikaistiloja. Sookarin (Sågare) tila jaettiin ennen
isojakoa kahteen osatilaan eli Iso-Sookariin ja Vähä-Sookariin. Puosi jaettiin
isojaon jälkeen Ylipuosiin ja Alipuosiin.
Vuodelta 1782 olevan isojakokartan mukaan Väipäreen kylätontti sijaitsi nykyisten
kirkkotien ja Turusta Poriin johtavan maantien välisellä alueella. Vuoden
1782 isojakokartan mukaan Puosin sekä Iso-Sookarin ja Vähä-Sookarin
talojen rakennukset sijaitsivat vanhalla kylätontilla. Ylipuosin ja Isosookarin
talouskeskukset ovat edelleen samoilla paikoilla kuin isojaon kartoissa, Vähä-
Sookarin ja Alisenpuosin talouskeskukset siirrettiin nykyisille tonteilleen vuoden
1864 isoajontäydennykseen mennessä.
Kylätonttiin on luettu kuuluvaksi myös myllynpaikka. Lasse Wahlroosin (1992: 41) mukaan Väipäreenkylän myllyn tiedetään jätetyn Puosin ja Sookarin talojen yhteismyllyksi isojaossa 1700-luvun lopulla. Hänen mukaansa Väipäreenkylän koskessa olisi sijainnut myllyn lisäksi myössaha. Väipäre Sågare tai Sågaren hemma esiintyy viimeistään 1748.
Nykyisin Väipäreen kylätontti muodostuu Ylipuosin ja Iso-Sookarin taloista ja
Ylipuosiin kuuluvasta entisestä vesimyllystä. Koska Ylipuosin ja Iso-Sookarin
talouskeskukset sijaitsevat yhä isojaonaikaisilla paikoillaan on alueella vielä
säilynyt ryhmäkylän tunnelmaa ja tiloilla on 1800-luvun rakennuskantaa. Alue
muodostaa myös rakennushistoriallisesti arvokkaan kokonaisuuden.

Ylijoki (1000019708) (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Pellon keskellä olevan metsäsaarekkeen kaakkoiskulmassa melko tasaisella maalla, maapohjalla sijaitseva röykkiö. Röykkiö on kooltaan 4,5 x 3,5 metriä ja korkeudeltaan 0,7 metriä. Se on selvästi ihmisen tekemä ja maansekainen; kiviä on kuitenkin enemmän kuin maata. Kivistä osa on särmikkäitä, osa pyöristyneitä ja ne ovat halkaisijaltaan 10 -50 cm. Sijainnin perusteella ei lienen peltoröykkiö. Samassa metsäsaarekkeessa on 3 - 5 muutakin, suurin piirtein saman kokoista mutta matalampaa ja epämääräisempää kumparetta, joista osa voi olla ihmisen tekemiä rakenteita.

Kännönvuori (Kivirakenteet)
Historiallinen; Järeä, rakennuksen perustaa muistuttava itä-länsi-suuntainen kivirakenne sijaitsee Kännönvuoren kaakkoisrinteellä. Rakennelma on suorakaiteen muotoinen ja koostuu kahdesta samansuuntaisesta kivimuurista. Näistä eteläseinä on ulkopuolelta jonkin verran kaareva. Seinät on kylmämuurattu noin puolimetrisistä ja sitä pienemmistä kivistä, korkeus on noin 1,5 metriä. Muureissa on aukot; mahdolliset uloskäynnit.
Kysymyksessä lienee jo isojakokartalla näkyvän torpan maakellari.

Kaatopaikka läntinen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Hevossuon jäteaseman alueen länsipuolella suomaastossa olevalla matalalla kallioharjanteella sijaitseva kivistä ladottu rajamerkki. Sen pohja on neliömäinen, sivun pituus n. 1,5 m ja korkeus 0,5 m. Pohjan päällä keskellä on 1,5 m korkea kivi. Sen lounaissivulla on hakattuna numero 1, tämän yläpuolella epäselvä merkki, mahdollisesti numero 2. Rajamerkki lienee isojaon aikainen ja sijaitsee nykyiselläkin rajalla.
Vuoden 2016 inventoinnissa kohdetta ei ehditty tarkistaa.

Kaitila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Siloon vievän tiestä 200 m pohjoiseen kallion etelälaidalla, metsässä. Läntisemmän röykkiön koko on 3 x 3 m ja korkeus on 0,3 m. Edellisestä 25 m luoteeseen on matala röykkiö, jonka päällä on iso kivi. Röykkiön koko on 4 x 5 m ja korkeus on 0,4 m. Röykkiötä on hieman pengottu.
Inventointi 2011: Huurteen v. 1963 kuvauksia vastaavat röykkiöt havaittiin ja paikannettiin GPS-laittella (kts. alakohteet). Maastokarttaan merkityt muinaisjäännösmerkit ovat liian kaukana toisistaan ja virheellisissä paikoissa. Röykkiöistä etelään voimalinja-aukean itäreunan lähellä metsässä oli kaksi matalaa, epämääräistä röykkiötä sekä korkeuskäyriä vastaan rakennettuja matalia vallimaisia kivivyöhykkeitä. Nämä saattavat olla viljelysmaan raivauksessa syntyneitä.

IVO (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kallionnyppylällä, Ympyriäinensuosta itään, pienen muuntajan vieressä on osittain hajonnut pienehkö hiidenkiuas, jonka koko on 3x4 m. Röykkiö koostuu halkaisijaltaan 20-30 cm kivistä, joukossa punaista hiekkakiveä. Röykkiö on koottu osittain kallionkoloon, osittain kallion päälle. Korkeutta röykkiöllä on noin 20-30 cm. Muuntaja sijaitsee röykkiöstä noin 3-4 m päässä ja IVO:n voimakenttää rajaava aita on noin 30 m päässä idässä.
Vuoden 2009 inventoinnin mukaan kysymyksessä on pienehkö sammaloitunut kiviröykkiö, joka sijaitsee 25 m tiestä luoteeseen ja 10 m voimajohtolinjasta lounaaseen.
Inventoinnissa 2016 kohteen sijainti ja tilanne olivat muuttumattomia.

Uola 2 (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Sorkan maantien lounaispuolella aivan Rauman ja Eurajoen rajalla, mutta kuitenkin Eurajoen puolella sekametsässä sijaitseva röykkiö. Röykkiö on rakennettu etelään laskevaan rinteeseen pienelle moreenikumpareelle ja se on kooltaan noin 6x7 m ja korkeudeltaan n. 30 cm. Röykkiö on rajoiltaan epämääräinen ja kokonaan sammaleen ja muun kasvillisuuden peittämä. Keskikohdan eteläpuolella on ilmeisesti kaivelun tuloksena syntynyt 30 x 50 cm laajuinen kraaterimainen kuoppa. Röykkiöstä n. 4 m länteen on pieni, vanha hiekkakuoppa.

Röömäri (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Eurajoen ja Rauman rajalla olevalla kallioalueella, jota halkoo kolme rinnakkaista voimalinjaa, itäisimmän linjan välittömässä läheisyydessä sijaitsee kaksi röykkiötä. Kallioiden koillispuolella on Röömäri -niminen peltoaukea, jonne laskeva rinne on melko jyrkkä. Myös lounaaseen maasto laskee, mutta loivemmin. Maapohja on kalliota, jota paikoin peittää ohut kerros kivikkoista moreenia.
Röykkiö 1 on muodoltaan lähes pyöreä ja kooltaan 9x8 m, korkeudeltaan n. 1,2 m.
Röykkiö 2 sijaitsee edellisestä noin 30 m pohjoiseen. Se on muodoltaan kolmiomainen (sivut n. 2,8 m, 4,5 m ja 4,2 m)ja korkeudeltaan n. 25 cm.

Kanni 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Eurajoen Hankkilassa, Eurajoen ja Rauman rajalla Kanni-nimisen peltoalueen etekläpuolella kalliolla sijaitseva rajamerkki. Se on ladottu kivistä, alaosa on kooltaan 1,3x1 m. Keskellä olevassa pystykivessä on koillissivulla numero 2. Mahdollisesti isonjaon aikainen.

Kailasuon kallio pohjoinen (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kalliopohjaisella saarekkeella suolla Kailasuonkallion ja valtatie 12 välissä sijaitsee halkaisijaltaan n. 3 metrin kokoinen röykkiö. Röykkiö on rakennettu 15 - 30 cm halkasijaltaan olevista kivistä ja sen on sammaloitunut ja ehjä. Se sijaitsee saarekkeen melko tasaisen laen länsireunalla. Aivan röykkiön vieressä sen länsipuolella rinne laskee jyrkästi suohon asti.

Kravi (Kulkuväylät)
Historiallinen; Vuosina 1803-1808 kaivettu kanavauoma Huittisten Ronkasta Kokemäen Ylistaron kylään. Tarkoitus oli kiertää Kokemäenjoen kosket, mutta työ ei tuottanut mainittavia tuloksia, eikä kanavaa koskaan kaivettu Ylistaroon asti. Alueen ensimmäiset kanavahankkeet periytyvät jo 1500-luvun lopulta, jolloin Huittisten kirkkoherra Mathias Tacku kaivautti Kokemäenjoen ja Kauvatsanjoen välisen kanavan.
Kravin kaivamisen aikana kesällä 1803 kuningas Kustaa IV Aadolf vieraili Kokemäellä katsomassa suurhankkeen käynnistymistä. Hankkeen kulut olivat työn keskeytymisen aikaan jo yli 1,5 kertaiset verrattuna ohituksesta arvioituun säästöön.
Nykyisellään Kravin kanavaa varten kaivettu väylä on noin 8 km pitkä ja sen leveys vaihtelee kapeimman kohdan vajaasta metristä yli 50 metriin, kaivanon pohjan lveys on keskimärin noin 5-7 metriä. Paikoitellen suhteellisen jyrkätkin reunat ovat korkeimmillaan noin 3-4 metriä veden pintaan nähden ja matalimmillaan ne ovat vain reilun metrin. Kaivannon syvyyttä on vaikeaa arvioida, koska siinä on vettä.

Vuossein pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Vuossein pelto sijaitsee Knuutilan talosta 1,2 km pohjoiseen. Eura- Harjavalta-tien varresta tien itäpuolelta hyvin loivasti itään kohti Köyliönjokea laskevasta rinteestä on löydetty kaksi hioinkiveä. Maanomistajan mukaan vielä 1950-60 -luvulla paikalla oli viljelemättömäksi jätetty matala pönkkä, joka kuitenkin raivattiin pelloksi. Raivauksen yhteyedessä esiin tuli hiilen tummaksi värjäämää hiekkaa ja kiviä.

Knuutila (1000020154) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Köylypolven kylässä Knuutilan ja Kuusiston talojen välisellä peltoalueella, loivasti etelään kohti Eurajokea laskevaa rinnettä. Alueelta on eri aikoina löydetty lukuisia kivikautisia esineitä, kuten pieni taltta sekä uurteella varustettu nuijakivi, jotka ovat joutuneet hukkaan. Keväällä 2012 Knuutilan pellolta joen vastarannalta löytyi reikäkirves. Ilmeisesti kirves on joutunut peltoon joen perkauksen yhteydessä nostetun maamassan mukana ja esine lienee siis aikanaan pudonnut veteen.
Vuoden 2023 inventoinnissa pellolta havaittiin runsaasti kvartsi- ja pii-iskoksia. Löydöt keskittyvät 30–35 mpy välille erityisesti suulin eteläpuolelle.

Ylinen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyhäjoen ylittävän Ylisenmyllyntien koillispuolella sillan pielessä on näkyvissä vanhaa, betonista myllyn perustaa. Virrassa näkyy betonipalkki sekä kivistä rakennettua uomaa. Paikalla on ollut mylly historiatietojen mukaan ainakin jo 1600-luvulla. Mylly on merkitty vielä venäläiseen topografikarttaan v. 1902. Tontti on kapea, rakentamaton maakaistale tien ja joen välissä.

Ojala (1000020172) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllynpaikka sijaitsee Pyhäjoen varrella, n. 600 metriä Säkyläntiestä (tie 204) itään. Jäänteet ovat jokiuoman pohjoispuolen ranta-alueella, vesirajan ja pellon reunan välissä. Pellolta on erittäin jyrkkä lasku joen rantaan.
Joessa ja sen rannoilla molemmin puolin on myllynkiven kappaleita. Nähtävissä on myös vaatimaton kivirakenne ja vanhaa uomaa. Viereiseltä pellolta on aikojen kuluessa ajettu runsaasti kiveä rinnettä alas. Paikalla viimeksi olleen myllyn nimi ei enää ole tiedossa. Kyseessä voi olla vielä 1840-luvulla olemassa ollut ns. akumenttimylly (augmenttitilojen mylly), jossa oli useita pienempiä taloja osakkaina. Tämän myllyn kerrotaan sijainneen n. 600 metriä Rusthollarien myllystä ylävirtaan. Välimatka kartalla on n. 400 metriä. Pyhäjoessa on parhaimmillaan ollut toistakymmentä myllyä 17 km:n matkalla. Kalmbergin kartassa (1855) paikalle on vielä merkitty mylly. Venäläisessä topografikartassa (1902) sitä ei enää ole.

Rusthollarien mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllynpaikka sijaitsee Pyhäjoen varrella, noin 300 metriä Säkyläntiestä (tie 204) itään jokiuoman eteläpuolella vesirajan ja pellon välissä. Pellolta on jyrkkä lasku joen rantaan. Myllyrakennuksesta on säilynyt sen kivinen alaosa, raunion sisällä on myllyn koneiston osia. Maanomistajan näyttämän ilmakuvan mukaan myllyssä oli vielä vuonna 1952 puinen yläosa ja huonokuntoinen katto.
Uomaa on myllyn kohdalla jonkin verran muokattu 2000-luvun koskenkunnostustöissä. Mylly on ns. rusthollarien mylly. Sen osakkaina olivat alunperin Toolan, Mäkelän ja Ketolan talot. Mylllynpaikan historia palautuu aina 1600-luvulle asti. Se on merkitty myös venäläiseen topografikarttaanv. 1902. Yksi myllyyn kuuluneista rihlatuista myllynkivistä on nyt Toolan talon pihamaalla.

Kuronen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Säkyläntien ja Pyhäjoentien risteyksestä noin 350 metriä itään tien pohjoispuolella havupuukankaalla on selvästi näkyvissä tervahaudan kivetty pohja. Tervahaudan halkaisja on noin 15 metriä ja sen itäsivustalla on näkyvissä rännin aukko. Haudan rakenteet on pidetty puhtaana ja lähiympäristöstäkin kaadettu puita ilmeisesti rakenteen säilyttämisen vuoksi.
Tervanpoltto oli Säkylässä merkittävä tulonlähde ja usein hautojen pohjat olivat kivettyjä, koska niitä käytettiin toistuvasti. Ne pyrittiin sijoittamaan teiden läheisyyteen.
Vuoden 2018 tarkastuksessa kohde todettiin olevan samassa kunnossa kuin aiemmin.

Valkiavaha (Kivirakenteet)
Historiallinen; Valkiavahan tunnettu ja pitkän historian omaava rajakivi sijaitsee Luostarinkylän liepeiltä lähtevän ulkoilureitin varrella.
Rauman kaupungilla oli pitkällisiä rajariitoja Uotilan ja Äyhön kylien kanssa. Vuonna 1476 säädettiin, että raja kulki idässä Valkiavahan kiven kautta. Vuonna 1564 tämä kivi vahvistettiin taas rajaksi. Vasta isojako lopetti rajariidat ja rajakivi sai virallisen aseman. Siihen hakattiin vuosiluku 1785. Kohteessa on informaatiotaulu.

Impivaara (1000020209) (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiöalue on etelään päin avautuvalla loivalla terassilla. Sen pohjoispuolella on kallioalue. Metsä on hakattu kohteesta jo vuosia sitten ja maanpintaa on tuolloin muokattu jonkin verran. Maanmuokkaus on aikanaan osin palajastanut matalat röykkiöit. Maaperä on moreenia. Röykkiöt ovat halkaisijaltaan n. 2-5 metriä. Osa on koottu kalliopaljastuman tai isomman kiven viereen.

Mustasaarenmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Heinän ja kasvillisuuden peittämä kiviröykkiö, kooltaan 3x3x0,7 m. Röykkiö sijaitsee suon laidalla kohoavalla saarekkeella, pienellä aukiolla metsän reunassa nykyisen voimajohtolinjan kaakkoispuolella. Röykkiön esihistoriallisuus on epävarmaa.

Sillanpää (1000020262) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee harjukumpareen loivasti lounaaseen laskevalla rinteellä. Maalaji on vähäkivistä lajittunutta hiekkaa. Kumpareen keskiosa löytöalueen pohjoispuolella on kaivettu hiekkakuopaksi. Hiekkakuopan pohjoislaitaa kulkee Pyssykankaantie (tien numero 2177). Hiekkakuopan itäpuolitse kulkee etelään Saarikon taloon menevä tie. Sen länsilaidalla, tien ja hiekkakuopan väliin jääneellä hiekkakumpareella, havaittiin rakennuksenjäännös, jonka merkittävin osa on ehjä luonnonkivistä rakennettu holvikellari.
Hiekkakuopan lounaisreunan päälle kaivetuista koekuopista löydettiin kivilaji- ja kvartsi-iskoksia.

Vähäjärvi 1 (1000020284) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee umpeen soistuneen Vähäjärven pohjoispäässä. Voimalinja sijaitsee noin 200 m kaakkoon asuinpaikasta. Maasto on loivasti etelään laskevaa hiekkakangasta. Vähäjärven suon reunassa rinne on paikoitellen jyrkempi ja törmämäinen. Maaperä on lähes kivetöntä hienoa hiekkaa. Aluetta reunustaa koillisessa ja pohjoisessa loivapiirteinen harjanne, jolla maaperä on vähän kivisempää. Paikalle tulee kaakosta metsäautotie pitkin suon reunaa. Se kaartaa loivasti länsilounaaseen siten, että sen ja suon väliin jää toista hehtaaria laaja niemeke. Tämä alue oli laikutettua hakkuualuetta, jolta löydöt kerättiin pintapoimintana. Löytöinä saatiin kvartsi- ja kivilaji-iskoksia sekä palanutta luuta. Alueella todettiin kolme löytökeskittymää.

Hamppujärvi NE (Taide)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Hamppujärven pohjoispuolella olevan pellon keskellä sijaitsevassa pienessä kalliosaarekkeessa. Kallioon on hakattu noin 17 cm halkaisijaltaan oleva rengaskuvio. Hakkaus on saarekkeen eteläreunalla, osittain sammaleisessa matalassa silokalliossa. Hakkauksen pohjoispuolella on suuri, teräväkärkinen kivi. Nykyinen ja suunniteltu voimalinja kulkevat pellolla saarekkeen eteläpuolella sitä sivuten. Paikka ei ole millään nykyisellä rajalla. Mahdollisesti vanha rajamerkki?

Jaakkola (1000020289) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Eurajoen kirkonkylän ja Irjanteen välisen laajan peltoaukean eteläpuolella, mäntyä kasvavalla koilliseen laskevalla kivisellä hiekkamoreenirinteellä havaittu asuinpaikka. Sydänmaantien (tie 2174) kulkee peltojen etelälaitaa noin 200 m asuinpaikalta koilliseen. Tieltä erkanee metsäautotie, joka kulkee asuinpaikan itäpuolitse etelään. Metsäautotieltä erkanee traktoriura, joka kulkee asuinpaikan pohjoispuolitse. Asuinpaikan yli kulkee koilliseen suuntaava voimalinja.
Paikalla havaittiin nykyisen voimalinjan alla neljä kuoppajäännettä. Ne sijaitsevat korkeuskäyrien suuntaisessa (luode-kaakko) jonossa törmämäisen kivikkoisen rantamuodostuman päällä olevan tasanteen reunalla. Kuopat ovat pyöreitä, samankokoisia (halk. n. 3 m) ja peräkkäisten kuoppien keskipisteiden välimatka on 5,5, - 6,0 m.
Kuoppaan 1 tehdystä koekuopasta löytyi nokimaata ja palaneita kiviä ja kuoppien 1 ja 2 väliin tehdystä koekuopassa oli n. 10 cm paksu nokinen kerros 25 cm maanpinnan alapuolella, sen päällä ruskeaa hiekkaa ja podsolimaannos.
Lisäksi kuopanteiden ympäristöön kaivettiin koekuoppia, joista osasta löytyi kvartsi-iskoksia.
Voimalinjalta noin 70 m kaakkoon, likimain samalla korkeustasolla kuin löydölliset koekuopat, havaittiin metsätien varrella kvartsi-iskoksia rikkoutuneella maan pinnalla.

Taimela (1000020291) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Panelian pohjoispuolella olevan metsäisen ylängön länsireunalla, länteen laskevalla rinteellä. Paikka on Printun metsätien varrella, voimajohtolinjalta noin 250 m kaakkoon. Asuinpaikan kohdalla metsätieltä erkanee traktoritie pohjoiseen kohti voimalinjaa. Löydöt kerättiin risteyksen pohjoispuolella olevan noin 10 m läpimittaisen pyöreähkön hiekkakuopan pohjois- ja koillisreunoilta ja heti kuopan kaakkoispuolelta Printun metsätien luoteispuolisesta ojasta. Löytöjä havaittiin rikotulla maanpinnalla kaiken kaikkiaan noin 15 m pituisella alueella. Ympäristöä ei koekuopitettu, koska paikka ei ollut inventoitavalla linjalla.

Formansuo 1 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Lähellä Rauman ja Eurajoen rajaa, Formansuon peltoaukean itälaidalla olevan kalliokumpareen laella sijaitseva kiviröykkiö.
Röykkiö on läpimitaltaan 2,5 - 3 m ja 30-40 cm korkea. Se koostuu enimmäkseen 15 - 30 cm halkaisijaltaan olevista kivistä, mutta kaakkoisosassa röykkiötä on pari noin puolen metrinmitaista kiveä, jotak ovat pienempien kivien päällä. Röykkiön länsipuolisko on äskettäin lähes tuhoutunut metsätöissä. Sen yli on ajettu metsätraktorilla ja kiviä on levinnyt isolle alueelle. Traktorin jäljessä näkyy kallio lähellä röykkiön keskustaa. Röykkiön sekalaisen kiviaineksen ja huonon kunnon vuoksi sen funktiota on vaikea päätelä. Se kuitenkin muistuttaa alueelta tunnettuja hautaröykkiökohteita ja sijainti kalliokumpareen päällä viittaa sekin muinaisjäännökseen.

Formansuo 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaita sijaitsee lähellä Rauman ja Eurajoen rajaa, Formansuon peltoaukean itälaidalta pistävän kapean pellon itäpäässä ja siitä etelään metsässä. Aidan eteläpää pellon kaakkoiskulmaan asti on ehjä ja hyväkuntoinen. Sen leveys on noin 1 m, aivan eteläpäässä korkeus on noin 0,5 m, pellon kulman lähellä notkossa 1 m. Pellon reunassa aita on jäänyt pellon ja aidan väliin kaivetusta ojasta nostetun maan alle. Aita on nykyiselläkin tilusrajalla.

Jokinen (1000020296) (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Lutanjärven kaakkoispuolella, 60 m itään Lapin ja Eurajoen välisestä maantiestä (tie numero 2070). Jokisen talo on noin 200 m päässä luoteessa tien toisella puolella. Röykkiö sijaitsee laajan kallioisen mäen lounaisrinteellä olevalla avokallioalueella. Rinne laskee avoimena ja melko jyrkkänä röykkiöstä luoteeseen ja etelään.
Röykkiö on muodoltaan epämääräinen. Siinä on joko kaksi pientä vierekkäistä röykkiötä ja niistä hajotettuja kiviä tai kyseessä on suuremman osittain puretun röykkiön jäännös. Eteläpäässä on noin 3,5 m pitkä ja 3 m leveä osa. Pohjoisosa on 2,5 m pitkä ja 2 m leveä. Näiden osien välissä on vain kapea kivivalli, keskiosassaan vain kivirivi. Röykkiö on rakennettu pienehköistä kivistä (15-30 cm). Suurin korkeus on noin 30 cm. Kiviä on kahtena, osin vain yhtenä kerroksena.

Kuivalevonkari (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Soistuneen metsäalueen keskellä olevalla kallioisella kumpareella lähellä Rauman ja Eurajoen rajaa sijaitsee kaksi röykkiötä. Röykkiö A: noin 2 x 4 m alalla kalliopohjalla pari kivikerrosta, kivet ovat halkaisijaltaan allen 40 cm. Irtaimia kiviä on laajemmallakin alueella. Röykkiön pohjoislaidalla on päällekkäin pinottuna kolme kivieä, joista suurin halkaisijaltaan 50 cm. Kysemyksessä todennäköisesti hajotetun röykkiön jäännös. Röykkiö B sijaitsee edellisestä n. 50 m etelälounaaseen. Kalliopohjalla epämääräinen röykkiö, mahdollisesti luontainen. Kooltaan noin 7 x 9 m, täysin sammaleenja varpujen peittämä, korkeus alle 30 cm. Koostuu alle 40 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Keskellä vajaan neliömetrin alalla kuopanne, mahdollisesti kaiveltu. Röykkiön eteläpuolella on äskettäin pinoon nosteltuja hiekkakivilaakoja.

Tommila 1 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkö sijaitsee avokallioharjanteella, jonka koillispuolella on Ylisen-Juvan peltoalueelta kaakkoon jatkuva metsäinen notko ja lounaispuolella Juvajoen laakso. Lounaassa kallio laskee loivasti ja metsä on n 20 metrin päässä. Koillisessa röykkiön vierestä laskee pieni noin 30 cm kallioporras ja noin 5 m päässä kallio laksee jyrkästi notkoon.
Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan n 3,2 x 2,8 m. Se on rakennettu pienehköistä (15-30 cm) kivistä. Kiviä on yhtenä tai kahtena kerroksena ja suurin korkeus on noin 30 cm. Röykkiö on sammaleen ja jäkälän peittämä ja vaikuttaa täysin ehjältä.

Tommila 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ylisen-Juvan peltoaukean kaakkoispäässä kahden pellon haarakkeen välisellä avokallioniemekkellä on 4 epämääräistä röykkiötä. Kallioniemeke on noin 50 m pitkä ja 30 m leveä. Se laskee loivasti länsiluoteeseen kohti niemekkeen kärkeä ja lounaaseen pellon reunaa. Kallion pohjoisreuna on jyrkempi. Lounaassa kallio laskee loivasti ja metsänreuna on n 20 m päässä. Idässä kallio rajoittuu metsään, josa maan pinta nousee edelleen. Kalliolla on 4 kivirakennetta n 20 m läpimittaisella alueella.
Röykkiö A sijaitsee alimpana lännessä. Se on muodoltaan epämääräisen pyöreähkö, halkaisijaltaan 3-4 m, ykisttäisiä kiviä on laajemmaltikin. Korkeus noin 30 cm.
Röykkiö B on edellisestä 7 m kaakkoon. Se on halkaisijaltaan 3,5 x 2 m, matala kivieys. Kiviä on yhtenä kerroksena ja kiveys on paikoin hajanainen.
Röykkiö C on edellisestä 8 m itään, ylinnä lähellä metsän reunaa. Se on hajanainen röykkiö, halkaisijaltaan 1,5 x 1,2 m. Kiviä on yhtenä kerroksena.
Röykkiö D sijaitsee röykkiöstä C 12 m pohjoiskoilliseen, aivan avokallion pohjoiseen laskevan reunan lähellä. Se on läpimitaltaan n 1 m ja matala.
Röykkiöden funktio ja ikä ovat epäselviä. Sijainti on hautaröykkiöille sopiva ja ainakin osa voi olla esihistoriallisia.

Tommila 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki, ei nykyisellä rajalla. Paikalla on noin 10 m matkalla muutamia parittain jonoon asetettuja kiviä eli kyseesä saattaa olla rajalinjamerkki, suunta likimain WSW-ESE.

Juvan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Juvan eli Kopon myllyn paikka sijaitsee Juvanjoen varrella, Ylisen-Juvan peltoaukean kaakkoispääsä, etelästä pellolle laskevan kosken rannalla. Joen länsipuolella porrasmaisen rantakallion vaakasuoralla yläpinnalla on kalliohakkaus, jossa teksti"ISAC LAURILAN MYL 1818" ja aurinkokello: kehä, jossa säteittäiset viivat ja tunnit numeroin. Keskellä osoittimelle hakattu reikä. Hakkausksen kokonaisala on noin 150 x 50 cm.
Koskessa ja sen rannoilla on hakattuja tai lohkottuja kiviä ilmeisesti paikallaolleen mmyllyn tai myllyjen rakenteista. Invenntoinnin aikana vedenpinta oli korkealla, joten mitään rakenteita ei jokiuomassa voitu havaita. Joen länsirannalla on myös betoninen padon osa.
Joen Itärannalla koskesta etelään maasto on hyvin loivasti joen rantaan viettävää silokalliota, jolla on vain vähän maa-ainesta. Luontaisesta maanpinnasta erottuu kaksi likimain neliömäistä tasannetta, todennäköiseti rakennuksen pohjiksi tasoitettuja alueita.

Silmäniitunoja (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kumpuilevan kalliomäen eteläosassa, pienen kallionyppylän laella sijaitseva noin 2x2,5 m laajuinen suorakaiteen muotoinen röykkiö/kivilatomus. Korkeus on alle 30 cm, kiviä vaikuttaa olevan useassa kerroksessa. Kivet ovat pääasiassa halkasijaltaan 20 -30 cm kokoisia. Maaperä on kallioalueiden alapuolella moreenia. Kallioaluella puusto on pääasiassa mäntyä, moreenialueella kuusikkoa. Heti alueen lounaispuolella on hakkuuakkoa ja nuorta mäntytaimikkoa. Latomuksen päällä on muutamia ohuita kaatuneita mäntyjä.
Aivan latomuksen länsi- ja luoteisreunaa kiertävät tuoreilta vaikuttavat metsäkoneen jäljet. Läntisin kulmaus on hieman kärsinyt, mutta muilta osin latomus vaikuttaa ehjältä ja penkomattomalta. Metsäkoneen jälkien alla ja laidoilla, heti latomuksen länsipuolella on tosin useita hiljattain liikuteltuja kiviä, joten on mahdollista, että kohdalla on ollut toinen, pieni kivilatomus, joka on lähes täysin metsäkoneen tuhoama.

Hevostori 2 (Maarakenteet)
Historiallinen; Hevostori 1 tervahaudan eteläpuolella (45 m) on hiekkamaaperäisellä harjanteella,
sen eteläpäässä, maarakenne joka saattaa olla ihmisen tekemä. Rakenteen pohjoispäässä on loivaan rinteeseen kaivettu suppilomainen kuoppa, jonka halkaisija on 3 m. kuopan eteläpuolella vaikuttaa olevan harjanteen päälle kaivettu matala ja n. 20 m pitkä ja 5-8 m leveä painanne, jonka muoto on kuitenkin epämääräinen. Naaperä paikalla on hieno ja tasarakeinen hiekka. Kyseessä muinainen rantavalli tai dyyni. Kuoppaan kaivetussa koekuopassa havaittiin n. 10 cm paksu podsolmaannos, ei hiiltä tai nokea - puhdas maa. Painanteen alalle kaivetuissa muutamassa kuopassa myös podsolmaannos (5-10 cm) ja puhdas maa. Mikäli kyseessä on ihmistekoinen rakenne on se satoja vuosia vanha maannoksesta päätellen. Rakenne saattaa liittyä tervahautaan mutta mitään todisteita siitä ei ole. On mahdollista, että rakenne voisi olla myös luontainen, veden ja aaltojen muovaama siinä vaiheessa kun ranta on ollut hiekkaharjanteen äärellä. Toistaiseksi muinaisjäännös kunnes voidaan toisin todeta.

Vastmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Eurajoentien lounaispuolella.
Pohjoisempi röykkiö on loivasti lounaasen laskevan kallion päällä. Röykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan noin 3 m. Sen itä- ja kaakkoisreunalla on 2-3 kivikerrosta, keskellä yksi kivikerros. Kiveys on sammallen ja jäkälän peitossa. Edellisestä noin 90 m lounaaseen on toinen röykkiö. Se on kallion seinämää vasten ladottu ja kooltaan noin 1,5 x 3 m. Kiviä on paikoin neljässä kerroksessa. Kiveys on paikoin sammaloitunut.

Uudensillantie (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kellari sijaitsee Uudensillantien luoteispuolella. Se on kivistä ladottu, pyöreä ja kekomainen ja osittain maanpeittämä. Kellari on ladottu osittain luonnonkivistä, mutta oviaukon kohdalla on lohkottuja kiviä. Kivissä ei ole porausjälkiä. Kellari on voitu perustaa jo 1700-luvulla. Se on ollut käytössä 1950-luvulla.

Lallin maja (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Lallin mukaan tavalla tai toisella nimettyjä paikkoja löytyy Köyliöstä ja naapurikunnistakin useita. Yksi Lallin asumuksena tai Lallin majana tunnettu paikka sijaitsee Köyliön ja Kokemäen rajalla Lootinnummella aivan Koomankankaalle vievän metsätien varressa. Järpinkolinsuolta alkunsa saavan puron varressa on viehättävä reheväkasvuinen ja lehtomainen saareke, jossa mm kasvaa useita metsälehmuksia. Tiheässä ryteikössä on edelleen jäljellä selkeä rakenne: kivistä koottu kiuas. Paikalla on myös isoon kiveen kiinnitettynä muistolaatta.
Minkäänlaisia kaivaustutkimuksia tällä Lallin asumukseksi nimetyllä paikalla ei ole tehty. Kiukaan ja sitä ympäröineen mahdollisen rakennuksen tarkoituksesta tai iästä ei siis ole esittää varmoja tietoja. Ihmisen tekemänä muinaisena rakenteena kohdetta voidaan kuitenkin pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä historialliselta ajalta.

Juoksuhaudanpuisto (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ulvilan Harjunpäässä Vanhan Kullaantien itäpuolella on I maailmansodan aikaisia taistelukaivantoja. Kaivantoja on ainakin kahdessa kohdassa urheilukentän pohjoispuolella nousevalla mäellä (taistelukaivanto 1) sekä siitä edelleen luoteeseen laskevassa rinteessä (taistelukaivanto 2). Kaivanto 2 on rinteen suuntainen (lähes W-E) ja noin 20 m pituinen, kiviseen rinteeseen kaivettu, ehkä osin myös louhittu. Kaivanto 1 on louhittu mäen korkeimmalla kohdalla olevaan pieneen kalliokohtaan. Sitä reunustavat varsin hyvin havaittavissa olevat louhitusta kivestä ja kaivetusta maasta muodostuneet vallit.

Noormarkku (Norrmark) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Noormarkussa oli kuusi taloa. Noormarkun kylästä on ensimmäinen kartta vuodelta 1726. Kartan mukaan kylässä oli tuolloin kuusi taloa, jotka sijoittuivat joen ja nykyisen valtatie 23:n väliselle alueelle muodostaen ryhmäkylän. Talot olivat tuolloin rustholli (kartano), Ollila, Tommila, Simula, Wrang ja Kleemola. Noormarkun kylässä isojako toimitettiin vuosina 1799-1810 ja kylämaisema koki sen seurauksena koko alueen suurimmat muutokset. Isojaon seurauksena Noormarkun kylä muuttui ryhmäkylästä rivikyläksi ja nykyinen Ratikylänä tunnettu alue syntyi.
Kartanon (eli Noormarkun rusthollin), Simulan ja Wrangin tonttien kohdalla aäilyneisyys on hyvin epätodennäköistä: alueet ovat joko peltoina tai modernin tien alla. Sen sijaan paikalla,jossa sijaitsivat aikoinaan Ollilan verotalo sekä Tommilan ja Kleemolan talot on nykyään asuinrakennus ja pieni ruokapaikka/kahvila. Alue on suurimmaksi osaksi asfaltoitua paikoitustilaa. Alue on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia.

Finpyy (Finneby) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjan mukaan Finpyyssä oli kuusi taloa. Finpyyn kartassa vuodelta 1698 on Nähtävissä Noormarkunjoki, sen ylittävä silta sekä ns. myllykylä. Varsinainen Finpyyn kuudesta talosta muodotuva ryhmäkylä sijaitsi joen eteläpuolella ulottuen joelta hieman nykyisen Laviantien yli. Talot olivat Heikki Kaharin tila, Gabriel Keitingin tila, Juho Keitingin tila, kaksi autiotilaa sekä Noormarkun rusthollin aputila. Isojaossa 1774 taloja oli kymmenen.
Kylä säilyi isojaossa vanhalla paikallaan. taloja siirrettiin myöhemmin lähemmäs viljelysmaita. Joen viereiset tonti ovat nykyään kerrostalojen alla. Svenssilänkujan varrella olevien pientalojen ympäristö on paremmin säilynyt. Alueella sijaitsivat isojakokartan mukaan seuraavat tilat: Uotilan kruununtalo, Svänssilän kruununtalo, Iso-Keitingin kruununtalon molemmat puolikkaat ja Kaharin kruununtalo. Tämä alue on säilynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella.

Söörmarkku (Södermark/Alikylä) Kuuri, Tyykilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söörmarkussa mutkitteleva vanha tie jakaa kylän kahtia. Ali- ja Ylikylän muodostama raittikylä on säilynyt hyvin tähän päivään saakka. Talot reunustavat tietä ja siltä avautuu peltomaisemia. Kuuri ja Tyykilä sijaitsevat mäenkumpareella tien vieressä pari sataa metriä Kartanosta pohjoiseen.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söörmarkussa oli seitsemän taloa. Nimitykset Alikylä ja Ylikylä ovat ilmeisesti myöhempiä, kylän osia kuvaavia nimiä. Söörmarkussa isojako ei mitä ilmeisimmin vaikuttanut kylämaisemaan eikä uudistiloja syntynyt. Isojako toimitettiin Söörmarkun Alikylässä vuosina 1783-1795. Söörmarkun alueella oli isojaon jälkeen yhteensä 16 taloa, jotka muodostivat monta asutuskeskittymää ja jotka sijaitsivat peltoalueesta erottuvilla kannaksilla molemmin puolin pohjoiseen johtavaa kylätietä.
Alikylän Kuurin ja Tyykilän talojen vanhat pihapiirit ja rakennukset vaikuttavat säilyttäneen hyvin alkuperäiset piirteensä. Tilojen alueet ovat välttyneet massiiviseslta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Kylätontin rajus on tehty isojakokartan perusteella.
Kylätontin eteläpuolisesta pellosta on löytynyt huonokuntoinen rautaesine, mahdollisesti rautainen kehäsolki, jota ei talletettu kokoelmiin (verifikaatti ja valokuva). Esine toimitettiin Satakunnan museoon vuonna 2014. Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa, arvioitu koordinaatti on p=6837483, i=224776 (ETRS-TM35FIN).
Vuonna 2022 tehdyssä maakaapeloinnin valvonnassa Kuurin ja Tyykilän tonteilla havaittiin lähinnä 1900-luvulle ajoittuvia purku- ja tasauskerroksia.

Söörmarkku (Södermark) Mäki, Praka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söörmarkussa mutkitteleva vanha tie jakaa kylän kahtia. Ali- ja Ylikylän muodostama raittikylä on säilynyt hyvin tähän päivään saakka. Talot reunustavat tietä ja siltä avautuu peltomaisemia. Mäki ja Prakat sijaitsevat kylätien pohjoispuolella pari sataa metriä Kuurista ja Tyykilästä länteen. Tontti on koilliseen nousevassa, osin kallioisessa metsärinteessä.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söörmarkussa oli seitsemän taloa. Nimitykset Alikylä ja Ylikylä ovat ilmeisesti myöhempiä, kylän osaa kuvaavia nimiä. Söörmarkussa isojako ei mitä ilmeisimmin vaikuttanut kylämaisemaan, eikä uudistiloja syntynyt. Söörmarkun alueella oli isojaon jälkeen yhteensä 16 taloa, jotka muodostivat monta asutuskeskittymää ja jotka sijaitsivat peltoaukeasta erottuvilla kannaksilla molemmin puolin pohjoiseen johtavaa kylätietä.
Alikylässä vierekkäin sijaitsevat Prakan kruununtalon molemmat tontit ja niiden viereinen Mäen augmentin tontti ovat suurimmaksi osaksi rakentamattomia. Tontin keskivaiheilla sijaitsee 1940-50 -luvulla rakennettu omakotitalo. Tilojen alueet ovät välttyneet massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Kylätonttien rajaus on tehty isojakokartan perusteella.
Vuonna 2022 tehdyssä maakaapelointityön valvonnassa havaittiin pienillä alueilla tarkemmin ajoittamatonta kulttuurikerrosta.

Söörmarkku (Södermark) Mäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söörmarkussa mutkitteleva vanha tie jakaa kylän kahtia. Ali- ja Ylikylän muodostama raittikylä on säilynyt hyvin tähän päivään saakka. Talot reunustavat tietä ja siltä avautuu peltomaisemia. Mäen tontti on noin 300 m koilliseen Mäen toisesta puolikkaasta. Sekin sijaitsee koilliseen nousevassa, osin kallioisessa metärinteessä.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söörmarkussa oli seitsemän taloa. Nimitykset Alikylä ja Ylikylä ovat ilmeisesti myöhempiä, kylän osaa kuvaavia nimiä. Söörmarkussa isojako ei mitä ilmeisimmin vaikuttanut kylämaisemaan, eikä uudistiloja syntynyt. Söörmarkun alueella oli isojaon jälkeen yhteensä 16 taloa, jotka muodostivat monta asutuskeskittymää ja jotka sijaitsivat peltoaukeasta erottuvilla kannaksilla molemmin puolin pohjoiseen johtavaa kylätietä.
Alikylän luoteisosassa sijaitseva Mäen augmentin puolikkaan tontti on myös pientalon pihapiirissa. Tilojen alueet ovät välttyneet massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Kylätonttien rajaus on tehty isojakokartan perusteella.

Söörmarkku (Södermark/Ylikylä) Kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söörmarkussa mutkitteleva vanha tie jakaa kylän kahtia. Ali- ja Ylikylän muodostama raittikylä on säilynyt hyvin tähän päivään saakka. Talot reunustavat tietä ja siltä avautuu peltomaisemia. Ylikylän puolella sijaitseva Kartanon rusthollin aalue on kumpareellla kylätien itäpuolella.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söörmarkussa oli seitsemän taloa. Söörmarkussa isojako ei mitä ilmeisimmin vaikuttanut kylämaisemaan. 1700-luvun alussa Ylikylän tilaluku oli kasvanut yhdeksään tilaan, koska Kartanon rustholli jaettiin neljään osaan ja yksi augmenttitila puolitettiin. Isojako toimitettiin Söörmarkun Ylilylässä 1780-1790 -luvuilla. Isojako ei synnyttänyt alueelle uudistiloja. Söörmarkun alueella oli isojaon jälkeen yhteensä 16 taloa, jotka muodostivat monta asutuskeskittymää ja jotka sijaitsivat peltoalueesta erottuvilla kannaksilla molemmin puolin pohjoiseen johtavaa kylätietä.
Pihapiirit ovat hyvin säilyneitä ja suhteellisen harvaan rakennettuja. Alueet ovat välttyneet massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella.

Söörmarkku (Södermark/Ylikylä) Valli (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söörmarkussa mutkitteleva vanha tie jakaa kylän kahtia. Ali- ja Ylikylän muodostama raittikylä on säilynyt hyvin tähän päivään saakka. Talot reunustavat tietä ja siltä avautuu peltomaisemia. Valli sijaitsee Kartanoa vastapäätä, saman kumpareen lounaisosassa.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söörmarkussa oli seitsemän taloa. Söörmarkussa isojako ei mitä ilmeisimmin vaikuttanut kylämaisemaan. 1700-luvun alussa Ylikylän tilaluku oli kasvanut yhdeksään tilaan, koska Kartanon rustholli jaettiin neljään osaan ja yksi augmenttitila puolitettiin. Isojako toimitettiin Söörmarkun Ylikylässä 1780-1790 -luvuilla. Isojako ei synnyttänyt alueelle uudistiloja. Söörmarkun alueella oli isojaon jälkeen yhteensä 16 taloa, jotka muodostivat monta asutuskeskittymää ja jotka sijaitsivat peltoalueesta erottuvilla kannaksilla molemmin puolin pohjoiseen johtavaa kylätietä.
Ylikylän puolella, Kartanoa vastapäätä sijaitsevan Vallin verotalon tontti on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella

Söörmarkku (Södermark/Ylikylä) Kihlakallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söörmarkussa mutkitteleva vanha tie jakaa kylän kahtia. Ali- ja Ylikylän muodostama raittikylä on säilynyt hyvin tähän päivään saakka. Talot reunustavat tietä ja siltä avautuu peltomaisemia. Kihlakallion verotalon tontti sijaitsee Ylikylän puolella, Igemariin vievän risteyksen länsipuolella kallioalueen kupeessa.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söörmarkussa oli seitsemän taloa. Söörmarkussa isojako ei mitä ilmeisimmin vaikuttanut kylämaisemaan. 1700-luvun alussa Ylikylän tilaluku oli kasvanut yhdeksään tilaan, koska Kartanon rustholli jaettiin neljään osaan ja yksi augmenttitila puolitettiin. Isojako toimitettiin Söörmarkun Ylikylässä 1780-1790 -luvuilla. Isojako ei synnyttänyt alueelle uudistiloja. Söörmarkun alueella oli isojaon jälkeen yhteensä 16 taloa, jotka muodostivat monta asutuskeskittymää ja jotka sijaitsivat peltoalueesta erottuvilla kannaksilla molemmin puolin pohjoiseen johtavaa kylätietä.
Tontilla on nykyisin vain vanha kivinavetta. Alue on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia on todennäköisesti säilynyt. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella.
Tontin itäreunasta on purettu puurakenteinen viljan kuivuri- ja tallirakennus 1980-luvun alussa, kun Söörmarkuntietä levennettiin. Kihlakallion talon puoliksi kivillä täytetty kaivo, jonka reunat on kivetty (kivet on ladottu kehämäisesti eli ne kiertävät kaivon reunaa), löytyy talon paikasta noin 150 metrin päästä luoteeseen olevan kallion ja pellon rajalta.

Söörmarkku (Södermark/Ylikylä) Ingemari (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söörmarkussa mutkitteleva vanha tie jakaa kylän kahtia. Ali- ja Ylikylän muodostama raittikylä on säilynyt hyvin tähän päivään saakka. Talot reunustavat tietä ja siltä avautuu peltomaisemia.Tontti sijaitsee aivan nykyisen Parkanontien (tie 23) varressa, metsäisen rinteen koilliskulmassa.
Vuoden 1540 maakirjan mukaan Söörmarkussa oli seitsemän taloa. Söörmarkussa isojako ei mitä ilmeisimmin vaikuttanut kylämaisemaan. 1700-luvun alussa Ylikylän tilaluku oli kasvanut yhdeksään tilaan, koska Kartanon rustholli jaettiin neljään osaan ja yksi augmenttitila puolitettiin. Isojako toimitettiin Söörmarkun Ylikylässä 1780-1790 -luvuilla. Isojako ei synnyttänyt alueelle uudistiloja. Söörmarkun alueella oli isojaon jälkeen yhteensä 16 taloa, jotka muodostivat monta asutuskeskittymää ja jotka sijaitsivat peltoalueesta erottuvilla kannaksilla molemmin puolin pohjoiseen johtavaa kylätietä.
Ingemarin vanhan tontin kohdalla on kaksi asuinrakennusta. Muualla pihapiirissä on runsaasti myös ulkorakennuksia. Kuitenkin tontti on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella

Söörmarkku (Södermark/Ylikylä) Elias (Asuinpaikat)
Historiallinen; Söörmarkussa mutkitteleva vanha tie jakaa kylän kahtia. Ali- ja Ylikylän muodostama raittikylä on säilynyt hyvin tähän päivään saakka. Talot reunustavat tietä ja siltä avautuu peltomaisemia. Eliaksen tontti sijaitsee aivan nykyisen PArkanontien (tie 23) varressa, vastapäätä Ingemaria.
Vanhan tontin kohdalla on asuinrakennus. Muualla pihapiirissä on myös ulkorakennuksia. Kuitenkin alue on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella

Myllyranta (1000022024) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyvainion alue sijaitsee Pomarkun keskustan välittömässä läheisyydessä, kirkolta noin 0,5 km koilliseen Pomarkunjoen ja osin kuivuneen Myllyjuopan pohjoisrannalla.
Myllyn paikka on edelleen hyvin havaittavissa, sillä betonisia pohjarakenteita on edelleen jäljellä. Lisäksi Myllyjuopan reunassa näkyy kivistä ladottua perustaa tai jokipenkan vahvistukseksi tehtyä muuria. Myllyjuopan poikki kulkee patorakenne, joka nykyisin on sekalaisten isojen kivien ja veden kuljettaman rojun muodostama valli. Uomassa ei näy muita rakenteita.
Pomarkunjoessa kirkonkylän kohdalla on sijainnut useita myllyjä. Myllyrannan tilalla sijainnut mylly lienee ollut nk. Lepistönkosken mylly, joka kuului Laurin talolle ja sai virallisen aseman ratasmyllynä v. 1854. Mylly oli tätä ennen ollut toiminnassa jo usean sukupolven ajan. Myöhemmin myllyn osti mylläri Juho Marttila.
Jo maakirjakartassa v. 1685 Lepistönkoskeen on merkitty mylly. Mylly näkyy myös senaatinkartassa (1910) ja rakennus on paikallaan vielä peruskartoissa v. 1964 ja 1985. Rakennuksen purakamisen ajankohtaa ei ole selvitetty.
Mylly on sijainnut nyttemmin kuivuneen Lepistönkosken rannalla. Pomarkunjoen uomat ovat muuttuneet, mutta keskustan itäpuolella joki on aikaisemmin haarautunut kahdeksi uomaksi joiden keskelle on jäänyt saari, edelleen Saarenmäeksi kutsuttu. Kuivuneet uomat ovat edelleen hyvin nähtävissä. Lepistönkoski on sijannut pohjoisemmassa uomassa. Nykyään uoma on lähes kuivillaan, sen pohjoispuolella on peltoa ja eteläpuolella pientaloaluetta.

Sikakivi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan asuinpaikka. Kolme kiviperustusta, joista yksi hyvin huonosti erottuva. Yhdessä selvä tulisijan jäännös. Lisäksi kellarin raunio, seinät kylmämuurattu laakakivistä latomalla ja tilkekivillä tukemalla, suuaukko itään päin.
Rauniot sijaitsevat havupuuvaltaisessa sekametsässä, tulisijallinen jäännös metsätien pohjoispuolella, muut samalla kohdalla tien eteläpuolella. Raunioiden päällä ja sisällä kasvaa tukkipuuikäisä mäntyjä.

Sudenkallio (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kolme, mahdollisesti neljä, matalaa kiveyksenomaista röykkiötä, jotka sijaitsevat lähellä toisiaan, noin 3 metrin välein.
Röykkiöt sijaitsevat luode-kaakkosuuntaisen kapeahkon harjanteen itäpuolella, Sudenkalliosta noin 200 m itään tai itäkaakkoon. Avokallioalue tulee loivasti viettävänä lähelle röykkiöitä, jotka kuitenkin sijaitsevat ohuen kivennäismaanpohjan päällä. Puusto paikalla on nuorehkoa sekametsää. Röykkiöiden kohdalta kulkee ajoura, myös yhden röykkiön yli on ajettu.
Röykkiöt eivät vaikuta kaski- tai raivausröykkiöiltä. Rauniot a ja b muistuttavat tarhamaisia röykkiöitä. Paikalla on mahdollisesti neljäskin matala, neliömäinen röykkkiö. Maaston yleisen kivisyyden vuoksi varma tunnistaminen oli mahdotonta.

Kettula (1000022113) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kangasalueen laidalla lounaaseen laskevan rinteen reunalla kalliokumpareella sijatseva kallioon louhittu taistelukaivanto. Kaivanto koostuu kahdesta suorasta 15 -17 m pituisesta osasta, joiden välillä on suorakulmaa tylpempi mutka. Eteläinen osa kulkee eteläkaakosta pohjoisluoteeseen, itäinen suuntaa koilliseen. Kaivanto on koko matkalta 1,5 - 2 m leveä ja enimmillään noin metrin syvyinen. Louhittua ja lohkeillutta kiveä on paikoin runsaasti kaivannon pohjalla.
Taistelukaivanto lienee venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana rakentama. Kumpareelta on ollut näköyhteys etelään Viasvedentielle ja länteen Viasvedenlahdelle. Viasvedentien varrelta vastaavia taisetelukaivantoja tunnetaan muualtakin.

Maja 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi tervahautaa, jotka sijaitsevat Makholmasta itään lähtevän Makholman-Majantien pohjoispuolella. Aivan tervahautojen vierestä luoteessa kulkee metsäautotie Makholman-Majantieltä koilliseen. Siitä erkanee edelleen kaakkoon ajoura, joka kaartaa tervahautojen lounaispuolelta itään. Maasto on loivasti lounaaseen laskevaa vähäkivistä hiekkarinnettä. Alueella kasvaa mäntymetsää. Tervahaudat sijaitsevat rinteessä olevan rantavallin päällä. Rantavallin laki on juuri hautojen levyinen, noin 5 m. Rantavallin rinne laskee lounaassa noin metrin, koillisessa selvästi vähemmän.
Kaakkoinen tervahauta on pyöreä kuoppa, halkaisijaltaan noin 4,5 m ja syvyydeltän noin 1 m. Kuopan ympärillä on matala maavalli. Kuopan pohjalle tehdyssä koekuopassa oli n 50 cm vaalean harmaata sekoittunutta likaista hiekkaa, jossa oli paikoin hieman nokea.
Luoteinen tervahauta sijaitsee aivan kaakkoisen vieressä. Se on samankokoinen tai puolisen metriä suurempi, myös matalan maavallin ympäröimä. Luoteisen haudan vieressä länsiluoteessa on rantavallin rinteessä uudempi kaivanto, joka näyttää pieneltä hiekkakuopalta. Se oli täynnä risuja, mikä vaikeutti kaivannon iän ja funktion arviointia.
Tervahaudat ovat ehjiä ja hyväkuntoisia. Koska niihin ei näytä liittyvän tervanlaskukuoppia, ne lienevät olleen pohjasäiliöllistä mallia.

Maja 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kaksi hiilimiilua, jotka sijaitsevat Makholmasta itään lähtevän Makholman-Majantien pohjoispuolella Majan talon kohdalla. Talon luota lähtee luoteeseen metsätie. Miilut ovat metsätieltä 25 m ja 40 m koilliseen. Maasto on loivasti lounaaseen laskevaa vähäkivistä hiekkamaata. Alueella kasvaa vaihtelevan ikäistä mäntymetsää.
Läntinen miilu a on WSW-ENR-suunnassa pitkänomainen kuoppa. Sen pituus on noin 3 m, leveys 2,5-2 m ja syvyys 60 cm. Ympärillä on noin metrin levyinen matala maavalli. Kuopan pohjalle tehdyssä koekuopassa havaittiin sammaleen alla harmaata noensekaista hiekkaa. Kuopan vierssä eteläkaakossa on pienempi kuoppa, jota ei tutkittu tarkemmin.
Itäinen miilu b sijaitsee edellisestä noin 45 m itään. Sen halkaisija on 2-2,5 m ja syvyys 50 cm. Ympärillä on matala maavalli. Pohjalle tehdyssä koekuopassa oli heti turpeen alla ohut kerros nokista maata.

Pruukinmäki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Tuorsniemen vuonna 1781 perustetun lasiruukin tiedetään sijainneen Pruukinmäellä. Lasihyttien tai muiden tehtaan aikaisten rakennusten tarkkaa paikkaa ei kuitenkaan tunneta. Pruukinmäkeä ympäröiviltä pelloilta löytyy laajalta alueelta lasikuonaa, sulanutta lasia ja lasiesineiden kappaleita.
Mikko Helmisen v. 2006 tekemän selvityksen mukaan lasihyttien todennäköisin sijaintipaikka on ollut Pruukinmäen (ja nykyisen Tuorsniementien) itäpuolella. Lasihytti on palanut ja rakennettu uudestaan ainakin kerran. V. 2005 tien itäpuolella sijainnut suulirakennus paloi ja palojätteen raivauksen yhteydessä suulin alta löydettiin lasijätteen keskittymä (Tulkki, tarkastus 2005). Myös putkilinjan kaivamisen yhteydessä tien itäpuolelta on löytynyt hyvin runsaasti lasijätettä.
Keväällä 2013 tarkastettiin Pruukinmmäen pohjoispuolisella pellolla näkyvissä oleviat tummia, hiiilensekaisia maaläiskiä. Nämäkin lienevät purettujen / palaneiden, mahdollisesti jo lasiruukin aikaisten rakennusten paikkoja.

Malkaneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Malkanevan tervahauta on selvästi nähtävissä matalakasvuisessa kangasmaastossa. Sen halkaisija on n. 20 metriä ja lounaaseen laskeva rännioja on sekin selvästi nähtävissä. Haudan reunat ovat matalat. Tervahauta sijaitsee metsäautotien kääntopaikasta 300 metriä eteläkaakkkoon, kalliokumpareen takana kangasmaastossa.

Kärmeskallio (1000022755) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kärmeskallion tervahauta on halkaisijaltaan noin 5-6 metriä. Se on jyrkkäreunainen ja noin metrin syvyinen. Reunavallit ovat selkeät, ränniojaa ei ole näkyvissä. Tervahauta sijaitsee noin 350 metriä Kärmeskalliosta kaakkoon sekametsässä hieman piilossa puiden keskellä. Lähettyvillä on vanha lato.

Sepäntie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Kauttuan Ruukinpuiston läpi kulkevan Sepäntien varressa on hyvin säilynyt mailikivi jalustoineen. Nykyisin Sepäntienä tunnettu tieosuus on osa vanhaa maantietä, joka kulki Kauttualle pohjoisesta Sorkkisten kylän, Kirkonkylän ja Isovahen kylän kautta ja jatkoi Pyhäjärven rantoja noudatellen kohti Säkylää. Jo myöhäiskeskiajalla tunnettu kulkureitti muodostaa nykyään Ruukinpuistoksi kutsutun alueen ytimen.
Vuoden 1649 kestikievarijärjestyksessä määrättiin, että maanteiden varteen tuli asettaa kivet peninkulman välein. Vuonna 1734 määrättiin asetettavaksi kivet täysi-, puoli- ja neljännespeninkulman välein. Sepäntien kivessä on hakattuna vaakunamainen kilpi ja merkintä "1/4 mil". Mahdollisesti kivi osoittaa etäisyyden Vaheen kylässä olleelle kestikievarille.

Hannula (1000022893) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Torpan paikka Euran Vaanista Kahalaan kulkevan Vanhan maantien varressa. Maastossa näkyvissä muutamia mahdollisia uunien tai kiukaiden pohjia, kiviperustuksia ja kiviaitaa.

Vanha maantie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Euran kylän ja Rauman kaupungin yhdistävä vanha maantie. Vaanin säteriltä tie kulkee aluksi harjun laen männikössä kohti Panelian kylää, kunnes kääntyy seuraamaan muinaista Panelianlahtea rajaavaa oliviinidiabaasiharjannetta. Karttoihin vanha maantie on dokumentoitu vasta uudella ajalla, mutta kulkureittinä se lienee jo keskiaikaista perua.
Soistuva Panelianlahti ei ollut kulkukelpoinen kuin jäätyessään sydäntalvella, muuna aikana oli käytettävä kuivia kannaksia ja entisiä niemiä. Vaanin kankaalta Eurajoen Sydänmaan kylää kohti kulkeva tieosuus sivusi Panelian kylän maita, vaikka tie ei kylään saakka johtanutkaan. Kyläläisillä oli kuitenkin velvollisuus hoitaa tietä manttaaliosuuksiensa mukaisesti.
Kulttuuriperintökohteeksi on osoitettu tien päällystämätön osuus, joka erkanee vanhan linjauksen mukaisesti nykyiseltä Eurajoentieltä (tie 2174) ja jatkuu kunnostettuna yksityistienä (Balkanintie), ylittää uudemman Koivistontien ja jatkuu metsätienä (tunnetaan nimellä Vanha maantie), kunnes yhtyy jälleen Eurajoentiehen Euran Kahalassa Eurajoen kunnan rajan tuntumassa. Vanhan maantien kokonaan käytöstä pois jäänyt loppuosa (n. 200 m), joka on rinnakkainen Eurajoentien kanssa, on osoitettu muinaisjäännökseksi.

Isovahe (Nuoranne) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontista on säilynyt tontin eteläosa Esihistorian opastuskeskus Nauravan lohikäärmeen luona. Tontti on paikoitusalueena ja omenapuutarhan nurmena.
Kyläluettelojen mukaan Nuoranteen kylässä on ollut 1560-luvulla jopa 9 talo. Vielä vuonna 1681 maakirjassa mainitaan 7 eri tilaa. Kuitenkin 1600-luvun lopulla Nuoranteen kylä käsitettiin jo yhdeksi tilaksi (Isovahe). Isovaheen ja Vähävaheen tiloja esittävässä kartassa vuodelta 1696 Nuoranteen kylätontti vaikuttaa autioituneelta ja mainitaan niittynä; käytännössä Nuoranteen kylä siis katosi. Isojaossa vuonna 1773 nimismies Demoen siirtyi talon jaon yhteydessä tuolle tontille Isovaheen talon paikalta. Lyhyesti todettuna Nuoranteen kylän tontilla mainitaan nykykartassa nimi Isovahe ja Isovaheen talon vanhalla tontilla sijaitsee nykyisin Ali-Nuoranteen talo. Paikoitusalueen kohdalla näkyy vielä v. 1978 kartassa talo raitin vierellä. Nyt on jäljellä bändien harjoitustilana toimiva rakennus alueen pohjoisreunalla ja toinen rakennus itäreunalla.
Nuoranteen kylässä on ollut useita taloja ja sen juuret voivat ulottua rautakauden puolelle. Rajaus on tehty isojakokartan pohjalta.

Isovahe (Vahe) Isovahe (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti on Ali-Nuoranteen tilan pihamaata ja eteläpuolella olevan rivitalon nurmialuetta.
Kylä nimeltä Vahe käsittää 1560-luvun kyläluettelossa 2 taloa. Vaheen kylätontti on kahdessa osassa. 1600-luvun lopulla Isovahe ja Vähävahe ovat olleet yhtenä tilana. Tilasta käytetään myös nimitystä Nuoranne (tai Nuorante). Vuoden 1696 kartassa molemmat tilat on kuvattu.
Vaheen kylätonttia vastapäätä sijaitsee Yli-Nuoranteen rautakautinen kalmisto. On painavat syyt olettaa, että asutusjatkuvuus Isovaheen (nyk. Ali-Nuoranne)tontilla on ollut pitkä. Vanhan tonti alue ulottuu erelässä oleviin rivitaloihin. Näiden kahden nykyisen tontin rajalla kulkee vanha kulkureitti joen rantaan kevyenliikenteen sillalle. Ali- ja Yli-Nuoranteen talot ovat osa valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Alueen rajaus on tehty isojakokartan perusteella.

Kalevanpojankallio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Soisen metsäalueen keskellä oleva, pääasiassa havupuuta kasvava mäki Röyskänkalliosta pohjoiseen. Mäen länsipuolen huipulla on kaksi röykkiötä. Suurempi (röykkiö 1) on halkaisijaltaan n. 10 metriä, pyöreä ja matalahko. Se on sammaleen peitossa. Röykkiö 2 aivan edellisen vieressä on tehty punaisista hiekkakivilaakoista. Sen halkaisija on n. 1,5 metriä, korkeus n. 30 cm. Sitä on myöhemmin kaiveltu ja laakoista on ladottu "penkki". Röykkiö 3 on alempana läntisellä rinteellä. Se on kiuasmainen, korkeus n. 50 cm ja halkaisija 1 metri.

Korpimaa (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Valtatien 8 varrella, sen itäpuolella olevan metsäkumpareen pohjoisrinteellä on viisi röykkiötä. Kaikki ovat matalia ja vahvan sammaleen peitossa. Ne on koottu suurehkoista kivistä. Röykiöiden koko on n. 2x2 m ja korkeus n. 30 cm. Ne sijaitsevat vierekkäin, lähes toisissaan kiinni. Paikalla kasvaa pääasiassa havumetsää.

Köyhäjärvi (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Aikanaa vesien ympäröimä niemennokka, lounaispuolella Köyhäjärvi. Aluella kasvaa harvahkoa sekametsää, niittymäinen aluskasvillisuus. Alueella hakattu metsää useampi vuosi sitten. Korkea heinä ja hakkuutähde haittasi näkyvyyttä. Röykkiö 1 erottuu parhaiten, koska sen ympärillä heinää oli vähemmän. Röykkiön koko noin 3x3 m, korkeus n. 0,5 m.

Kyttävuori (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Valtatien 8:n länsipuolella ja Pukkalan talon itäpuolella sijaitseva korkea kallio, jossa louhittuna 1 maailmansodan aikaista taisteluhautaa. Kaivannon pituus on kokonaisuudessaan noin 110 metriä. Haudan eteläpuolella keskeneräinen, pienemmästä kivestä kasattu rintavarustus. Itäpäässä on keskeneräinen asema tai suojahuone. torjuntasuutna on etelä. Kohde on hyväkuntoinen ja edustava.

Takala 1 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Valtatie 8:n itäpuolella n. 600 m Unajan koulusta kaakkoon sijaitseva jyrkästi nouseva kalliomäki, jossa kasvaa havupuita. Valtaien rakentaminen on hävittänyt alueen kaakkoisreunaa.
Noin 80 metrin matkalla on useampia suuria röykkiöitä. Tarkkaa lukumäärää ja kokoa on vaikea päätellä, koska kiviä on alueella levitelty, kuoppia kaiveltu ja röykkiöt voivat olla osittain kiinni toisissaan. Parissa kohdassa näkyy reunaladelmaa, osa rakenteista lienee ollut suorasivuisia. Röykkiöitä arveltiin olevan 5 kappaletta, mutta luku on arvio. Paikalla lienee myös luontaista kiveystä.

Unaja (Unio) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Unajan kylä kuuluu Rauman seudun vanhimpiin ja on perustettu ilmeisesti jo 1200-luvulla. Unaja mainittiin vuonna 1413 muodossa Unio ja kylää on myös joissain yhteyksissä pidetty Rauman kaupungin edeltäjänä. Kylässä on ollut 1560-luvulla jopa 15 taloa. V.1781 kartoituksessa isojaon aloittamiseksi talot olivat Kodiksanttila, Nuuttila, Helo, Jokela, Lammin uudistila, Tupala, Rantala, Alanen ja Takala.
Kylätontin eteläinen reuna voidaan katsoa autioituneeksi ja siten muinaisjäännökseksi. Muu osa nykyisin asuttua kylätonttia on kulttuuriperintökohdetta.

Kalliola (684010082) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Unajanlahdesta 800 m kaakkoon, Kalliolan talosta 200 m koilliseen, kalliolla, tieleikkauksen vieressä.
Niiden koot ovat 4x3,5 m ja 4,5x3,5 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Koordinaatit on korjattu.

Asojärvi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Rauma-Turku-tiestä 1 km itään ja soistuneesta Asojärvestä 150 m länsiluoteeseen, kallioalueen koillisrinteellä.
Röykkiön koko on 4,5x3,5 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Kohteen koordinaatit korjattiin.

Röyskänkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat suoalueiden keskellä olevalla metsäisellä kalliomäellä Soukaisista johtavan tien länsipuolella
Röykkiöiden koot ovat 9,4x8,6x0,7m, 5,2x5x0,7 m ja 2,7x2,4x0,3 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa olemassa olevilla sijaintitiedoilla ei löytynyt röykkiöitä. Läheiset kallionyppylät käytiin läpi.
Sen sijaan Röyskänkallion laeltä löytyi pieni, suorakaiteen muotoinen latomus, kooltaan 4x1,5 m. Siinä on vain pari kerrosta kiviä jäljellä. Kivet ovat suurimmaksi osaksi punaista hiekkakivilaakaa.

Ala-Jaakola (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi Loiman kylässä, vanhan Turusta Huittisiin johtavan tien varressa.
Rajakivi on ollut isonjaon aikaan Ala-Jaakolan ja Pietilän rajakivi, kiveen hakatut kirjaimet JP tarkoittanevat Ala-Jaakolan silloista isäntää Juho Pertunpoikaa. Isonjaon täydennyksessä kivi jäi Rytin ja Yli-Jaakolan rajakiveksi. Isojako tehtiin alueella 1700-luvun loppupuolella. Rajamerkki lienee säilynyt isonjaon täydennyksessä 1890-luvulla vanhalla paikallaan, koska siihen on lisäksi hakattu ainakin numero 171 sekä Ala-Jaakolan talon puumerkki. Muitakin merkintöjä siitä hahmottuu.
Kivi on tienvarsiniiton yhteydessä kaatunut ja siitä on lohjennut palasia.

Kyrön skanssi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1600-luvun alussa, 30-vuotisen sodan aikana, Kyrönkankaantien varrelle perustettiin pieni linnake luonnonolojen määräämään paikkaan, jossa maantie ylittää Karvianjoen ja harvaanasuttu Hämeenmetsä oli antanut suojaa sotilaskarkureille. Kyrön skanssina tunnetun tukikohdan tehtäviin kuuluikin sotilaskarkureiden kiinniottaminen, väenottojen valvominen ja liikenteen tarkkailu. Samalla paikalla on jonkinlainen varustus jo nuijasodan aikaan. Skanssi toimi vuosina 1635-1659, joskin miehitettynä vain yhteensä seitsemän vuotta. Aktiivipalvelun jälkeen paikalla toimi Karvian Kantti -niminen kestikievari.
Maastossa on havaittavissa yksi raunio. Kantin talon maalla jyrkän jokitörmän reunalla on noin metrin korkuinen, kaartuva valli, jonka sisäpuolella on noin 15 metriä halkaisijaltaan kuoppa. Paikka on metsittynyt. Toinen samanlainen rakenne on sijainnut noin 200 metrin päässä samalla jokirannalla Skanssin tilan maalla. Siitä ei ole mitään jäljellä, mutta kuoppa oli vielä 1940-luvulla näkyvissä.
Skanssin lähellä on kaksi 1700-luvun aittaa, joihin liittyy perimätietoa Suomen sodan ajoilta. Ne eivät ole alkuperäisillä paikoillaan vaan siirretty tien alta. Vieressä ovat Kantin ja Skanssin talot.
Inventoinnissa 2013 GPS-paikannus. Kuopan keskelle kaivettiin pieni koekuoppa varmistamaan, ettei jäännös ole tervahauta, joksi sitä on myös epäilty.Maa oli multamaata ja hiekkaa, ei hiiltä tai hiilen värjäämää maata.

Kulmalanmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; I maailmansodan aikaisia puolustuvarustuksia on useassa kohdassa Kaanaan teollisuusalueen etelä- ja lounaispuolella Linnaistentien ja Wilhelmsvikinpolun varrella. Taistelukaivannot ovat maahan kaivettuja ja monin paikoin erittäin hyvin näkyvissä olevia ja melko hyvin säilyneitä. Paikoin on näkyvissä selvää kivistä muodostuvaa vallia kaivantojen kummallakin puolella. Kiviä ei kuitenkaan yleensä ole ladottu vaan lähinnä ne ovat kaivettaessa kasattu: maaperä on hiekkaa, mutta hyvin kivistä. Kaivantoa on yhteensä useita satoja metrejä. Pohjoisin lähes länsi-itä -suuntainen kaivanto on Wilhemsvikinpolun pohjoispuolella, eteläisin päättyy aivan Vanhan tien varteen. Keskimmäiset kaivannot on tehty rinteeseen kohti luoteessa avautunutta, nyt umpeenkasvanutta ja osin teollisuuden käyttöön ottamaa peltoaukeaa. Tästä varustuksesta osa lienee tuhoutunut sähkölinjan rakentamisen yhteydessä. Suurin osa taistelukaivantoketjusta on kuitenkin hyvässä kunnossa, ainoastaan Wilhelmsvikinpolun suuntainen pohjoisin varustus on paikoin täytetty romulla ja muulla kotitalousjätteellä (peltipurkit ja -ämpärit, rikkonaiset lasipullot jne).

Haventojärvi 1 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; I maailmansodan aikaista puolustusvarustusta metsätien varressa. Saman kohti Mäntyniemeä ja rantaa kulkevan tien varressa kaivantoja on etelämpänäkin (Haventojärvi 2 ja 3).
Puolustusvarustus sijaitsee itäisemmästä Haventojärvestä 400 metriä itäkoilliseen. Varustuksen vierestä, sen luoteispuolella, kulkee metsätie. Lisäksi puolustusvarustuksen vierustaa kulkee retkeilyreitti. Varustus on kaivettu lounais-koillissuuntaisen hiekkaharjanteen lounaispäähän, jossa se kulkee noin 50 metrin matkalla. Kaivanto on nykyasussaan 3–4 m leveä ja noin 2 m syvä. Kaivanto tekee sik-sak-mutkia. Kaivanto on suhteellisen hyvin säilynyt, joskin alueella kulkevat polut ovat kuluttaneet maata sen vieressä.
Puolustusvarustuksen alueella kasvaa harvaa iäkästä mäntymetsää.

Haventojärvi 2 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; I maailmansodan aikaisia taistelukaivantoja metsätien varressa. Kaivantoja on hiekkaisessa maassa ympäristöstään loivasti kohoavilla dyyneillä tien suuntaisesti, sen länsipuolella. Kaivannot erottuvat vielä erittäin selvästi, vaikka muutamin kohdin ovatkin mataloituneet ja täyttyneet huomattavasti. Kaivantoa on yhteensä usean sadan metrin matkalla kahdessa jaksossa.
Pohjoisempi kaivanto on pituudeltaan noin 100 metriä. Taistelukaivanto on 2–3 m leveä ja 1–1,5 m syvä. Kaivanto tekee käännöksiä ja mutkia. Sen ympärillä on mäntytaimikkoa, mutta itse kaivannon alue on säästetty metsänhoidolta. Kaivannon päälle on kaatunut keloutuneita puita.
Puolustusvarustuksen eteläisempi osa on myös dyynin suuntainen. Se on noin 115 m pitkä ja vastaa leveydeltään ja syvyydeltään pohjoisempaa varustusta. Varustuksen eteläosassa havaittiin lännen suuntaan tehty nelikulmainen metrin levyinen ulkonema pääkaivannon reunassa.

Hiekkarannantie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; I maailmansodan aikaista taistelukaivantoa useita kymmeniä meterejä Yyterin lomakylään kulkevan Hiekkarannantien molemmilla puolilla rinteessä.
Puolustusvarustus sijaitsee Yyterin Moottoriradan luoteispuolella. Muinaisjäännösalueen läpi kulkee Hiekkarannantie. Lisäksi alueen keskeltä haarautuu hiekkatie luoteeseen. Alueella on noin 80 metriä pitkä koillis–luoteis-suuntainen kaivanto, jonka Hiekkarannantie katkaisee. Kaivanto on noin 3 m leveä ja 1,5 m syvä. Se on kaivettu hiekkaharjanteen reunaan. Alueella kasvaa pääosin männikköä.
Muinaisjäännösalueen länsiosassa on hiekkatien molemmin puolin kahdet suorat, noin 10 m pitkät kaivannot. Niillä on leveyttä noin 1,5 m ja syvyyttä 1 m. Alueella on lisäksi muutamia yksittäisiä kaivantoja, joista ainakin osa voi liittyä puolustusvarustukseen. Hiekkatiellä olevan puomin kohdalla on kaksi epämääräistä kaivantoa, joista toinen on kooltaan 4 x 3 m. Ne voi-vat liittyä paikalla olleisiin osin täyttyneisiin korsuihin. Toisaalta ne voivat johtua esimerkiksi pienimuotoisesta hiekanotosta.

Mikroautoradan puolustusvarustukset (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Viasveden mikroautorata (FK-rata)sijaitsee vanhan Pori-Luvia -tien varressa. Tie kulkee paikalla pitkin hiekkaharjannetta, ja lähistöllä onkin varsin suuria hiekan- ja soranottoalueita. Viasveden mikroautoradan lounaispäässä on ensimmäisen maailmansodan aikaista venäläisten rakentamaa taistelu- ja yhdyshautaa yhteensä n. 300 - 400 m. Alueen läntisessä osassa on lisäksi korsun pohjakuoppa. Tasiteluhaudat on kaivettu hiekkaiseen kangasmaastoon, paikoin reunoja on vahvistettu kivillä. Haudat seurailevat hiekkaharjanteen reunamaa, joka paikalla kulkee kutakuinkin 20 m korkeuskäyrän mukaan. Harjanteen länsipuolella maasto laskee selvästi, paikoin melko jyrkästikin ja harjanteen alla on Nummensuo -niminen soinen metsäalue. Idässä maasto jatkuu tasaisempana ja metsäisenä. Mikroautorata ja juoksuhaudat sijaitsevat kuivassa kangasmaastossa.
Mikroautoradan alueella on lisäksi useita kiviröykkiöitä, joiden esihistoriallisuudesta ei kuitenkaan ole varmuutta.

Lamppi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiuas sijaitsee kallion laella valtatie no 8 länsipuolella, noin 500 m:n päässä tiestä.
Röykkiö on rakennettu kalliossa olevan pohjois-etelä -suuntaisen halkeaman päälle. Matti Huurre löysi vuonna 1966 halkeaman reunoilta pienen piin sirun ? ja kaksi kvartsi-iskosta. Röykkiö on pahoin hajotettu. Siitä on jäljellä "rengasmainen kivikasa". Röykkiön halkaisija on noin 4 m.
Röykkiö tarkistettiin v. 2013 inventoinnin yhteydessä. Koordinaatit mitattiin GPSllä ja sijaintiin tehtiin pieni korjaus.

Lampi II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Ahlaisten Lampissa, vt 8:lta erkaantuvan metsäautotien varressa, tien pohjoispuolella kivikkoisen mäenkumpareenn päällä.
Kumparetta peittää pirunpelto, johon on muotoiltu pyöreä röykkiö. Röykkiö on säännöllinen, 20 cm halkaisijaltaan olevista kivistä kasattu. Röykkiön keskustaan on kaivettu iso kuoppa. Röykkiön halkaisija on 2,5 m ja korkeus 0,8 m.
Inventoinnin 2014 yhteydessä röykkiön sijainti tarkistettiin ja sijaintikoordinaatit korjattiin.

Isosuo (1000023207) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Inventoinnissa 2014 löydetty pronssikautinen hautaröykkiö, joka sijaitsee noin 50 m pitkän avokallioharjanteen eteläpäässä ja peittää suurimman osan kumpareen lakialueesta. Kallio laskee jyrkästi itään, etelään ja länteen. Ympäristössä maasto on hyvin louhikkoista. Kallioharjanteen länsipuolelle tulee metsäautotie, jonka kääntöpaikka on aivan kalliorinteen alla. Röykkiö näkyy kääntöpaikalle.
Röykkiö on halkaisijaltaan n. 7 metriä ja korkeudeltaan n. 80 cm. Se on melko hyväkuntoinen, ainoastaan reunoilla etelässä ja varsinkin pohjoisessa on jälkiä purkamisesta.

Tampionkeidas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kankaanpään keskustan koillispuolella Tampionkeitaan turvetuotannossa olevan suon pohjoispuolella oleva tervahauta. Se sijaitsee purouoman pohjoispuolella hiekkaisella töyräällä. Tervahaudan halkaisija on n. 9 m.

Köönikänmäen pelto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Kokemäeltä, Köönikänmäen kalmistoa (271010013) ympäröiviltä pelloilta on löytynyt metallinilmaisimella useita rautakautisia pronssiesineitä.
Köönikänmäen kalmiston länsipuolinen peltoalue, ja etenkin rantavyöhyke tarkastettiin inventoinnissa. Pellolla kasvoi heinää, eivätkä havaintomahdollisuudet olleet kovin hyvät. Paikalle tehtiin muutamia maaperäkairauksia sekä lapionpistoja, joissa havaittiin muutaman sentin paksuinen, tummanharmaa maakerros kyntökerroksen alla. Pellon pinnalla havaittiin joitain tiilenkappaleita ja liitupiipun varren katkelmia sekä kuonaa. Pellolla tavattu viljelijä kertoi, että joen rannassa, metallinilmaisinlöytöjen läheisyydessä on selkeästi muusta pellosta poikkeavaa ”mustempaa multaa”. Viljelijä kertoi myös, että Paistilan kylä olisi alun perin sijainnut juuri joen rannassa, ennen kun siirtyi nykyiselle paikalleen. Mahdollisten rautakautisten tai keskiaikaisten kulttuurikerrosten/ rakenteiden havaitseminen ja kohteen tyypin, muinaisjäännösstatuksen ja aluerajauksen tarkempi määrittäminen vaatisi peltoalueen tarkkuusinventointia.

Hevostori 3 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Vuoden 2013 inventoinnissa löydettiin avokallion laelta kraatterimainen röykkiö, jonka halkaisija on noin 2 m ja korkeus noin 0,3 m. Se koostuu muutamasta kivikerroksesta Röykkiöstä on vieritetty kiviä etelän puolelle ja sen päällä kasvaa mänty.
Tällä muinaisjäännöstunnuksella on aikaisemmin ollut röykkiökohde Ylikylä (Hevostori) sijainnissa P: 6878144, i:212802. Ari Siiriäisen v. 1967 inventoinnin kuvauksen mukaan "röykkiö sijaitsee Korpijärvenojan pohjoispuolella metsässä matalalla, soiden ympäröimällä mäellä. Röykkiön koko ei tiedossa."
Ilmoitetulta paikalta ei vuoden 2010 ja 2013 inventoinnissa löydetty muinaisjäännöstä. Röykkiön paikkatiedot ovat ilmeisesti olleet virheelliset. Lähistöltä löytyi kuitenkin v. 2013 nyt nimellä Hevostori 3 oleva röykkiö, joka lienee Siiriäisen tarkoittama.

Antunperinkangas (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohteeseen kuuluu kaksi avokalliolla sijaitsevaa röykkiötä. Röykkiöistä pohjoisempi on rakenteeltaan selvempi, vaikka se on ilmeisesti osittai tuhoutunut.
Pohjoisempi röykkiö sijaitsee kallion laella. Se on muodoltaan pyöreähkö ja halkaisijaltaan noin 1,5 m. Korkeutta rakenteella on 0,2 m. On mahdollista, että röykkiöstä on otettu tai vieritetty kiviä ja ainoastaan alin kivikerta on säilynyt. Röykkiö on jäkälän peitossa.
Toinen (eteläisempi) röykkiö on 7 m pitkä ja 2 m leveä. Korkeutta sillä on noin 0,2 m ja se on lounas-koillinen suuntaan ladottu. Röykkiö koostuu 1-2 kivikerrasta. Röykkiö on jäkälän peittämä.

Härkäniitty (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kooltaan noin 3 x 7 metriä pitkä, matala, suorakaiteenomainen
kiviröykkiö. Korkeus vaihdellen noin 0.4-0.7 metriä. Kasa on tehty eri kokoisista miehennostannaisista kivenlohkareista. Röykkiö on ilmeisesti maatäytteetön ytimestään. Pinnassa on paikoin maatunutta kariketta ja multaa erityisesti eteläpäässä, missä röykkiö on myös matalin. Kyseessä voi olla paikan viljelys- ja laidunnuskäyttöön liittyvä kivikasa. Huomiota kiinnittää kuitenkin
röykkiön suuri koko. Kiviröykkiö ei ole vaurioitunut.
Röykkiö sijaitsee matalalla pohjoinen-etelä -suunnassa olevalla kallioselänteellä, joka on osin mineraalimaapeitteinen. Länsi-, etelä- ja itäpuolella on umpeen kasvavaa vanhaa peltoa. Pohjoispuolella on avoin niitty, missäon Härkäniityn (tai Härkänummen) rautakauden kylän rakennuksia ja toiminta-aluetta. Röykkiön päällä on pensaikkoa, suuri kataja ja muutamia puita (kuusta, koivua). Pelloissa ja lähimetsissä on näkyvissä mm. vanhojen peltolohkojen ojia. Ympäristöä ei havainnoinnin yhteydessä tarkastettu laajemmin.

Kirkonkylä (783010003) (Hautapaikat)
Ajoittamaton; Mahdolliset ruumishaudat olisivat sijainneet Säkylän kirkon vieressä, ns. Heikkilän kaupparakennuksen luona.
Ruumishaudat, yhteensä 3 olisivat paljastuneet viemäriä kaivettaessa joskus 1940-luvulla. Kohde tarkastettiin vuonna 1956. Tarkastuskertomuksen mukaan hautojen kohta oli tuolloin jäänyt tien alle, "ehkä osittain tuhottu myös rakennuksen perustuksia kaivettaessa. Sitä mahdollisuutta, että paikalla olisi ollut esihistoriallinen kalmisto ei käy kokonaan kieltäminen".
Vuoden 2013 inventoinnin mukaan kohde on merkitty muinaisjäännösrekisteriin väärään paikkaan. Ruumishautojen voidaan olettaa säilyneen löytökohdasta kaakkoon Rantatien alla kohdissa, joihin ei ole kaivettu syviä putki- tai kaapelikaivantoja. Koska alueella on uuden paikannuksen ja maastohavaintojen perusteella voinut säilyä ruumishautoja kohdetta tulee pitää rauhoitettuna kiinteänä muinaisjäännöksenä. Muinaisjäännösalue on rajattu siten, että se sisältää alkuperäisen löytöpaikan ja ne alueet, joilla hautojen säilyminen on edellä olevan kuvauksen mukaisesti mahdollista.

Kolerikiventie 4 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mikolan rakennuskaava-alueella Kolerikiventie 4 kohdalla.
Paikalta on omakotitalon perustuksia kaivettaessa löytynyt varhaiskampakeramiikkaa, nuorakeramiikkaa kivilaji- ja kvartsi-iskoksia, hiotun kivilajiesineen kappale sekä palanutta luuta. Koekaivauksissa todettiin asuinpaikkaa olevan jäljellä enää vain Kolerikiventie 4 piha-alueella.
Vuoden 2013 inventoinnissa tontin todettiin olevan samassa kunnossa kuin valokuvissa 1980-luvulla. Erityisesti etupihalla asuinrakennuksen eteläpuolella ja piharakennuksen länsipuolella oleva, mäntyjä kasvava alue on säilynyt samassa tilassa kuin edellä mainituissa valokuvissa. Aluetta rajoittaa etelässä noin 30 cm korkea maaleikkaus. Sen eteläpuolinen alue tontin eteläreunaan asti on vuoden 1980 tutkimusten mukaan tuhoutunut Paikalla on ollut 1980-luvulla kasvimaa. Nyt siellä on tasaista nurmikkoa. Kohteen rajausta on muutettu siten, että se sisältää alueen, jolla asuinpaikkaa todettiin koekaivauksessa. Vain alueen koilliskulma sisältyi aiempaan rajaukseen.

Mikkola/Kirkkoharju (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat itä-länsisuuntaisella hiekkaharjulla Pyhäjärvestä kaksi kilometriä itään.
Röykkiöt ovat matalia, noin 0,5 m korkeita. Niiden halkaisijat ovat noin 5,5 m, 4 m ja 3,5 m. Röykkiöt ovat säännöllisen pyöreitä, selvästi ihmisen tekemiä. Vaikka alue on kivinen, röykkiöt erottuvat hyvin ympäristöstään. Ne sijaitsevat 5 - 20 metrin päässä toisistaan. Muinaisjäännösalueen laajuus on noin 70 x 70 m. Yksi röykkiöistä on tutkittu. Siinä ei havaittu mitään varmasti esihistoriaan viittaavaa. Löytöinä saatiin piitä, pieni pronssin palanen, palanutta luuta ja tiiltä.
Vuoden 2013 inventoinnissa todettiin kohteen aikaisempi sijainti ja rajaus muinaisjäännösrekisterissä virheelliseksi. Röykkiöiden todettin olevan aiempien kuvausten mukaisessa kunnossa. Lisäksi röykkiöiden eteläpuolella, harjun rinteen alareunassa havaittiin kellarikuoppa.

Honkala (1000023336) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Säkylänharjulla Vähä-Säkylässä sijaitsevan Honkalana tunnetun seuratalon pihapiirissä on kaksi tervahautaa. Molemmat tervahau-dat ovat Säkylässä yleistä tyyppiä, jossa haudan pohja on päällystetty hiekkakivilaaoilla.
Honkalan mäelle on merkitty tervahautoja Vähä-Säkylän 1900-luvun alun asutusta kuvaavaan karttaan. Karttaan merkityt haudat sijaitsevat Honkalasta länteen eli haudan 2 tienoilla. Haudat on merkitty soikeana länsi-itä-suunnassa pitkänomaisena alueena. Niiden viereen rannan puolelle on merkitty ”tervahuoneet”.

Mäkelä 1 (1000023337) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Iso-Säkylässä Mäkelä talon pihapiirin laidassa. Paikka on
lounaaseen laskevaa harjun rinnettä. Lounaassa Rantatien varressa on suurehko talousrakennus noin 15 m päässä. Itse tervahaudasta on näkyvissä tervahaudan laakakivipinnan reunaa lounaassa, alarinteen puolella, ja suurelta osin maahan peittynyt kivistä ladotun halssikäytävän suu sen alla. Itse tervahauta (suppilomainen osa) on peittynyt tai peitetty maalla. Maan pinnalla on kiviä ja ra-kennusjätettä. Haudan päällä kasvaa pensaita ja pieniä puita.
Paikalta noin 50 m länteen, edellä mainitun omakotitontin toisella puolella, Ranta-tien ja Mattilantien risteyksen koillispuolella, havaittiin myös vähäisiä jäänteitä, jot-ka saattavat olla peräisin samanlaisesta tervahaudasta.

Aroniemi (1000023339) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Aronniemeen menevän tien varrella, sen pohjoispuolella, aivan tien vieressä. Maasto on loivasti länteen laskevaa kangasta. Alueella kasvaa kuusivaltaista metsää. Maaperä on paikoin kivistä hiekkamoreenia. Miilu on hiekkaisemmalla, matalalla, vanhalla rantatörmällä. Sen länsipuolella on kivisempi törmän rinne. Miilu on pyöreä, läpimitaltaan 5 m ja noin 70 cm syvyinen. Alarinteen puolella on näkyvissä reunavallia. Kuopan pohjalle tehdyssä koekuopassa oli noin 5 cm paksuinen hiilipitoinen kerros ja 20 cm sekoittunutta hiekkaa.

Huovinrinne (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee tasaisella harjun lakella, jossa kasvaa kangasmetsää. Maaperä on hyvin kivistä. Lakitasanteelta tuulenkaadon juurakosta poimittiin kvartsi-iskos. Lähistölle kaivettiin kolme pientä koekuoppaa. Yhdestä löytyi kolme kvartsi-iskosta.
Vuoden 1988 tarkastuskertomuksen karttaliitteeseen merkitty löytöpaikka on var-sin tarkasti samalla kohdalla kuin tässä inventoinnissa havaittu asuinpaikka. Paikan sijainti harjun kivisellä lakitasanteella on asuinpaikalle jossain määrin epätyypillinen. Kun alueelta on löydetty iskoksia nyt ja jo vuonna 1988, ja niitä löytyy jopa ehjään metsämaastoon tehdyistä koekuopista, on aluetta pidettävä kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Huovinrinne 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat Kirkkoharjun tyven eteläpuolella, loivasti lounaaseen laskevalla hiekkakankaalla. Miilujen kohdalla loivalla rinteellä on leveitä vallimaisia rantamuodostumia. Lounaassa lasku edelleen loivenee, ja maasto muuttuu lievästi soistuneeksi. Koillisessa rinne jyrkkenee. Alueella havaittiin viisi vanhalta vaikuttavaa selvästi ihmisen kaivamaa pyöreähköä kuoppaa. Lisäksi alueella on runsaasti varuskunnan toimintaan liittyviä, selvästi melko uusia pesäkkeitä ja poteroita. Vanhemman näköisiin kuoppiin kaivettiin koekuopat niiden funktion selvittämiseksi. Kolme kuopista todettiin niissä olevan hiilipitoisen kerroksen perusteella ilmeisiksi hiilimiiluiksi. Kahdessa kuopassa koekuopissa ei havaittu hiiltä eikä muutakaan kuoppien funktiosta kertovaa. Ei kuitenkaan ole mahdotonta, että nekin ovat miiluja. Kohde on rajattu siten, että kaikki kuopat jäävät rajauksen sisään.

Ruona (1000023345) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ruonan talon pihapiirin pohjoispuolella olevalla pellolla, josta kerättiin porfyyri-iskoksia, kvartseja ja palanutta luuta. Maasto on Säkylänharjun koillisrinteen loivasti laskevaa alaosaa. Maaperä on hiekkaista. Löytöjä havaittiin 20–30 m leveällä kaistalla ja noin sadan metrin matkalla pellon ylä- eli lounaisreunassa. Löytöaluetta rajoittaa lounaassa Ruonan talon pihapiiri ja kaakossa rivitalotontti. Löytöjä oli harvakseltaan koko löytöalueella, ja löytöjen määrä on havaintomahdollisuudet huomioon ottaen melko pieni. Palanutta luuta näytti esiintyvän eniten aivan pellon lounaislaidan lähellä. Tämä saattaa viitata siihen, että osa siitä liittyy historiallisen ajan asutukseen talon tontilla. Paikalla on ollut talon tontti jo isojaon aikaan. Muuten erityisiä löytökeskittymiä ei havaittu.

Iso-Säkylä (Stor Säkylä) Rekola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Iso-Säkylän kylä on todennäköisin peräisin jo varhaiskeskiajalta. Vuoden 1540 maakirjassa taloja oli 18. Talomäärä on ollut likimain sama isojaon aikaan 1780-luvulla. Pääosa taloista on sijainnut rivissä nykyisen Rantatien molemmilla puolilla, Säkylänharjun koillisrinteellä. Kylän tonttialueen kokonaispituus oli tällöin jo 700 m. Alueelle on 1900-luvulla muodostunut Säkylän keskustaajama, ja rakentaminen ja muu maankäyttö tien varsilla on ollut intensiivistä. Vanhempia asutusjäännöksiä on voinut säilyä vain pienillä alueilla vanhan kylätonttialueen luoteispäässä.
Muinaisjäännösalueeksi on rajattu isojaon aikaisesta Rekolan tontista se osa, jolla vanhempia asutusjäännöksiä on voinut säilyä. Lisäksi kohteeseen on liitetty siihen etelässä ja kaakossa liittyvä, Rekolan ja Lamppalan tonttien viereinen alue, jolla on säilynyt erilaisia rakenteita ja rakennusjäännöksiä

Iso-Säkylä (Stor Säkylä) Anttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Iso-Säkylän kylä on todennäköisin peräisin jo varhaiskeskiajalta (tai myöhäisrautakaudelta ottaen huomioon läheisen rautakautisen metallinetsintäkohteen Iso-Säkylä 2). Vuoden 1540 maakirjassa taloja oli 18. Talomäärä on ollut likimain sama isojaon aikaan 1780-luvulla. Pääosa taloista on sijainnut rivissä nykyisen Rantatien molemmilla puolilla, Säkylänharjun koillisrinteellä. Kylän tonttialueen kokonaispituus oli tällöin jo 700 m.
Alueelle on 1900-luvulla muodostunut Säkylän keskustaajama, ja rakentaminen ja muu maankäyttö tien varsilla on ollut intensiivistä. Vanhempia asutusjäännöksiä on voinut säilyä vain pienillä alueilla vanhan kylätonttialueen luoteispäässä.
Muinaisjäännösalueeksi on rajattu isojaon aikaisesta Anttilan tontista se osa, jolla vanhempia asutusjäännöksiä on voinut säilyä. Tontin kaakkoisosassa oleva nykyinen omakotitalon tontti on rajattu alueen ulkopuolelle.

Pääksy (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilut sijaitsevat hyvin loivasti länsilounaaseen laskevalla hiekkakankaalla Pääksyntien länsi- ja Pääksy-Santalantien pohjoispuolella. Alueella kasvaa eri-ikäistä mäntymetsää.
Alueella havaittiin kuusi vanhalta vaikuttavaa selvästi ihmisen kaivamaa pyöreähköä kuoppaa noin sadan metrin pituisella ja 30 m leveällä alueella. Neljä kuopista todettiin kairaamalla ilmeisiksi hiilimiiluiksi niissä olevan hiilipitoisen kerroksen perusteella. Kahdessa kuopassa ei havaittu hiiltä eikä muutakaan kuoppien funktiosta kertovaa. Ei kuitenkaan ole mahdotonta, että nekin ovat miiluja. Kohde on rajattu siten, että kaikki kuopat jäävät rajauksen sisään.

Karhulinna (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Karhulinnan I maailmansodan aikaiset varustukset ovat parhaiten säilyneitä ja komeimpia linnoitusmuistoja Raumalla.
Karhulinna sijaitsee Merirauman kaupunginosassa Syväraumanlahden pohjoispuolella olevalla kalliolla Järvikadun päässä. Alueen taisteluhaudat ovat kallioon louhittuja, jopa 2 metrin syvyisiä. Kokonaisuudessaan taisteluhautaa on Karhulinnassa louhittu n. 160 m ja haudan seinämät on vahvistettu sementtilaastilla muuratuilla kiilakivillä sekä paikoin betonilla. Haudan keskiosassa on kaksi tykkiasemaa ja haudan molemmissa päissä on kallioon louhitut suojahuoneet. Torjuntasuunta on länsi.
I maailmansodan aikaisten linnotteiden rakentaminen on ilmeisesti kokonaisuudessaan tapahtunut Raumalla vuonna 1916. Karhulinna oli kaupungin huolellisimmin rakennettu varustus ja ilmeisesti toinen kokonaan valmiiksi saaduista, käyttökuntoisista pattereista Raumalla.

Kourula (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Luvian ja Porin kaupungin rajalla Viasvedeltä Suntiin johtavan tien länsipuolella Rajakalliolla. Lähekkäin on kaksi hiidenkiuasta, joista toinen Porin (Rajakallio), toinen Luvian puolella. Luvian puoleinen hiidenkiuas on noin 35 m kunnarajasta etelään. Se on rakennettu loivasti luoteeseen viettävälle rinteelle maapohjalle. Sen koko on 12,6 x 11,5 m ja korkeus 1 ,6 m. Keskellä on 3 m:ä läpimitaltaan oleva kuoppa. Edellisestä n. 70 m koilliseen on 28 m:n pituinen noin 2 m leveä ja noin metrin korkea sammaloitunut kivivalli. Se on tehty luonnonkivistä, on pohjoisluode - eteläkaakko -suuntainen ja sen keskivaiheille on kaivettu kaksi kuoppaa. Peruskartassa oleva muinaisjäännösmerkki on suunnilleen vallin kohdalla. Vallin itäpuolella on laaja huuhtoutumiskivikko, jossa on näkyvissä kaivelun jälkiä .

Bditelnyj (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mäntyluodon lähistöllä Outoorista luoteeseen 13 - 16 metrin syvyydessä hiekkapohjalla.
Venäläisen torpedohävittäjä Bditelnyjn hylky. Hylky on kahdessa osassa. Osien väli on noin kilometrin. Hylyn pienempiä osia on levinnyt laajalle alueelle. Hylyn peräosassa on jäljellä ainakin kolme höyrykattilaa ja höyrykone.
Bditelnyj oli rakennettu 1906 Pietarissa. Se oli 64 metriä pitkä ja 7 metriä leveä. Se upposi 1917. Kesällä 1917 saksalainen UC-luokan sukellusvene oli laskenut miinoja Mäntyluodon edustalle. Marraskuun 27. päivänä 1917 neljän laivan saattue, jonka johdossa Bditelnyj oli, ajoi miinakenttään ollessaan saapumassa Mäntyluotoon. Aluksen yli 50 hengen miehistöstä vain kymmenkunta pelastui. Onnettomuudessa kuoli myös kaksi suomalaista luotsia.
Hylky myytiin helsinkiläiselle pelastusyhtiölle sodan jälkeen. Hylyllä tehtiin pelastustoimia 1919. Sieltä nostettiin ainakin tykkejä, köyttä ja vaijeria. Seuraava pelastustoimi tehtiin 1922, jolloin hylystä nostettiin mm. kuparisia koneen osia. Sen jälkeen hylky unohtui, kunnes Porin Urheilusukeltajat ry löysi hylyn 1990.

Maanpään torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Maanpään torpan paikka sijaitsee entisen Lapin kunnan (nyk. Rauma) ja Eurajoen rajalla aivan kunnan koilliskolkassa Kourulammin pohjoispuolella metsäalueella, jota ympäröivät Isosuo, Kakolamminsuo ja Niinistönsuo.
Alueella on nähtävissä useita (3-4) kiukaan jäännöstä tai uunin pohjaa sekä matalampia ja pienempiä kiveyksiä. Kiukaiden jäännökset halkaisijaltaan noin 1,5 – 2 m, korkeudeltaan n 1 m. Myös yksi mahdollinen rakennuksen peruskiveyksen jäännös.
Paikka on soiden tai kosteikkojen ympäröimää ympäristöstään vähän kohoavaa metsämaata, hyvin loivasti länteen laskevaa rinnettä. Havupuuvaltaista sekametsää, jossa harvennusta tehty joitakin vuotta sitten. Aluskasvillisuus varpuvaltaista, ei juuri kulttuurivaikutteista mutta rakenteiden ympäristössä avoimempaa ja heinävaltaisempaa kuin ympäristössä muualla.
Paikkakunnalla kohde tunnetaan nimellä Maanpään torppa ja sen kerrotaan rakentaneen1800-l puolivälissä rengin, joka halusi viedä kauniin vaimonsa kauas kylästä. Pariskunnan ainoan lapsen kuoltua vaimo kuitenkin halusi palata takaisin kylään ja niin torppa jäi autioksi.

Sven Renström (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman edustalla avomerellä Aikonmaasta länteen Nurmeksenmatalalla. Sijaintitieto on epätarkka.
Nurmeksenmatalan ympäristössä on näkyvissä hiekkaan ja kivien alle osittain hautautuneita hylyn rakenneosia. Osien oletetaan olevan peräisin 1915 uponneesta Sven Renström -nimisestä höyrylaivasta. Hylyn tiedetään olleen pitkään karikolla näkyvissä ennen sen rungon hajoamista.

Raumaluoto (Taide)
Historiallinen; Porin Lampaluodon eteläosassa Raumaluodossa on pieni metsikkö rannan huvilatonteille johtavan Kantotien ja Reposaaren maantien välissä. Metsikön keskellä on kalliotöppäre, joka ennen hakkauksen etsimisen yhteydessä tapahtunutta paljastamista oli ohuen sammalikon ja jäkälikön peittämä. Paikalla kasvaa kuusivoittoista tuoretta sekametsää, aluskasvillisuus sammalta, mustikkaa, puolukkaa.
Kallion loivassa etelärinteessä on hakattuna kompassiruusu, jossa koristeltu pohjoisneula sekä hakattuna kirjaimet OSS ja I(E?)SS. Hakkaus näyttää melko vanhalta, se on hyvin tarkkaa ja säntillistä työtä, kaikki kompassin viivat ovat tarkasti samanmittaisia ja säännöllisiä.
Hakkauksen on 1960/70-luvulla löytänyt alueen maanomistaja Juhani Hyvätti, joka on ollut Raumaluodolla kesäasukkaana 1930-luvulta lähtien. Hän ei muista paikalla koskaan näkyneen muita hakkauksia eikä niitä ylempää kalliosta sen paljastamisen jälkeenkään löytynyt. Kompassin lähiympäristöstä ei kuitenkaan tarkastuksen yhteydessä paljastettu kalliota kovin suurta alaa.

Koskelo (1000023766) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Reposaaren maantieltä Ahlaisiin ja Kellahdelle menevän tien itäpuolella tiheässä rantametsässä sijaitseva käytöstä poistetun merimerkin, pylväslyhdyn, jalusta. Se sijaitsee ympäristöään hivenen korkeammalla paikalla kalliopohjalla. Se on korkeudeltaan n. 2 m ja pohjamuodoltaan lähes neliömäinen. Pohjakerrokset on muurattu isommista kivistä, laastia on käytetty. Lyhdyn perustan kapeneva yläosa on lähes pelkästään muurattu hiekkakivilaaoista. Rakenteen päällä on edelleen näkyvissä vankkoja pultteja ja ympäristössä rautaosia,jotka ilmeisesti ovat peräisin pylväässä olleen lyhdyn rakenteista. Jalustassa on hakattuna vuosiluku 1913.
Ympäristön lehtomaisessa metsässä on paljon kaatuneita puita ja ryteikköä. Maaperä on kosteaa. Nykyisin merimerkki on aivan metsän ympäröimä.

Suvitie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Syväraumanlahden etelärannalla rinteessä kulkee noin 100 m mittainen ensimmäisen maailmansodan aikainen taisteluhauta. Se on kaivettu maahan rinteen suuntaisesti ja on osittain vahvistettu kiveämällä. Lohkottuja kiviä on näkyvillä myös ympäristössä. Varustuksesta nousee ylös rinnettä etelään sen keskivaiheilla lyhyempi haara. Itäpäässä saattaa olla miehistösuojan tai vastaavan pohja, pyöreä kuoppa. Itäpää on kuitenkin jo lähellä Merimiehenkadun varren taloja ja metsään on tuotu puutarhajätettä ja kuopanteita on mahdollisesti täytetty.
Välittömästi varustuksen pohjoispuolella kulkee rantaa seuraileva Suvitie. Rinteessä kasvaa järeää männikköä, ja paikoin näkyvissä on kalliopaljastumaa. Aluskasvillisuutta on niukalti, mutta se koostuu lehtipuiden vesoista ja varpukasveista.

Kruopin rajapyykki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Haudan ja Kivikylän kylien rajalla, Eurajoentien varressa sijaitseva maakunnallisesti merkittävä isojaon aikainen rajapyykki. Se on merkitty myös isojakokarttaan (Kruopi Raija)

Voinusjärvi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kaentien itäpuolella kalliolla. Röykiön koko on noin 10x15 metriä. Muoto on jotenkin kulmikas ja se koostuu suurehkoista kivistä. Röykkiö näkyy tielle.

Alakieri (Alakeirijocki) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alakierin kylä sijaitsee noin 2,6 km Lapinkylän kirkolta länsilounaaseen, Saarnijärven kaakkoispuolella. Kylän läpi virtaa Haaronjoki, joka yhdistää Saarnijärven ja Narvijärven.
Alakieri on muodostanut aikanaan Ylikierin kanssa yhteisen kantakylän Keerenjoen. Varhaisimmat maininnat kylännimestä ovat 1500-luvun alusta. Vuonna 1548 Alakierin nimeksi oli merkitty Alakeirijocki. Kylä kuului suureen jakokuntaan yhdessä Ylikierin, Kaukalaisten, Kullanperän ja Murtamon kanssa. Vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli kuusi taloaja lisäksi ulkokyläläisen hallussa oleva tilus. Alakierin kylä autioitui 1580-luvulla ja vuonna 1585 kuudesta talosta neljä oli merkitty autioksi. Vuoden 1686 maakirjaan on merkitty neljä taloa.
Kylän tonttimaa sijaitsi 1700-luvun loppulla Saarnijärven kaakkoispuolella, Kauklaistenjärveen laksevan ojan itärannalla. Alakieri muodosti 1700-luvun lopulla oman erillisen jakokuntansa. Maanmittari Isak Tillberg suoritti Alakierillä isojaon vuosina 1787-88 sekä halkoi samassa yhteydessä tuolloin kylän muodostaneiden Pietilän ja Kerttulan talot kahtia. Pietilä sijaitsi vanhan Rauman maantien pohjoispuolella, Kerttula puolestaan eteläpuolella. Näiden halkomisten jälkeen kylässä oli neljä taloa.
Kylätontti on säilynyt rakennettuna nykypäivään saakka. Isojaon yhteydessä tapahtuneen tilojen lohkomisten jälkeen kylätontille jäi edelleen Pietilän ja Kerttulan kantatalot (Yli-Pietilä ja Yli-Kerttula).
Kylätontin länsiosassa Haaronjoen itäpuolella on massiiviselta maankäytöltä säilynyt, kiinteäksi muinaisjäännökseksi määritelty alue. Sen rajaus on tehty isojakokarttaan nojautuen. Muu osa kylätonttia on kulttuuriperintökohdetta. Rajaus on suuntaa antava.

Lapinkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lapinkylä sijaitsee kunnan keskiosassa, Narvijärvestä pohjoiseen, Lapinjoen pohjoispuolella kohdassa jossa Pappilanoja laskee Lapinjokeen. Lapinkylän keskustassa on Lapinjoessa leveämpi kohta Patolampi ja sen alajuoksulla pato.
Lapinkylä on ollut jakokunnan kantakylä, jolla on ollut suuret maaomistukset aina Narvijärvelle asti. Samaan jakokuntaan Lapinkylän kanssa ovat kuuluneet Kivikylä, Rohdainen, Skinnarla ja Kulju. Kylässä on ollut keskiajalta lähtien kappelikirkko, joka hallinnollisesti on kuulunut Eurajoen kirkkoon. Lapinkylän nimi mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1503 käräjäasiakirjoissa. Vuoden 1540 maakirjassa Lapinkylässä on ollut seitsemän taloa ja vuoden 1686 sama määrä, johon kuuluu myös pappila. (Alanen 2007, 6-7).
Lapinkylä muodosti isojaon aikana yksinään jakokunnan. Lapinkylässä aloitettiin isojako maanmittari Johan M. Gottskalkin toimesta vuonna 1786. Isojakotoimitus keskeytyi parinkymmenen vuoden ajaksi ja lopulta sen suoritti loppuun J.G. Vallenius vuosina 1805–1812.
Kylässä oli vielä isovihan (1713–1721) aikana kirkkoherran virkatalon Seppälän lisäksi ainoastaan viisi taloa. Mattilan ratsutila ja Vahalan akatemiatila jaettiin kahtia ja isojaon aikana talomäärä oli kohonnut kahdeksaan. Historiallisella kylätontilla Pappilanojan molemmin puolin sijaitsivat Vahalan, Seppälän, Björnin ja Mattilan tilat. Kirkkalan tila sijaitsi puolestaan nykyisellä paikallaan Eurajoentien länsipuolella lähellä Kirkkotien risteystä. Lukkariston tila sijaitsi isojaon aikana joen eteläpuolella Meijerintien varrella sillasta itään. 1800-luvun aikana Lukkaristo siirtyi nykyiselle paikalleen Lukkaristontien varteen nykyisen Huittistentien pohjoispuolelle. Vahala siirtyi 1800-luvun kuluessa huomattavasti idemmäksi, Björni eli Pyörni siirtyi puolestaan nykyiselle paikalleen teiden risteykseen.
Kohteessa on yksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi katsottava alue. Kyseessä on entinen Vahalan talon autio tontti Pappilan itäpuolella. Vahala siirtyi 1800-luvun kuluessa idemmäksi. Isojaonjärjestelykartassa vuodelta 1898 tontilla ei enää näy rakennuksia. Nykyään alue on rakentamaton pieni kumpare, jonka päällä kasvaa vanhoja omenapuita, nuoria koivuja ja mäntyjä. Tontin lounaisnurkassa on pienen neliönmuotoisen rakennuksen kiviperustus ja kiviaitaa. Rakennus on pohjois-eteläsuuntainen ja kooltaan noin 4 x 12 m. Rakennuksen lounaisnurkasta jatkuu suurista kivistä tehty aita, joka on kylmämuurattu. Aita jatkuu rinnettä alaspäin noin 30 m matkalla etelään reunustaen peltotietä. Tontille kaivettiin koekuoppa, josta paljastui tiilensekaista likamaata noin 20 cm paksuudelta. Mitään ajoittavaa ei löytynyt.
Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan tontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Alueen rajaus on suuntaa antava.

Pappilanoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pieni Pappilanojan poikki menevä betoninen myllypato. Myllyn paikka on merkitty vuoden 1903 venäläiseen topografikarttaan. Kyseessä on ollut pieni puromylly. Syntyaika ei ole tiedossa, mutta paikka voi olla hyvinkin vanha. Isojakokarttaan sitä ei ole merkitty, mutta eipä ole Lapinjoen koskenkaan suuria myllyjä.

Ridanalho (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallioisessa metsässä metsätien vierellä kolme pientä, halkaisijaltaan 1 -2 m kokoista röykkiötä tai latomusta.
Tarkemmat tiedot alakohteissa.

Sorkan kylän muistokivi (Taide)
Historiallinen; Sorkan maantien ja Sohantien risteyksessä sijaitseva, Sorkan kylän palon muistoksi kaiverrettu maakivi. Kivessä on teksti ”S.K. Balo 18.5.1846”.

Mustalahti (1000024076) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tien vieressä olevalla Mustalahteen avautuvalla kalliolla havaittiin ainakin neljä pientä ja matalaa röykkiötä tai latomusta. Niiden muoto on epämääräisen pyöreähkö ja halkaisijat n. 2 m. Ainakin kahdesta oli otettu kiviä kalliolla olleisiin rajamerkkeihin.

Taipalmaantie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kalliolla sijaitseva kiviröykkiö, jonka vieressä erilaista asumisjätettä. Halkaisija n. 5x5 m, aivan kyljessä pieni kivikasa. Röykkiön päällä myös pari tiilen palaa. Jätteet todennäköisesti tuotu paikalle muualta.
Mainittakoon että Riihivainio-niminen pelto on merkitty jo Haapasaaren vuoden 1668 karttaan.
HUOM! Inventointikertomuksessa kohde on nimetty Riihivainioksi. Nimi on kuitenkin muutettu sekaantumisen estämiseksi saman nimiseen kohteeseen Rauman Nihattulassa.

Kaasankallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Voitkan saarella, luonnonsujelualueella sijaistseva kiviröykkiö, kooltaan n. 2 x 2 m ja korkeus n 40 cm. Koottu pääosin teräväsärmäisistä kivistä. Tehty osittain kallionkoloon. Kiviä on vieritetty alemmalle kalliotasanteelle röykkiön pohjoispuolella.
Röykkiön viereen on kahden kiven varaan nostettu pitkulainen kivi istuimeksi.

Haapasaari (Aspöö) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haapasaaren nimi esiintyy asiakirjoissa ensi kerran vuonna 1556. Haapasaari kuului aikanaan Sorkan kylään, mutta erotettiin 1625 kruunun hevossiittolalle laidunsaareksi. Vuonna 1630 paikalle rakennettiin kolme tallia. Hevossiittola lopetti toimintansa vuoteen 1651 mennessä. Samalle paikalle A. E. Jordan rakennutti hiukan myöhemmin Haapasaaren kartanon (säterikartano ja rustholli). Vuoden 1668 kartassa näkyy uusia kartanon rakennuksia. Ensimmäinen merkintä Haapasaaresta (Aspöö) Suomen asutuksen yleisluettelossa on vuodelta 1657.
Haapasaaren säteriratsutilalla toimitettiin isojako maanmittari Johan Forseliuksen toimesta vuosina 1777–1796. Isojakoasiakirjoja ei valitettavasti ole käytettävissä. Isojaon yhteydessä ratsutila jaettiin kahteen osaan Haapasaaren ja Kolhan tiloiksi. Kolhan tila jaettiin edelleen vuonna 1801 Kolhan ja Nurmen tiloiksi. Kartano oli kruununluonteinen aina isojakoon saakka. Puoliskot lunastettiin perinnöksi vuosina 1795 ja 1800. Isojaon täydennys toimitettiin vuonna 1918.
Haapasaari on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Haapasaaren isojakokartat eivät olleet käytettävissä, joten kulttuuriperintökohteen rajaus on tehty 1600-luvun tiluskartat, 1900-luvun alun venäläinen topografikartta ja kohteen ympäristö huomioiden.
Alueella on myös kiinteitä muinaisjäännöksiä. Tontin pohjoisosassa vanhan rakennuksen ja Haapasaarentien välissä on kivipitoisia, nurmettuneita maakumpareita. Ne voivat mahdollisesti liittyä 1600-luvun kartoissa näkyviin tai varhaisempiin rakennuksiin. Alue on laidunta ja se on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten maanpinnan alla on mahdollisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Lisäksi vuoden 1668 tiluskartassa näkyvä, idästä kartanoa lähestyvä tielinjaus on säilynyt lyhyehköltä matkalta. Tien pohjoispuolella, pitkulaisella kalliolla, on n. 20 metriä vanhaa kiviaitaa muutama kivikerros jäljellä. Myös nämä rakenteet on rajattu muinaisjäännöksiksi.

Sorkka (Sorcka) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Sorkan kylä on yksi Rauman ympäristön vanhimpia ja perustettu mitä ilmeisimmin jo ennen vuotta1300. Ensimmäinen kirjallinen maininta kylästä on vuodelta 1514. Vuonna 1571 kylässä oli tiettävästi 12 taloa. Kylä perustettiin alun perin meren rantaan, mutta maankohoamisen seurauksena kylätontti on jäänyt sisämaahan. Se sijaitsee Sorkanperän lahteen laskevan Hiuknummenojan sekä Eurajoelta Raumalle johtavan vanhan maantien varrella. Kylä rajautuu pohjoisessa sekä koillisessa Eurajoen kuntaan. Lännessä Sorkka rajautuu mereen sekä muun muassa Haapasaaren ja Taipalmaan kyliin. Etelässä kylä rajautuu Rauman kaupunkiin sekä Uotilaan.
Isojaon aikana talot sijaitsivat nauhamaisessa rivissä Sorkan maantien eteläpuolella nykyisen Nissilän talon kohdalla Hiuknummenojan ja tien väliin jäävällä alueella. Talot olivat Arvela, Nissilä, Heinilä, Antikkala, Juso, Prami, Kylänpää ja Karkku. Sorkan kylä paloi 1840-luvulla ja tämä mahdollisesti vauhditti vanhan kylätontin hajoamista ja kantatilojen siirtämistä kauemmaksi. Kantatiloista ainoastaan Nissilän talo on säilynyt edelleen samalla paikalla.
Sorkan kylä kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Sorkka on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Kulttuuriperintökohteen rajaus on tehty isojakokarttaan nojautuen. Alueen rajaus on suuntaa antava.
Kohteessa on myös kaksi aluetta, jotka ovat kiinteitä muinaisjäännöksiä. Niiden rajaus on tehty isojakokarttaan nojautuen. Alueet ovat välttyneet massiiviselta maankäytöltä, joten maanpinnan alla on mahdollisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Vanhimpien kulttuurikerrosten ja kiinteiden rakenteiden säilyneisyyden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.

Uusimaa (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pitkäjärvestä 200 m itään, tien itäpuolella kallion luoteisrinteessä.
Röykkiö on muodoltaan säännöllinen, jollaiseksi se on koottu vuoden 1891 tutkimusten jälkeen. Sen halkaisija on 7,5 m. Reunat on ladottu pystysuoriksi ja metrin korkuisiksi. Laki on hieman kupera. Ulkosyrjällä kiertää suurista kivistä rakennettu matala reunus.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnissa ja GPS-paikannuksessa sen sijainti muuttui hieman.

Kituhaka (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Nihattulasta Raumalle johtavasta tiestä 300 m pohjoiseen, Monnan kirkosta kilometrin kaakkoon, peltojen välisellä kalliokumpareella Ojanteentien varressa.
Tarkemmat kuvaukset alakohteissa.

Mäkelä 1 (684010116) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjoelta Raumalle johtavan tien pohjoispuolella, Mäkelän talosta 200 m itäkaakkoon, kangasmaastossa lähellä tien reunaa.
Kohde tarkastettiin vuoden 2014 inventoinnin yhteydessä. Koordinaatit muuttuivat GPS-paikannuksessa.

Ketunnummi 2 (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kylmänkorvenkallion kohteen koillisin röykkiö metsäisen rinteen kallionyppylällä. Kohde on puuttunut muinaisjäännösrekisteristä, mutta sen luona on moderni Museoviraston muinaisjäännöstä osoittava kyltti. Röykkiön halkaisija on n. 10 m ja korkeus n. 1,5 m. Muoto on pyöreähkö, vain vähän levinnyt

Kuusmonkallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kalliolla Kuusmonkalliontien ja kesäasunnolle vievän tien risteyskohdassa. Pyöreähkö, n. 4 m halkaisijaltaan oleva röykkiö, korkeus n. 0,7 m. Muutamia kiviä levinnyt röykkiöstä.

Monna (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde tarkastettiin Aku Riikilän raportin kohdetiedon perusteella. Kyseessä on kallioalue havumetsässä. Metsää on hakattu viime vuonna. Kallioilta löytyi kolme matalaa röykkiötä/latomusta. Näistä 1 ja 2 olivat aivan vierekkäin. Röykkiöiden kuvaukset alakohteissa.

Tenhonkallio (Puolustusvarustukset)
Tuntematon ajoitus; Tarkastettu Jari Sjölundin v. 1985 inventointitietojen pohjalta. I maailmansodan aikainen kallioon louhittu juoksuhauta, pituus noin 70 metriä. Keskeneräinen. Torjuntasuunta etelä ja länsi. Haudassa kasvaa runsaasti puita ja sitä on yhdessä kohdassa käytetty jätekuoppana. Sen länsipuolella on pieni huvimaja.

Uusitalo 2 (1000024329) (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Röykkiö sijaitsee Hakrintie varrella, kalliokumpareella tien pohjoispuolella. Sen halkaisija on n. 6 m, korkeus n. 1 m. Muodoltaan pyöreähkö röykkiö on hieman levinnyt.

Vasarainen (Wasarais) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vasaraisten kylä ajoittuu 1300–1400-luvulle. Kylä muodosti keskiajalla jakokunnan viereisten Soukaisten, Nihattulan ja Tarvolan kanssa. Vasaraisten nimi esiintyy ensimmäistä kertaa kirjallisissa lähteissä vuonna 1540. Vuonna 1571 kylässä oli tiettävästi kuusi taloa. Vasarainen autioitui isovihan (1713–1721) seurauksena ja ainoastaan Isotalon peltoja pidettiin kaiken aikaa viljelyksessä. Vuosikymmenten kuluessa oli rajojen suhteen syntynyt suurta sekaannusta. Tämän vuoksi Anders Mörne oli kartoittanut kylän jo vuonna 1754 saamatta kuitenkaan maanomistussuhteita tyydyttävästi järjestetyksi. Vuonna 1772 ryhdyttiin kartoittamaan Vasaraisten kylää isojakoa ja autiotilusten erottamista varten. Työn suoritti maanmittari Christian Fabrell. Isojako saatiin Vasaraisissa päätökseen vasta vuonna 1791. Tilat olivat kruunun autiotila Marttila, Hannula, Tiila (Lauri), Kestilä, Paavola ja Isotalo. Paavolaa viljeltiin isojaon aikana jo kahdessa osassa (Paavola ja Jokela). Puolet Isotalosta kuului puolestaan Soukaisten rusthollarille.
Kylätontti sijaitsi isojaon aikoihin nykyisen koulun eteläpuolella Nihattulantien ja Vasaraistentien
risteyksen läheisyydessä Nairastenojan molemmin puolin. Vuoden 1778 kartan mukaan joen eteläpuolella sijaitsivat Hannulan talo, Lauri sekä Isotalo. Pohjoispuolella sijaitsivat puolestaan Kestilä, Paavola ja Jokela. Kylän pelto- ja niittymaat sijaitsivat Nairastenojan sekä pääosin Ihamonojan varsilla.
Vasarainen on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Alueen rajaus on suuntaa antava. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden.
Kohteessa on myös kaksi aluetta, jotka ovat kiinteitä muinaisjäännöksiä. Alueet sijaitsevat:
a) Kodisjoentien itäpuolella osa vanhaa Hannulan ja Laurin talojen rakentamatonta tonttia,
b) Nihattulan tien eteläpuolella oleva osa edellä mainittujen talojen tonttia (koulua vastapäätä) ja ns. Kellarimäkeä. Tien vieressä on hylätty kellari, iästä ei ole tietoa. Sen itäpuolella on nuoremman oloinen, tai ainakin kunnostettu, maakellari joka kuuluu Isotaloon. Isojaontäydennyksessä v.1878 aluetta kutsutaan ”kylämäeksi” (bytomt), joka jakautui molemmille Isotalon puolikkaille. Alue on ehkä ollut liian kivikkoinen muuhun käyttöön.

Seipikrooppi (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1 ms aikaisia taistelukaivantoja laajalla alueella Seipikroopin ja Fatijärven välisessä maastossa. Dyynimuodostumaan kaivettua taisteluhautaa ja mahdollisia miehistokorsujen kuopanteita on usean sadan metrin matkalla. Osa rakenteista on edelleen hyvin nähtävissä, osa on täyttynyt tai täytetty.

Karisalmi (1000024340) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1 ms aikaisia taistelukaivantoja. Peltoalueen takana loivasti ympärstöstää nousevalla hiekkamäellä on yhtenäistä, sik-sak -muotoon kaivettua taisteluhautaa. Kaivanto erottuu ympäristöstään selvästi ja on melko hyväkuntoinen. Ympäristössä on runsaasti vanhaa havupuuta ja paljon tuulenkaatoja myös kaivannoissa ja niiden päällä. Tasteluhautaan liittyy myös kuoppamaisia kaivantoja. Eräs niistä on kooltaan 8 x 5 x 1,3 m.

Tahkoluodon kylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tahkoluodon alueen inventoinnissa v. 2010 paikallistettin vuonna 1745 syntynyt torppariasutus. Tahkoluoto kuului Porin kaupungille ja torpparit maksoivat veroina Porin pormestarille erilaisia ruoka- ym. tuotteita. Elinkeinoissa kalastus oli tärkeässä roolissa peltoviljelyn lisäksi. Topografisista olosuhteista johtuen on hyvin todennäköistä että torpat ovat perustaneet tonttinsa lähekkäin ja muodostaneet kylän. Paikalla on asuttu vielä 1980-luvulla, kuten mm. vuoden 1987 peruskartasta ilmenee. Voimalalaitoksen vuoksi asutus hävisi ja alue onkin osin voimala-alueen aidan sisäpuolella. Kalastajatorpilla on joillain alueilla keskimääräistä suurempi suhteellinen merkitys osana alueen asutushistoriaa; saariston asuttamisessa torpilla oli suuri rooli.
Paikalla nyt näkyvät jäännökset ovat todennäköisesti lähes kokonaan nuoremman asutuskerrostuman merkkejä. On kuitenkin todennäköistä että maan alla on säilynyt jäännöksiä myös vanhasta asutuksesta. Vanhimpien kulttuurikerrosten ja kiinteiden rakenteiden säilyneisyyden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia. Muinaisjäännösalue on rajattu v. 1854 pitäjänkartassa näkyvän kylätontin mukaan. Kasvillisuudesta johtuneen huonon näkyvyyden vuoksi paikka tulisi tarpeen vaatiessa tarkastaa varhain keväällä/myöhään syksyllä.

Varekivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Varekivi-nimisellä pienellä kalliokumpareella sijaitsee viisi kiviröykkiötä. Kumpare kohoaa ympäröivästä laajasta Kiimasuosta noin kaksi metriä, ympäristössä kasvaa nuorta mäntymetsää. Röykkiöiden sijainti viittaa siihen, että ne on jo alun perin tehty rajamerkeiksi, eivätkä ole esim. sekundaarikäyttöön otettuja hautaröykkiöitä. Rakenteista keskimmäinen (röykkiö 1) osoittaa rajalinjojen yhtymäkohtaa, muut osoittavat eri rajalinjojen suuntaa suhteessa röykiööön 1. Röykkiöissä on pystykiviä, jotka tarkastettiin hakkausten varalta, mutta sellaisia ei havaittu.
Varekivi on Huittisten vanhojen kylien Maurialan, Loiman ja Salmenojan yhteinen rajapiste. Vampulan itsenäistyttyä omaksi pitäjäkseen siitä muodostui myös pitäjänrajan merkki: mainituista kylistä Salmenojasta tuli yksi Vampulan kylistä. Nykyisin koko alue kuuluu Huittisten kaupunkiin.
Paikka on merkitty rajapisteeksi ainakin jo 1700-luvun jälkipuolen tiluskarttaan, mutta se voi olla huomattavasti vanhempikin, koska asutus ao. kylissä on paljon vanhempaa, viimeistään keskiaikaista.
Kyseessä on vanha kylän/pitäjänraja. Kohde on hyvin säilynyt ja monipuolisten rakenteidensa vuoksi poikkeuksellisen näyttävä historiallisen ajan rajamerkki.

Ilveskallio (1000024638) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Yksinkertaista uunia muistuttava latomus sijaitsee laajahkon kallioalueen itäosassa metsämaastossa. Se on ympäristöään vähän korkeammalla kumpareella ja kalliopohjalla. Latomuksen koko on 0,8 x 0,8 m ja korkeus 0,4 m. Kivet ovat kulmikkaita ja niiden koko on 15-40 cm. Latomuksen keskellä on kivetön kohta.
Latomus muistuttaa uunia, mutta ympäristössä ei ole merkkejä tulenpidosta. Se voisi olla myös paalun tukikiveys. Kohde ei sijaitse nykyisellä tai muilla tunnetuilla rajalinjoilla.

Kumpuluodontie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; 1 ms aikaisia taistelukaivantoja. Ympäristöstään loivasti kohoavalla hiekkaisella mäellä golfkentän läheisyydessä Huvikummuntien ja Kumpuluodontien välissä on maahan kaivettua taisteluhautaa kahdessa osassa. Osa kaivannoista on täytetty puutarhajätteellä ja osissa on paljon rautaromua yms jätettä.
Kaakonpuoleinen taistelukaivanto on noin 50 m pitkä. Se on tasamaalla, harvahkossa seka-metsässä. Kaivannon leveys on noin 3 metriä, ja syvyys vaihtelee 1–1,5 m välillä. Kaivantoa on osin täytetty kivillä, roskilla ja risuilla.
Taistelukaivannosta noin 15 m pohjoiseen on vanhahkoilla roskilla täytetty kuoppa, joka on kooltaan 7 x 6 x 1,2 m. On epävarmaa, onko se osa puolustusvarustusta.
luoteispuolelta. Edellisestä varustuksesta luoteeseen on matalaa ja ojamaista kaivantoa. Pohjoisosa siitä on kuitenkin leveydeltään 3 m ja syvyydeltään 1,5 m. Kaivanto tekee sik-sak-mutkia. Todennäköisesti sekin on osa varustusta.

Riutanahde (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Riutanahde -niminen kallio sijaitsee Vuojoen kartanosta noin 900 m koilliseen. Se on laajahko kallio, jonka nimi johtuu ilmeisesti etelä- ja kaakkoisreunoilla olevista laajoista louhikoista.Röykkiöt sijaitsevat etelä- ja kaakkoisreunoiltaan louhikkoisen kallion kaakkoislaidalla. Pohjoisin röykkiö on pyöreä ja läpimitaltaan se on n. 9 m. Röykkiö on kauniin ja säännöllisen muotoinen, korkeudeltaan n. 1 m ja keskellä on vähäisiä kaivelun merkkejä. Siitä 17 m etelälounaaseen on toinen pienempi ja hajanaisempi röykkiö 2, jonka läpimitta on 4 m. Lisäksi röykkiöstä 2 noin 5 m luoteeseen on hajanainen kivikko; kenties sekin kiukaan pohja.

Honkaporras (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hyväkuntoinen tervahauta sijaitsee aivan Lähteenmäentien varressa. Haudan halkaisija on noin 10 m ja juoksutuskanavan paikka on edelleen näkyvissä. Tietojen mukaan paikalla on poltettu tervaa vielä 1950-luvulla.

Lähteenmäki (1000026389) (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Hyväkuntoinen tervahauta sijaitsee Lähteenmäentien varressa uudistusalan keskellä. Haudan halkaisija on noin 10 m ja juoksutuskanavan paikka on edelleen näkyvissä.

Rintala (1000026450) (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kullaan Levanpellon kylässä Harjavallan rajan tuntumassa sijaitsevan lähes umpeen ruohottuneen Juupajärven itärannalla sijaitsee Rintalan torppa. Torpan ympäristössä on runsaasti eriaikaisia asutusmuistoja: kiviaitoja, raivaus- ja peltoröykkiöitä. Järvi on laskettu ja kuivatettu 1800-luvulla, itärannalle on tämän jälkeen saatu uusia peltolohkoja, jotka nyt ovat kasvamassa umpeen.
Vanhan rantatörmän päällä sijaitsee pitkänomainen kiviröykkiö. Röykkiön pituus on 10 – 12 m ja leveys 2 – 3 m. Levein kohta on röykkiön kaakkoispäässä. Röykkiön korkeus on n. 1 m ja se on koottu kohtuullisen isoista ja tasakokoisista kivistä. Kiveys on melko löyhää. Röykkiö on hyvin selvärajainen ja hyvin ympäristöstään erottuva.

Järvisadonpelto (Taide)
Historiallinen; Lutan kylässä Hauensuontie kulkee peltoalueen pohjoisreunaa. Tien pohjoispuolella on pieni kallionyppylä, jonka korkeimmalle kohdalle on hakattu teksti: IÄRWISADONSUOHON ENSIN OJA LUOTU1814 ON 3 KYYNÄRÄ RAHKA ENSIN PELTU TEHTY 1818 UIKIRAN SUOHON ENSIN OJA LUOTU 1817 ON 6 KYNÄR RAHKA ENSIN PELTU TEHTY 1822. Tekstin vasemmalla puolella on lisäksi hakattuna aurinkokello.
Kallion päällinen on pidetty puhtaana jäkälästä ja sammaleesta, joka muuten olisi jo peittänyt hakkaukset. Hakkaukset on vahvistettu valkoisella värillä (teksti), muuten havaitseminen olisikin vaikeaa.
Hakkauksen on tehnyt Isak Antinpoika Laurila (1792-1861) Eurajoen Rikantilasta. Isak Laurila oli varakas, perheettömäksi jäänyt talollinen, kolmen perintötalon isäntä, joista kaksi sijaitsi Rikantilan kylässä ja yksi Lutan kylässä. Laurilan johdolla raivattiin isot alat suota pelloksi, hän oli tunnettu vaatimattomista elämäntavoistaan ja kovasta työtahdistaan. Laurilan tekemiä hakkauksia tunnettaan Eurajoelta muualtakin, niille ovat tyypillisiä aurinkokellot. Kts. Juvan mylly 1000020312.

Köyliön kirkko (Hautapaikat)
Historiallinen; Köyliön kirkko on rakennettu vuonna 1752, mutta sitä on kunnostettu ja muutettu 1800- ja
1900-luvuilla monin tavoin. Köyliön kirkon korjaustöiden yhteydessä on kesäkuussa 2015 lattian alta paljastunut jäänteitä arkuista. Kirkkojen lattian alla olevat kirkkohaudat ovat muinaismuistolain rauhoittamia. Vaikka ne liittyisivät käytössä olevaan kirkkoon.
Kaikki löytyneet arkut ovat olleet lastukerroksen alla, ja osa myös ohuen hiekkakerroksen peittäminä. Arkut ovat kapeita, laudasta tehtyjä. Arkut sijaitsevat varsin hajallaan toisistaan, mutta kaikki löytyneet ovat kirkon keskikäytävän eteläpuolella ja ainakin osa on kirkon suuntaisia (itä-länsi).

Toinen Petäjäs (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Petäjäksen niemen länsipäässä Petäjäksen tien päässä on kahdessa kohtaa säilynyt jäänteitä ensimmäisen maailmansodan aikaisista puolustusvarustuksista. Pohjoisempi näistä sijaitsee lähellä rantaa aallonmurtajan länsipuolella. Täällä ryteikköisellä kalliorinteellä sijaitsee noin 15 m pitkä kivistä kylmämuurattu rintavarustus, jonka koillispäässä latomus jatkuu sivu ja selkäsuojaksi. Torjuntasuunta on luode.
Toinen varustus tästä 150 m kaakkoon Kompinlahden rantatörmällä entisen Kolmannen Petäjäksen sillan itäpuolella. Se on noin 10 m pituinen katkelma maahan kaivettua taisteluhautaa. Torjuntasuunta on etelälounaaseen. Viereinen vesialue on aiemmin ollut Toisen ja Kolmannen Petäjäksen välinen salmi.

Myllykoski (1000027084) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllykoski sijoittuu Noormarkun taajamaan keskustaan. Kyseessä on pienistä
saarista koostuva entinen myllykylä, joka nykyisin on puistoa. Kosken pohjois-
puolella on Noormarkun meijeri. Myllykylän myllyt ovat kuuluneet Noormarkun
ja Finnbyn kyliin ja paikalla virtaava Noormarkun joki muodostaa Noormarkun
ja Finnbyn kylien rajan. Kylissä oli 1560-luvulla yhteensä 13 taloa. Todennä-
köisesti paikalla on harjoitettu myllytoimintaa keskiajalta aina 1900-luvun puo-
liväliin. Koskessa toimineiden kylien, talojen ja kruunun myllyt muodostavat
historiallisesti merkittävän myllykylän. Nykyisin saaret ovat autioituneet ja
metsittyneet, tosin paikalla voidaan yhä havaita vähäisiä myllyjen rakennejään-
teitä. Paikalla ei voida havaita merkittäviä koskenperkausjälkiä. Saaret ovat
autioituneenakin merkittävä, toiminnallinen ja historiallinen osa vanhaa kylä-
maisemaa.

Rytökoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rytökoskessa on sijainnut Ylikylän Heikkilän tilan mylly 1800-luvulta 1900-lu-
vun alkupuolelle. Viimeinen raivaus Rytökoskessa tehtiin 1960-luvulla. Pieniä
saaria ja koskessa olevan myllyn käsittänyt alue raivattiin ja kosken kivet ka-
sattiin joen rannoille.
Aikaisemmasta myllytoiminnasta on jäänteenä itärannan vesikanava, joka on
tunnistettavissa uomana noin 80 m matkalla. Ladottua kiveystä on noin 10
metrin matkalla koordinaattipisteen ympäristössä.

Sahakoski (1000027088) (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Sahakoskella on sijainnut myllymäinen öljytehdas 1850 - 1910-lukujen välisenä
aikana. Nykyisin paikalla toimii 1900-luvun alkupuolella rakennettu voimalai-
tos, mylly, pato, muuntaja ja saha.
Sahakoski oli vielä 1700-luvulla kylien takamaita. Sahakosken öljytehtaan pe-
rusti porilainen kauppias W.A. Wallin vuonna 1850. Vuosina 1852-1855 paikalle
rakennettiin öljypuristamo. Puristamon ohella paikalla toimi jauhomylly sekä
1860-luvulla vanuttamo. Öljytehdas toimi aina ensimmäiseen maailmansotaan
saakka. Öljytehtaan lopettamisen jälkeen koskessa oli mylly. 1940-luvulla pai-
kalle rakennettiin nykyinen mylly, voimalaitos sekä sähkövoimalla toimiva
saha.
Karttojen perusteella öljytehdas on sijainnut nykyisen myllyn ja myllykanavan
tienoilla. Todennäköisesti vanhimmat rakenteet ovat jääneet nuoremman ra-
kentamisen alle. Mahdollisesti tunnistamaton betonirakenne on jäänne öljyteh-
taasta.
Kosken padonneen betoni- ja puurakenteisen neulapadon puuosat korvattiin
betonirakenteella 2010-luvulla.
Öljytehdas on merkitty 1857 kartassa nykyisen voimalaitoksen paikkeille ja on
oletettavasti tuhoutunut nykyisen voimalaitoksen rakennustöissä. Öljytehtaan
rakenteita ei maastotöissä havaittu. Kosken partaalla on yksittäinen, nykyistä
voimalaitosta vanhempi betonirakenne, joka saattaisi olla öljytehtaan viimei-
siltä toimintavuosilta. Koordinaatit viittaavat tähän rakenteeseen.
Sahakosken nimen alkuperä ei inventoinnin yhteydessä selvinnyt. Vanhin kart-
toihin merkitty rakenne on öljytehdas, joka on rakennettu Sahakoski nimellä
tunnettuun koskeen.

Kuninkaanlähde (1000027101) (Kulkuväylät)
Tuntematon ajoitus; Köyliön Kankaanpään Kuninkaanlähde sijaitsee Kuninkaanlähteentien varressa hiekkakankaalla aivan asutuksen keskellä. Lähde on padottu ja sen länsipäästä lähtee laskuoja Köyliönjärveen, joka sijaitsee vain n. 300 m etäisyydellä lähteestä. Laskuojan varressa on sijainnut useampiakin myllyjä, jäljellä on edelleen nk. Martin mylly lähteen länsipäässä.
Kuninkaanlähteen eteläreunalla hiekkatörmässä on kaksi suurta tervahautaa. Molempien halkaisija on n. 20 m, ne ovat suppilomaisia, vallin ympäröimiä ja vallissa on juoksutusaukko pohjoisreunassa avautuen lähteelle päin. Molempien tervahautojen päällä kasvaa suuria mäntyjä ja sisäosassa vadelmaa, mutta ne ovat hyväkuntoisia ja selvästi havaittavia. Tervahautojen alapuolella rinteessä, joka on tullut esille veden laskettua, on näkyvillä runsaasti nk. tervakiveä, kovettunutta tervansekaista hiekkaa ja osin kuonaantunutta savea ja hiiltä. Tervan voi vielä haistaa ja se jopa muodostaa veden pintaan paikoin kalvoa. Tervaa on imeytyneenä maastoon runsaasti.
Lähteen pohjoisreunassa törmässä on useassa paikassa tullut näkyviin hirsien jäännöksiä, näitä on myös lähteen pohjassa sen pohjoisreunalla. Hirret saattavat olla jäänteitä vanhoissa valokuvissakin näkyvistä terva-aitoista, joita lähteen ympäristössä on sijainnut useita. Näkyviin on myös tullut erilaisia lähteen pohjaan lyötyjä puuseipäitä. Näistä osa liittynee laiturirakennelmiin, osa sen sijaan on lähteessä olleiden säilytyslaatikoiden kiinnityspuita. Paikallisilla on vielä muistitietoja lähteen käyttämisestä erilaisten elintarvikkeiden jäähdyttämiseen ja säilyttämiseen.
Tervahautoja tiedetään sijainneen lähteen ympärillä useita, jäännöksiä on tullut esille aikaisemminkin rakennustöissä. Myös lähteen pohjalla oli mahdollisesti tervahautojen jäännöksiä. Kuninkaanlähteen itärannalle on merkitty tervanpolttopaikka jo v. 1707 tiluskarttaan.
Muinaisjäännösalue on rajattu käsittämään vielä säilyneet tervahaudat sekä lähteen nykyisen vesialueen. Myllyjen vuoksi lähde on padottu jo varhain ja vesi on peittänyt vanhemmat rakenteet. Vanhojen karttojen perusteella patoallas on kooltaan ja muodoltaan vaihdellut eri aikoina.
Lähteen pohjan kaivamisen yhteydessä on löytynyt suuri määrä erilaisia esineitä ja esineiden katkelmia. Osa liittynee ruuan säilyttämiseen lähteessä, osa tervanpolttoon ja erityisesti ajan viettämiseen tervahaudoilla niitä poltettaessa ja vahdittaessa. Tietojen mukaan kylän taloilla oli tapana sytyttää haudat samaan aikaan ja polttoon lienee liittynyt myös arjesta poikkeavaa kyläläisten yhteistä ajanviettoa.

Rudanko (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviröykkiö sijaitsee Risteen asemalta 0,9 km kaakkoon, joesta 0,3 km lounaaseen ja 80 m Rudangon tilan päärakennuksesta länteen. Paikka on peltojen välissä olevalla tasaisella kalliolla. Röykkiön koko on 4,5 x 4,5 m ja korkeus noin 1,5 m. Se on muodoltaan jyrkkäseinämäinen katajia kasvava keko. Kivet ovat kooltaan 30 - 50 cm:iin.
Edellisestä röykkiöstä 90 m etelään on toinen, matala pyöreä röykkiö kallionnyppylän pohjoispuolella. Röykkiön koko on 5 x 5 x 0,3 m. Se on tehty liuskeisista kivistä ja sammaleen peitossa.
Tarkastuksessa syksyllä 2015 eteläisempää röykkiötä ei havaittu, sillä paikalla oli uudistushakkuun jäljeltä paksu kerros hakkuutähteitä. Pohjoisempi röykkiö oli kuvauksen mukainen.

Salama (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin edustalla noin 28 km keskustasta luoteeseen Tahkoluodon länsipuolella ja Smöörööga -luodon luoteispuolella kivikkoisella pohjalla.
Rautarakenteisen aluksen kappaleita hajallaan pohjassa noin 80 x 80 metrin alueella. Hylky on rikkoutunut palasiksi luodon tuntumaan; laivan muotoa ei ole hahmotettavissa. Hylyn osia on merenpohjassa runsaasti pieninä palasina. Suurin osa kappaleista on 3 - 4 metrin syvyydessä. Syvemmällä on yksittäisiä osia. Suurin hylyn kappaleista on noin viisi metriä pitkä ja puolitoista metriä leveä metallilevy, jossa on pituussuunnassa kiinni kaksi lankkumaista puuosaa.
Hylyn jäänne on harrastajasukeltajien hyvin tuntema. 2015 hylystä tehtiin sukeltamalla havaintoja merituulipuistohankkeen yhteydessä tehdyn vedenalaisinventoinnin osana. Hylyn sijaintialue on rajattu muinaisjäännösrekisteriin inventointiraportin perusteella. Porilainen merihistorian harrastaja Seppo Salonen on selvittänyt hylyn taustan jo 1980-luvun alussa. Arkistolähteiden perusteella hylky on arvioitu höyrylaiva Salamaksi.
Siipirataslaiva Salama oli rakennettu Newcastlessa 1857. Laiva saapui Porin Reposaareen syksyllä 1875 ja alkoi ajaa säännöllisiä vuoroja Porin ja Reposaaren välillä toimien matkustaja-aluksen ja hinaajana. 30-hevosvoimainen Salama oli 26,4 metriä pitkä ja 5,5 metriä leveä. Alus oli käytössä vuoteen 1885 asti, jolloin se haaksirikkoutui. Syyskuussa 1885 alus ajoi karille ollessaan tulossa Merikarvialta Poriin. Laivassa ollut luotsi arvioi reitin väärin Kaijakarin vesillä. Alus pääsi irti karilta, mutta törmäsi jonkin ajan kuluttua Smöröga-nimiseen kariin lähellä Reposaarta. Hylkyä yritettiin myöhemmin nostaa, mutta yritys epäonnistui. Hylystä nostettuja esineitä, mm. ikkuna ja penkin osia, on Satakunnan museon kokoelmissa.

Ullanristi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Ullanristi sijaitsee Kakkurinsuon halki kulkevan tien eteläpuolella, n. 100 m etäisyydellä tiestä. Aivan tien varressa on Köyliö-seuran pystyttämä, kohteesta kertova opastaulu. Itse muistopaikka sijaitsee näköetäisyydellä taulusta.
Ullanristi on 1792 Uudellakirkolla (nyk. Kalanti) syntyneen Ulla Jaakontyttären kuolinpaikka. Ulla asui Karhian kylässä ja keräsi Kakkurisuolta lehtikerppuja kutuilleen, joiden maidosta hän valmisti myytäväksi kutunjuustoa. Kerppuja Ulla säilytti suolla ja niiden hakumatkalla hän 7.12.1857 menehtyi. Ulla Jaakontytär on haudattu Köyliön hautausmaalle, mutta hänen kuolipaikalleen pystytettiin risti, jota ilmeisesti ylläpidettiin kyläläisten toimesta. Köyliön varavankilan perustamisen (1935) jälkeen vankila huolehti pitkään ristin kunnosta. Ullan muistopaikka on merkitty myös puisella aidalla ja 1960-luvulla paikalle on istutettu (visa)koivu.
Muistopaikan ympäristössä kasvaa siemenmäntyjä: alueella on aikaisemmin sijainnut Eviran männynsiemenviljelys.

Rajasuo (1000017257) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi sijaitsee suoalueen laidassa tasamaalla mäntyä kasvavassa metsässä, Noormarkun ja Pomarkun rajalla rajaojan vieressä.
Kohde on 1700- luvun jälkipuolelle ajoittuva Noormarkun ja Pomarkun välinen rajakivi. Kivi on lohkopintainen, noin 3,4 x 2,3 x 1,6 m kokoinen, päältä ja reunoilta osin sammaloitunut. Kiven eteläseinämästä on poistettu sammalta ja pystysuoraan seinämään on hakattu vuosiluku ”1776”. Hakkausjälki on 1 – 1,3 cm leveä ja keskimäärin 3 mm syvä.

Halkivahankivi (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Huittisten, Köyliön (nyk. Säkylän) ja Kokemäen yhteinen rajakivi Valtatie 12:n varrella. Tämä Köyliön Halkivahana mainittu siirtokivilohkare on mainittu ensimmäisen kerran asiakirjoissa jo vuonna 1486.

Drott (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman edustalla avomerellä noin 32 metrin syvyydessä.
Ruotsalaisen höyrylaiva Drottin hylky. Alus ajoi saksalaisen miinalaiva Deutschlandin laskemaan miinaan ja upposi 21.1.1915. Viisi laivan seitsemästätoista miehistön jäsenestä menehtyi. Laivalla oli lastina erilaista irtainta tavaraa, mm. tinaharkkoja. Hylystä on nostettu esineistöä yksityisiin kokoelmiin.
Drott oli rakennettu 1881 Englannissa. Aluksen pituus oli noin 75 metriä.

Sievarintie W (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Sievarintien ja Jutintien risteyksestä 70 m pohjois-koilliseen umpeen kasvaneen pellonosan pohjoispäässä, mäen harjalla. Toinnen röykkiö on loivasti kupera, halkaisijaltaan 8 m ja korkeudeltaan 0.70 m. Edellisestä 5 m koilliseen on toinen röykkiö, jonka halkaisija on 10 m ja korkeutta sillä on 1 m. Röykkiöt sijaitsevat aivan vierekkäin ja ovat hyväkuntoiset ja selvät, joskin paksun sammallkerroksen peittämät.

Pylkkälänmetsä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kivikkoisen mäen eteläreunalla sijaitsee rinnakkain kaksi pronssikauden tyyppistä hautaröykkiötä, hiidenkiuasta. Röykkiöistä läntisempi on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan n. 8 m ja korkeudeltaan n. 1,5 m. Röykkiötä on pengottu niin, että keskellä on melko syvälle, lähes röykkiön pohjaan ulottuva pyöreä kuoppa.
Itäinen röykkiö on soikeahko, halkaisijaltaan 8 x12 m ja korkeudeltaan n 1 m. Sitäkin on kaiveltu, keskellä on soikea kuopanne, joskaan ei aivan yhtä syvä kuin toisessa röykkiössä. Molemmat hiidenkiukaat on koottu isohkoista (halk. 30/40 cm) melko tasakokoisista kivistä. Niiden päällä kasvaa kuusentaimia ja nuoria lehtipuita ja ne ovat paksun sammaleen peittämiä.

Ympyriäinensuo (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee kangasmaastossa.
Sen koko on 5,7x5,2 m. Röykkiön sijainnissa on epäselvää.
Vuoden 2011 inventoinnissa kohde tarkastettiin. Aikaisempi koordinaattipiste osuu Hevossuon jäteaseman portilta etelään menevälle tielle. N. 40 m pisteestä etelään jätealueen pohjoisreunalla olevassa maaleikkauksessa havaittiin maantasainen kivilatomus, joka on rikkoutunut, kun jätealueen pintamaata on poistettu. Kiveys on ilmeisesti ollut pyöreä, halk. n. 4 m. Röykkiöstä on jäljellä noin puolet.
Inventoinnissa 2016 otettin koordinaatit läjitysalueen pohjoispuolisen ojan profiilissa näkyneestä kivirakenteesta. Ei muita muutoksia edellisiin tietoihin. Ojan profiilia ja kohteen ympäristöä koepistoin tarkasteltaessa mitään muihin muinaisjäännöksiin viittaavaa ei todettu.

Uudenhuhdankallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Massiivinen rajamerkki sijaitsee avokalliolla Uotilan, Kollan ja Murtamon kylien rajalla. Se on siis ollut aikaisemmin myös Rauman mlk:n ja Lapin kuntien välinen rajamerkki. Kartalla kohteen nimi on Ristesampas, joka sekin viittaa rajaan. Isojakokartassa rajamerkki tunnetaan kuitenkin nimellä Uudenhuhdankallio. Rajamerkki tunnetaan ainakin jo vuodelta 1731. Uotilan kylän tiedetään polttaneen kaskia, johon vanha nimi viitannee. Suuri keskikivi on kaadettu paikaltaan. Viisarikiviä on asetettu osoittamaan rajan kulkua koilliseen ja kaakkoon.

Laitakari (1719) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luvian sisäsaaristossa Laitakarin venesatamassa Laitakari -niemen etelärannalla ponttoonilaiturin alla.
Puurunkoisen aluksen hylky, joka on jäänyt laiturin alle. Hylky on vahingoittunut mm. rannan ruoppauksissa ja aluksesta irronneita osia on ainakin n. 35 x 60 metrin alueella. Alus on ilmeisesti ollut pienikokoinen (pituus n. 10-15 m), mutta melko järeästi rakennettu täyskannellinen limisaumainen alus.
Meriarkeologi Harry Alopaeus on tehnyt hylylle tarkistussukelluksen 1990.
Luvian Laitakari on ollut vanha purjelaivojen telakka-alue ja satamapaikka. Erityisen vilkasta toiminta oli 1800-luvun jälkipuolella. Viimeinen Laitakarissa rakennettu laiva oli kaljaasi Sampo, joka laskettiin vesille 1919.

Kouklonojansuun kivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Matovahantien itäpuolella, uuden sähkötolpan vieressä. Kouklonojansuun rajamerkki tunnetaan jo vuodelta 1571. Se sijaitsi aikanaan Lapin ja Hinnerjoen, nykyisin Rauman ja Euran rajalla. Kyseessä on viiden kiven ryhmä, jossa on pystyssä kolmiomainen keskikivi. Rajamerkki on kuvattu myös isonjaon asiakirjoissa. Pohjoiseen piirrettyä johtokiveä ei havaittu.

Salajärven koli (Kivirakenteet)
Historiallinen; Salajärven rannalla, kesäasunnon pihassa sijaitsee Salajärven Koli - niminen rajamerkki. Se sijaitsi aikanaan Lapin ja Euran, nykyisin Rauman ja Euran rajalla. Ensimmäinen maininta siitä on jo vuodelta 1463. Isojakokartan kuvauksessa puhutaan kalliosta rajana, mutta ilmeisesti tämän jälkeen paikalle on koottu kivistä paremmin erottuva rajamerkki. Se on kivien ympäröimä pystykivi. Sana koli rajamerkin nimessä muistuttaa aluella 1600-luvulla alkaneesta hiilenpolttovelvoitteesta Kauttuan ruukille.
Venäläisessa topografikartassa vuodelta 1903 paikalla näkyy torppa. Nykyisen kesäasunnon pihapiirissäon vielä kaksi vanhaa piharakennusta. Rajamerkki sijaitsee lähempänä rantaa olevan ulkorakennuksen länsipäässä.

Kuolimaa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuolimaan kylä sijaitsee kunnan eteläosassa, aivan Lapin ja Hinnerjoen rajalla, noin 11 km Lapinkylän kirkolta kaakkoon. Kylä sijaitsee Lapinjoen pohjoisrannalla mäen eteläreunalla.
Varhaisin merkintä kylännimestä on vuodelta 1503. Kuolimaa on ollut jo keskiajalla jakokylän kantakylä. Jakokuntaan kuuluivat lisäksi Sukkala, Kodiksami ja Mäentaka. Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Kuolimaassa olevan kuusi taloa. Autioituminen koetteli erityisesti Kuolimaan kylää 1500-luvun lopussa ja 1600-luvun alussa ja kylän talojen omistussuhteet vaihtuivat. Vuoden 1686 maakirjaan kylään on merkitty viisi taloa. (Alanen 2007, 28-29).
Nykyisen kylän Uusikartano sijaitsee vanhan kyläkeskustan paikalla. Koska tila on edelleen asuttu, vanhalla kylätontilla on useampia uudempia asuin- ja piharakennuksia. Vanhemmasta rakennuskannasta ei ole jälkiä. Vuoden 1733 kartassa on Myllymäen laelle merkitty rakennus, torppa tai mylly, mutta tarkistuksen yhteydessä tältä paikalta ei löydetty rakennuksen jäännöksiä. Nykyinen Rantatie, Kodiksamintie ja Myllymäentie, jotka kiertävät Uusikartanon maita ovat jo isojakokartassa, ja käytössä edelleen. Kylämaisema ei ole juurikaan muuttunut vuoden 1733 karttanäkymästä: asutus on keskittynyt samalle paikalle, kylän eteläpuolella ja itäpuolella sijaitsevat laajat pelto- ja niittyalueet.
Kuolimaan vanha kylätontti on itäiseltä osaltaan muinaisjäännös. Kylätontin itäreuna on autioitunut asutuksesta ja on nykyään peltona. Pinnan tarkastelussa näkyi lähinnä modernia materiaalia, mutta koska alue on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, voi maanpinnan alla olla säilyneenä historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Vanhimpien kulttuurikerrosten ja kiinteiden rakenteiden säilyneisyyden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia.
Muilta osiltaan Kuolimaan kylätontti on kulttuuriperintökohde. Rekisterin rajauksessa on kuitenkin huomiotu ainoastaan muinaisjäännösalue.

Alho (1000028521) (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Taistelukaivantoa Päivärinteentien eteläpuolella pellolle loivasti laskevassa rinteessä.

Kestinmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kestin talon luoteispuolella on kaksi taistelukaivantoa noin 70 metrin etäisyydellä toisistaan.
Pohjoisempi kaivanto on pihapiirin eteläpuolella. Kaivannon poikki kulkee ajoura. Kaivanto tekee sik-sak-mutkia. Kaivannon leveys on noin 2,5 m ja syvyys 1,4 m. Kaivannossa ja sen vierellä kasvaa paikoin nuorta kuusikkoa. Ympäristö on pääosin männikköä. Kaivannon yhteydessä on 7 x 7 x 1 m kuoppamainen rakenne.
Eteläisempi kaivanto on hyvin säilynyt. Sen leveys vaihtelee 2–2,5 m välillä, ja sillä on syvyyttä 1,3–1,7 m. Kaivannon alueella kasvaa iäkkäitä mäntyjä ja pieniä kuusia.
Maa kaivannosta on pääosin vallina sen eteläpuolella. Kaivantoon on tuotu hieman roskaa, kuten sinkkiämpäreitä ja rikkinäisiä posliiniastioita.

Koulunmutka (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Koulunmutkan länsipuolella on mutkittelevaa taisteluhautaa. Alueen maasto on tasaista ja kasvaa sekametsää.
Rakenne 1 on erillinen potero kooltaan 2,5 x 2 x 1 m koordinaateissa N 6829846 E 212892. Lisäksi kaivannon yhteydessä on laajempi kuoppa, kooltaan 7 x 7 x 0,5–1 m, josta jatkuu taistelukaivanto noin 40 m matkan etelään.
Kaivannon keskivaiheilla on laajennus ja eteläpäässä on isompi kuopanne kooltaan 7 x 7 m.
Etelä-pohjois-suuntaisen taistelukaivannon pohjoispuolelle on kaivettu noin 45 m pitkä lounais-koillis-suuntainen kaivanto Koulunmutkan tiehen asti. Tien toisella puolella tämän jatkeen on selkeä oja, jossa oli tarkastettaessa runsaasti vettä.
Lounais-koillis-suuntainen kaivanto on leveydeltään 2 metriä ja sillä on syvyyttä 1,3 m. Kaivannon pohja on tasainen ja leveydeltään noin 1 metriä. Kaivannossa ei ollut tarkastet-taessa lainkaan vettä. Tämäkin kaivanto saattaa liittyä taistelukaivantoon, mutta tämä on hieman epävarmaa.

Holmanranta (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Alueella on noin 40 m matkalla kaivantoa, jota on paikoin täytetty kivillä ja roskilla. Kaivanto tekee 45 asteen mutkan sen keskivaiheilla. Kaivannossa vaikuttaa olevan noin 7 m katkos. Kaivannon luoteispuolella, eli meren puolella, on matalaa vallia. Kaivannon leveys on reilun metrin, ja sen syvyys vaihtelee nykyisin 30–90 cm:n välillä.
Kaivanto on mäntyä kasvavan loivapiirteisen harjanteen päässä. Alueella kasvaa mäntyä ja kuusta, aluskasvillisuus on mustikkavarvikkoa. Sijainnin ja kaivannon luonteen huomioiden sitä on pidettävä ensimmäisen maailmansodan aikaisena puolustusvarustuksena.

Lutanjärvi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurajoelta Lappiin johtavan tien länsipuolella Lutanjärven itärannalla pienellä kalliolla metsässä, noin 70 m järven rannasta. Röykkiön koko on 7 x 12 m. Sitä on pengottu, keskellä on kuoppa, jonka reunoille kiviä on kasattu valliksi. Ilmeisesti kiviä on viety myös vareesta noin 10 m itään kulkevan puhelinlinjan lähimmän tolpan juurelle. Noin 2 m röykkiön pohjoispäästä itään on matala puoliympyrän muotoinen kivikehä, halkaisijaltaan 2 m. Kysymyksessä lienee röykkiön kivistä tehty sekundäärinen rakennelma.
Röykkiön länsipuolelle kallion alle järven rantaan on 1980-luvulla rakennettu Eurajoen VPK:n kesähuvila ja sinne on tehty tie, joka kiertää röykkiön itä- ja pohjoispuolelta. Tässä yhteydessä erillinen kiveys lienee hävinnyt. Muuten röykkiö on (tarkastus 2016) kuvatun kaltainen. Keskellä röykkiötä kasvaa koivu. Syksyllä 2016 VPK:n vanha huvila puretaan ja uusi rakennetaan kallion päälle, röykkiön luoteispuolelle.

Hamskeri 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning-jäännös sijaitsee Selkämeren kansallispuistossa Ouran saariston Hamskerin saaressa. Itärinteessä katajien alla on näkyvissä pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista ladottua SW-NE-suuntaista kylmämuuria, joka päättyy siirtolohkareeseen ja muodostaa rakenteen pohjoisen puoleisen seinän. Muut seinät ovat suuria lohkareita. Sisäläpimitta on noin 3 m. Rakenteet ovat täysin katajan peitossa.

Hamskeri 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tomtning sijaitsee Selkämeren kansallispuistossa Ouran saariston Hamskerin saaressa. Siirtolohkareen viereen on ladottu kylmämuuri, joka kaartuu lohkareen itäpuolelle. Rakenteen sisäläpimitta on noin 4 m. Muurin ja siirtolohkareen välissä oleva lattiataso on tasainen. Muurin leveys on noin 0.9 m ja korkeus 0.6 m.

Hamskeri 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivirakenne sijaitsee Selkämeren kansallispuistossa Ouran saariston Hamskerin saaressa. kysymyksessä on kehämäinen pyöristyneistä ja särmikkäistä lohkareista ladottu kylmämuuri, jonka läpimitta on noin 9 m. Muurin leveys noin 1 metri. Etäeunassa muuri nousee siirtolohkareen päälle. Siirtolohkareen kyljessä sisäpuolella mahdollisesti romahtanut kiviuuni. Sisäpuolella maanpinta lohkareinen ja epätasainen.

Luojukoski (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee alueella, joka käsittää kaistaleen Luojukosken talon ympäriltä, kylätieltä Suodenjoen jokirantaan saakka. Muinaisjäännösalueeseen kuuluu joen luoteispuolella talon vieruspeltoa ja metsäinen mäkikaistale, jolla talon rakennukset sijaitsevat. Alueelta on löydetty kaksi kiviesinettä, joiden tarkkaa löytöpaikkaa ei kuitenkaan tiedetä. Vuoden 1963 inventoinnissa havaittiin talon puutarhasta iskoksia. Vuoden 1995 inventoinnissa pellot olivat kyntämättä, joten niitä ei tarkastettu.
Hakkuusuunnitelmien vuoksi asuinpaikka tarkastettiin kesällä 2016. Mäen itäpuoli, jota hakkuu koskee, todettiin jo osittain tuhoutuneeksi maa-aineksen ottamisen vuoksi. Hiekkakuoppa on jo maisemoitunut ja kasvanut umpeen. Merkkejä muinaisjäännöksestä ei mäeltä havaittu. Pellot olivat tarkastuksen aikaan viljelyksessä, mutta pellon reunasta mäen itäpuolelta löytyi kvartsi-iskos.

Sydänkallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontti sijaitsee entisen Uuden-Lahden vanhainkodin (nyk. päiväkoti) kaakkoispuolella pellon reunassa. Paikalla on sijainnut Sydänkallion torppa, joka on kuvattu vuoden 1801 isojakokarttaan. Nimi on säilynyt, mutta muuttunut vuosien saatossa Syvänkallionpelloksi. Torppa on syntynyt ilmeisesti viimeistään 1770-luvulla. Se mainitaan vuoden 1795 torppaluettelossa. Kartanoiden torpille tyypilliseen tapaan se sijaitsee viljelyaukion reunassa. Tontin poikki kulkeva polku on ilmeisesti isojakokarttaan merkitty vanha kulkureitti kartanolle kulkeneelle suuremmalle tielle.
Vuonna 1965 otetussa ilmakuvassa paikalla näkyy edelleen rakennus, mutta myöhemmässä 1960-l peruskartassa rakennusta ei enää ole.
Maastotarkastuksessa 2016 Uusi-Lahden tontilla havaittiin kaksi mahdollista kellarikuoppaa ja jäännöksiä rakennusten perustuksista.
Inventoinnissa tontilla havaittiin sen luoteisosassa kivikasa, joka liittyy mahdollisesti alueella olleiden rakennusten perustuksiin. Lisäksi alueen eteläosassa on kaksi kellarikuoppaa aivan vierekkäin n. itä-länsi-akselilla. Kellariin vaikuttaisi olleen kulku eteläpuolelta. Kuopat ovat kooltaan n. 4x5 m ja syvyydeltään n. 1,30-1,50 m

Vanha-Lahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ensimmäiset kirjalliset maininnat Lahden kylästä ovat vuodelta 1540. Kylä lienee saanut nimensä perustamispaikastaan pitkänomaisen merenlahden rannalle, lahti on sittemmin maatunut umpeen. Vuonna 1571 kylässä mainitaan olleen 7 taloa, mutta isojaon alkaessa 1801 jäljellä oli ainoastaan ratsusäteri, jonka omistivat tasan hovimajoitusmestari Samuel Jerlström ja taloustirehtööri Lars Demoën. Isojaossa tila halottiin ja Jerlström sai Vanha-Lahden ja Demoën Uusi-Lahden tilan.
Lahden historiallinen kylätontti sijaitsi nykyisen Vanha-Lahden talon paikalla Haapasaarentien varressa jo 1500-luvulla. Isojaon jälkeenkin Vanha-Lahti säilyi samassa paikassa.

Arvio (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman edustalla Santakarin kivikoissa. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 15 metriä. Hylyn tiedetään olevan parkki Arvio, joka haaksirikkoutui 1898 ollessaan palaamassa ilman lastia Englannista Raumalle. Haaksirikon syy oli myrsky. Miehistö saatiin pelastetuksi.
Raumalaiset sukeltajat tuntevat hylyn hyvin.

Ingersoll (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman edustalla avomerellä noin 47 metrin syvyydessä.
Kyseessä on puurunkoisen purjelaivan hylky, jonka pituus on noin 40 metriä ja leveys noin 9 metriä. Hylky makaa pohjassa kölillään. Aluksen runko on hyvin säilynyt, erityisesti peräpeilin ja keulan rakenteet ovat melko ehjiä. Takilan osia on laivan styyrpuurin puolella, paapuurin keulassa ja perästä 10-20m paapuuriin. Myös kansirakenteet ovat melko ehjät, mutta hajonneet perää kohden, erityisesti styrpuurin puolelta.
Aluksen keulassa on kansihytin jäänteet. Ruuman luukkuja on havaittu kolme: kaksi pientä keulassa ja pääluukku laivan keskivaiheilla. Pohjassa hylyn keulan lähellä paapuurin puolella on havaittu rautainen ankkuri, toinen tukkiankkuri roikkuu styrpuurin partaalla keulan lähellä. Aluksessa on peräpeili. Peräsin ja ankkuripeli ovat paikoillaan.
Hylyn ilmoitti Museovirastolle Merivoimat/MHC Katanpää syksyllä 2016. Raumanmeren Hylky-teamin Pasi Rytkösen mukaan kyseessä on Ingersoll -niminen alus. Ingersoll oli rakennettu vuonna 1904 Virossa Häädemeestessä ja sen kotipaikka ennen Turkuun ostoa oli Pärnu. Ingersoll upposi lokakuussa 1916 Raumanmeren upotussodassa, jossa Saksa pyrki estämään ruotsalaisten ja suomalaisten rahtilaivojen sotatarvikekuljetukset Ruotsista Venäjälle.
Kapteeni J.W.Boströmin Raumalla 26.10.1916 antaman meriselityksen mukaan aluksella oli uppoamishetkellä lastina 407 tonnia malmia Ruotsista. Alus oli matkalla Raumalle, kun 24.10.1916 saksalainen sukellusvene UB 30 pysäytti sen ja määräsi miehistön pelastusveneisiin. Sen jälkeen saksalaiset räjäyttivät aluksen kahden "pommin" avulla ja alus upposi hetkessä.

Niittonenänkallio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kohde sijaitsee kallioisen mäen huipulla. Mäen laella on noin 10m x 20m kokoinen kivirakka jossa kuopat sijaitsee. Metsä on noin 60-vuotiasta mäntymetsää. Kivisen ja kallioisen mäen huipulla on kivirakka jossa keskusta on reunoja matalammalla. Rakassa on havaittavissa kaksi selkeää kivirakennetta. Suurempi rakenne on rakan pohjoispäässä ja on mitoiltaan noin 2m x 3m, syvyydeltään noin 0,4m. Muodoltaan rakenne on pyöreämpi ja ehkä kaksiosainen. Rakan eteläpuolella on pienempi ja selkeämpi rakenne, mitoiltaan noin 1,5m x 1,5m x 1,3m ja muodoltaan. Kuopissa on hieman kylmämuurattua seinärakennetta joka on selkeätä etenkin pienemmässä kuopassa. Rakasta nostettuja kiviä on myös epäselvänä vallimaisena rakenteena kuoppien ympärillä. Kohde rajautuu noin 50m x 40m kokoiselle alueelle mäen päälle. Käytännössä kohteeseen kuuluu koko kivirakka.

Salmilamminkeidas (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivalla hiekkakankaalla. Metsä on noin 50-vuotiasta mäntymetsää. Paikalla on tervahauta, tervapirtti ja korsun jäännös.
Tervahaudan halkaisija on noin 10m. Suurehko halssi on kohti tietä. Muodoltaan tervahauta on syvä puolipallomainen.
Tervapirtti ja korsu, ks. alakohteet.

Palokangas (1000029692) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee hiekkakankaalla. Metsä on noin 50-vuotiasta mäntymetsää. Tervahaudan halkaisija on noin 16m. Rakenteeltaan hauta on suuri, selkeä ja puolipallomainen. Haudassa
on noin 3m paksut kaksoisvallit. Iso halssi on kohti itää.
Vierellä on tervapirtti, ks. alakohde.

Hautainmaa (1000029717) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta 1: Kohde sijaitsee hakkuuaukealla, säästöpuuryhmässä. Maaperä on moreenia. Tervahaudan halkaisija on noin 10m. Hauta on rakenteeltaan selkeä ja ehjä. Lyhyt halssi on kohti länttä.
Tervahauta 2, katso alakohde.

Lehterinrinta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee moreenirinteellä, lähellä metsätietä. Metsä on noin 50-vuotiasta mäntyvaltaista sekametsää. Tervahaudan halkaisija on noin 10m. Muodoltaan se on selkeä ja syvä. Pienehkö halssi on kohti lounasta.

Ylinenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienellä hiekkaharjanteella soiden välissä. Metsä on noin 70-vuotiasta mäntykangasta. Pienen tervahaudan halkaisija on noin 7m. Muodoltaan hauta on puolipallomainen. Pieni ja epäselvä halssi on kohti lounasta.

Isosalo (1000029720) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivalla moreenirinteellä, metsätien varrella. Tervahaudan halkaisija on noin 10m. Hauta on ehjä ja muodoltaan selkeä. Lyhyt halssi on kohti pohjoista.

Tikkamäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee moreenikumpareella, metsä on noin 50-vuotiasta mäntymetsää, haudan päällä on haapoja. Tervahaudan halkaisija on noin 13m. Muodoltaan hauta on todella selkeä puolipallomainen ja erittäin syvä. Selkeä halssi on kohti itää.

Pukara (1000029723) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee hiekkaisella moreenikankaalla, avohakkuuaukealla. Tervahaudan halkaisija on noin 15m. Hauta on ehjä ja muodoltaan selkeä, syvä ja puolipallomainen. Iso halssi on kohti itää.

Letonluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee puron varressa, moreenitörmällä. Metsä on noin 70-vuotiasta tiheää kuusivoittoista puronvarsimetsää. Tervahaudan halkaisija on noin 14m. Muodoltaan hauta on iso, epätasainen ja syvä. Tervahaudan valli on kaivettu auki halssin päältä.

Korjunmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee loivalla moreenirinteellä, avohakkuuaukealla. Haudan päällä on muutamia korkeita kuusen kantoja. Tervahaudan halkaisija on noin 12m. Halssin on kohti länttä. Muodoltaan tervahauta on korkea ja kumparemainen. Haudan sisäosa ei ole kaivettu syväksi, vaan siinä on vain matala painanne.

Iso Järviluoto pohjoisranta (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman sataman alueella Iso Järviluodon pohjoisrannassa saaren keskivaiheilla. Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Puurunkoisen aluksen hylky. Rauman sataman laajennuksen ympäristövaikutusten arviointiselostuksessa (2009) todetaan sivulla 137 hylyn olevan noin 20 metriä pitkä "ranka". Selostuksessa oletetaan, että on kyseessä rannassa purettu alus. Hylyn kohdalla rantakalliossa on kaksi suurta metallista rengasta, joihin alus on mahdollisesti ollut kiinnitettynä.
Isoa Järviluotoa tiedetään käytetyn laivojen purkupaikkana. Hylyn taustasta ja ajoituksesta ei kuitenkaan ole käytettävissä tarkistettua tietoa.

Niitunrinta (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Reijo Hyvösen ja Ossi Kupilan (KHME) paikallistamat ja tarkastamat kohteet. LIDAR-kuvan perusteella 2013 löytynyt ympyränmuotoinen valli. Maastotarkastuksessa todettiin n. 35 m halkaisijaltaan olevaksi kivestä ladotuksi kehäksi, kivivallin leveys on 1-2 m. Samalla matkalla lähistöltä löytyi suorakaiteen muotoinen kiviröykkiö (N 6805275 E 236029)
Maastotarkastus 16.6.2017: Valli todettiin aiemman kuvauksen mukaiseksi, osittain hyvin selvästi näkyväksi rakenteeksi. Vallin leveys n. 1,5 m ja korkeus n. 0,5 m. Valli on selvästi ihmisen tekemä. Rakenteessa on reunoilla varsin kookkaita kiviä, keskiosassa pienempiä. Valli on päältä tasainen. Koko ympyrän kehä ei ole kunnolla näkyvissä, mutta kiviä vaikuttaa kuitenkin olevan kehän muodossa lähes katkeamattomana nauhana. Kehän keskelle tehtiin kolme koepistoa. Maaperä on hyvin kivistä, eikä kaivaminen ollut helppoa. Mitään viitteitä kehän tarkoituksesta ei koepistoilla saatu.
Samalla kerralla tarkastettiin Hyvösen ja Kupilan havaitsema kiviröykkiö (röykkiö 1). Se on muodoltaan suorakulmainen, n. 2 x 3 m laajuinen ja melko tasainen, matala latomus. Keskellä on kaivelun jälkiä ja siitä voitiin havaita, että kiviaineksen joukossa on runsaasti hiekkakiveä. Röykkiö sijaitsee mäen korkeimmalla kohdalla ja välittömästi sen länsipuolella havaittiin toinen matala röykkiö (röykkiö 2). Se on halkaisijaltaan 3 m ja muodoltaan pyöreä, hyvin matala ja sammaleen peittämä. Molempien röykkiöiden päällä kasvaa joitakin puita.
Kasvillisuus mäellä on melko rehevää, mustikkatyypin sekametsää. Aluskasvillisuutena mustikkaa.

Mustakeidas (1000030517) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; KAksi matalaa ja heikosti erottuvaa hautamaista painannetta.

Kiviharju 1 (1000030518) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Noin 60 m leveältä ja 100 m pitkältä alueelta hiekkakankaalla kartoitettiin yhteensä 7 kuoppaa. Kuopista viisi sijaitsee noin sadan metrin pituisessa kaakko-luodesuuntaisessa jonossa aivan Härkänevan reunassa ja kaksi kuoppaa edellisistä länteen ja ylärinteeseen melko lähellä toisiaan. Kuoppien halkaisja vaihtelee 1,5 - 3,5 m ja syvyys 0,5 -0,7 m välillä. Kuoppien muoto on maljamaisen pöyristynyt, kahden ympärillä on matalat vallit.
Kohde rajautuu aluemaisesti, alueelta ei varmasti löydetty kaikkia kuoppia.

Pitkäsalonmaa 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; N. 145 m leveältä ja 300 m pitkältä alueelta hiekkakankaalta kartoitettiin 9 kuoppaa. Kuopat muodostavatNoin 145 metriä leveältä ja 300 metriä pitkältä alueelta hiekkakankaalla kartoitettiin yhteensä 9 kuoppaa.
Kuopat muodostavat lounais-koillissuuntaisen kuvion, jossa kahdessa rivissä olevat kuopat muodostavat koilliseen suppenevan kuvion. Kuvio noudattelee maaston muotoa siten, että läntisempi rivi kulkee Kauhanevan reunan tuntumassa ja itäisempi rivi harjanteen reunan länsipuolta. Kuopista dokumentoitiin halkaisija (kuopan sisäkehä) ja syvyys. Lisäksi kiinnitettiin huomio kuopan muotoon ja ympäristöön.
Joihinkin kuoppiin tehtiin myös kairaus maakerrosten selvittämiseksi.
Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,8-3,2 metrin ja syvyys 0,3-0,6 metrin välillä. Useimpien kuoppienympärillä on kehämäinen valli, joka yleensä on varsin matala. Kuoppien muoto on maljamaisenpyöristynyt, yksi on hieman neliskanttinen. Joihinkin alueen kuoppiin tehtiin kairaus, jolloin havaittiin,että 1-2 cm:n paksuisen huuhtoumiskerroksen alla oli likamaata ja hiilen muruja korkeintaan noin 30-40 cm:n vahvuudelta. Tämän alapuolella oli hienoa vaaleaa hiekkaa. Useissa tapauksissa kaira upposi helposti koko mittansa kuopan pohjalle, eli noin metrin syvyyteen, mikä todistanee kuoppien alkuperäisestä syvyydestä.
Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä.
Kyseessä vaikuttaa olevan pyyntikuoppajärjestelmä, joten kuopat lienevät keskenään saman ikäisiä. Alueon jäkäläpohjainen mäntyharjanne laajan suoalueen itäpuolella, joten se olisi varsin sopiva esim.metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvinharvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa
avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja.

Frigga (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Rauman edustalla Selkämeren kansallispuistossa, Nurmeksesta noin 3 km länteen. Noin 200 m kohteen eteläpuolella sijaitsee laivaväylä.
Hylky sijaitsee tasaisella hiekkapohjalla noin 18 m syvyydessä. Hylyn pituus on noin 33 m ja leveys noin 7 m. Hylky on melko huonossa kunnossa ja hajonneena erityisesti keulaosastaan. Hylky löydettiin Merenkulkulaitoksen merenpohjankartoituksissa vuonna 2003, minkä jälkeen hylkyä ovat tutkineet mm. Raumanmeren sukelluskerhon sukeltajat.
Kyseessä on oletettavasti ruotsalaisen höyrylaivan S/S Friggan hylky. Frigga rakennettiin Oskarshamnin telakalla vuonna 1878. Alus upposi 23.12.1916 törmättyään saksalaisen sukellusveneen laskemaan merimiinaan Rauman edustalla. Räjähdyksen jälkeen alus ajelehti noin tunnin ennen uppoamistaan. Räjähdyksessä kuollutta lämmittäjää lukuun ottamatta aluksen miehistö pelastui. Onnettomuushetkellä Frigga ei ollut lastissa, vaan se oli lähtenyt Rauman satamasta tyhjänä paluumatkalleen kohti Tukholmaa.

Mudaistenniemi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on noin 4 km Rauman keskustasta ja kirkosta lounaaseen Mudaistenniemen eteläpuolisen lahden suulla. Hylky näkyy ortokuvassa.
Puurunkoisen aluksen hylky. Hylkyä on purettu ja rungosta on jäljellä vain alaosa. Matalan veden aikana hylyn kaarien päitä on näkyvissä rannalta käsin. Rungon suunta on luoteesta koilliseen. Säilyneiden rakenteiden perusteella voidaan päätellä, että alus on ollut vähintään 34 metriä pitkä. Hylky makaa yli 45 asteen kulmassa idänpuoleisella kyljellään. Idänpuoleisen kyljen kaaret ja kylkilaudat ovat taipuneet alkuperäisestä asennostaan ja uponneet ja levinneet sedimenttiin. Osa rakenteista löytyi sedimentistä sondaamalla. Kaarissa on paikoin havaittavissa oksidoituneita kuparipultteja. Mahdollinen sikoköli on myös osin liikkunut pohjapalkkien päältä. Pinnan yläpuolelle nousevat lännenpuoleiset kaaret ovat katkenneet sään ja jäiden kulutuksesta. Kylkiasennosta johtuen laivan länsipuoleinen kylki ja pohjan ranka ovat esillä. Laiva on rakennettu tasasaumatekniikalla. Köli on ulkoneva ja rakennettu vähintään kahdesta erillisestä kölipuusta, jotka on liitetty
toisiinsa lapaliitoksella. Lapaliitosta on vahvistettu metallilevyillä/heloilla jotka on kiinnitetty pulteilla.
Laivan kerrotaan tuodun paikalle aallonmurtajaksi. Toisaalta paikallinen asukas on muistellut, että laiva tuotiin rantaan tarkoituksena ottaa se vielä purjehduskäyttöön. Se ei kuitenkaan enää olisi ollut kannattavaa ja tammipuinen laiva purettiin rakennustarpeiksi. Toisen kertoman mukaan laiva olisi tuotu paikalle rakennustarpeiksi 1940-1950-luvuilla. Laivan nimen on muisteltu olleen Walerian tai Valeriana, mutta tämä on epävarmaa.
Vuoden 2023 aikana hylyn lähellä tehtiin yksityishenkilön laituritöitä. Yksityisen hankkeen takia Museovirasto dokumentoi hylkyä ja otti ajoitusnäytteen 2023. Raumalainen merihistorian tutkija Juha Hyvärinen selvitti hylyn taustaa haastatteluin ja arkistolähteiden avulla. Ajoitusnäyte otettiin hylyn tammipuisesta kaaresta. Puu on todennäköisesti kasvanut vuosien 1730 ja 1823 välillä ja laivan rakentamisessa käytetty puu on kaadettu tämän jälkeen. Puun alkuperä saattaa olla Ruotsin länsirannikolla. Juha Hyvärisen selvitysten mukaan laiva on saattanut kuulua Ekrothien suvulle. Saattaa olla kyseessä parkki Prospero, jonka Rauman sataman johtokunta kehotti omistajaa siirtämään pois satamasta syyskuussa 1903. Alus oli uponnut satamaan, mikä uutisoitiin Rauman lehdessä 15.8.1901. Prospero oli rakennettu Rostockissa 1853. Alus muun muassa purjehti Kap Hornin ympäri ja oli useita vuosikymmeniä rostockilaisessa omistuksessa. Laiva myytiin Suomeen 1895 ja teki viimeisen purjehduksensa mahdollisesti 1900.

Storträsk (Kulkuväylät)
Ajoittamaton; Paikka on lähellä Kristiinankaupungin rajaa kuivatun Storträskin kaakkoisrannalla.
Suota ojitettessa löydettiin vene ja ruuhi.
Vuonna 1959 venevalkamassa suoritettiin tutkimus, jossa ruuhi ja veneet otettiin esille. Ruuhi on 4,5 m pitkä, korkealaitainen. Se saatiin ehjänä ylös. Viereinen vene oli pahoin hajonnut. Siitä oli jäljellä vain emäpuu ja laidan lautoja. Toinen vene oli paremmin säilynyt. Siitä oli jäljellä emäpuu ja laitalautoja kummallakin puolella, kaaria ja keulan tai perän vannas. Paikalla oli myös runsaasti liejussa katiskanpälkkejä. Kohteen laajuus on tuntematon.
Kohteen paikkatietoa on 12.4.2017 muutettu paikallisilta saatujen tietojen perusteella.

Myllynokka (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Koiviston tilalla Eurajoensalmen pohjoisrannalla sijaitsee I ms aikainen taisteluhauta. Varustus sijaitsee pienen lahden itärannalla n. 50 m etäisyydellä rantaviivasta. Paikalla on rehevä rantalehto.
Varustus on kaivettu kaarevasti myötäillen matalaa rantatörmää. Maaperä on kivikkoista, varustus on kuitenkin maahan kaivettu, ei louhittu. Se on verrattain hyvin säilynyt ja näkyvissä on ainakin yksi ampumasyvennys. Varustusta on säilynyt yhteensä n. 50 m

Kiperä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö, lähes suorakulmainen halk. n. 2X4 m, tehty rinteeseen. Korkeus rinteen yläpuolella n. 1,5 m. alhaalla lähes 2 m. Tehty melko kookkaista kivistä, hyväkuntoinen, ei juurikaan rauennut paitsi yhdestä reunasta. Muodoltaan hyvin kekomainen

Rieskalantie (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaksi mahdollista kellarin/rakennuksen pohjaa, pellolle avautuvassa rinteessä. Sijaitsevat avohakkuualalla, mahdollisesti tulee laikutus tms

Aronoja (1000031332) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rieskalan ja Hurulan kylien pohjoispuolella on metsäalue, jota halkoo Rieskalantie ja uudemmat metsäautotiet. Alueella on vanhaa havupuuvaltaista sekametsää, jossa on vain vähän peittävää aluskasvillisuutta. Nyt ympäristössä on jo useita laajoja avohakkuita. Aronojan eteläpuolella Rieskalantieltä jatkuvan vanhan tieuran varressa olevan kumpareen etelä-lounaispuolella on ainakin kolme rakennuksen perustusta tai kellaria. Suurin selvästi havaittavissa, suorakulmaisen muotoinen, kooltaan n. 3x5 m, kylmämuurattua kivirakennelmaa näkyvissä erityisesti luoteispuolella, jossa oviaukko. Tästä vähän koilliseen on toinen lähes samankokoinen perustus, jossa toisella pitkällä seinällä suuri kivi ja pohjoispäädyssä oviaukko. Lähinnä tieuraa epämääräisin rakenne, joka ei kuitenkaan vaikuta luontaiselta.

Huru (1000031334) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hieno kokonaisuus vanhassa kuusimetsässä. Alueella lähteikköjä ja niistä alkunsa saava luonnontilainen puro. Selvä rakennuksen perusta ja sen keskellä rauennut kiuas, mahdollinen kellari ja muita kuoppia, kiviraunio/kiuas.
Senaatin kartassa paikalla näkyy Salminen -niminen torppa. Vanhassa (1961) peruskartassa ei enää näy rakennuksia.
Alueelle tulossa päätehakkuu talvella 2018/2019

Kauvatsan vanhan kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Rutunan mäelle vuonna 1646 rakennettu ”julkinen tupa” on mainittu Kauvatsan ensimmäisenä kirkkona.Se purettiin vuonna 1689 ja tilalle rakennettiin oikea kirkkorakennus, jossa oli lehterit. Se oli pituudeltaan 20 ½ kyynärää ja leveydeltään 16 ½ kyynärää. Kirkkoon kuului myös tapuli. Ison vihan jälkeen kirkko laudoitettiin ja tervattiin.
1780-luvulla todettiin, että kirkko on käynyt ahtaaksi ja se on jäänyt syrjään kylistä ja ajoteistä. Vuonna 1798 päätettiin rakentaa uusi kirkko nykyiselle paikalle Yttilään ja vanha kirkko purettiin vuonna 1800.
Kauvatsalaiset olivat saaneet haudata vainajansa omaan hautausmaahan vuodesta 1697. Kun kirkko muutettiin Yttilään, Rutunan kalmisto jäi vaille hoitoa ”koirien ja sikojen tongittavaksi”.
Hautausmaa on jossain vaiheessa aidattu ja sinne on pystytetty muistomerkki. Joidenkin tietojen mukaan paikalle on haudattu yli 700 vainajaa.

Kokkovuori (1000031448) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Geodeettisia mittauksia ja kartoituksia alettiin tehdä ns. kolmiomittausmenetelmällä jo 1700-luvulla. Ensimmäiset kolmiomittaustornit rakennettiin Suomeen venäläisten toimesta 1800-luvulla. Peruskartoituksessa käytettyjä puisia kolmiomittaustorneja rakennettiin maahamme korkeille paikoille järjestelmällisesti vuosina 1918–1986, aina GPS-tekniikan tuloon saakka.
Kokkovuoren kolmiomittaustorni on merkitty Senaatin karttaan vuodelta 1903; se kuuluu siis venäläisten 1800-luvulla rakentamiin torneihin. Mitään puisia jäänteitä ei tornista enää ole. Paikalla näkyy kallioon kaiverrettu kolmio ja sen vieressä merkintä 3B. Kolmion keskellä on metallitappi ja sen kolmella sivulla kallioon poratut reiät mittalaitteita varten. Kaiverruksissa näkyy hieman punaista väriä. Lisäksi kolmion ympärillä on kuusi metallista kiinnitysrautaa tai –tappia n. 6 metriä halkaisijaltaan olevassa ympyrässä.
Tietojen mukaan paikalla on ollut painekyllästetystä puusta rakennettu torni vielä vuonna 1976.

Laesuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kynsikankaan länsilaidalla, laajan Laesuon reunalla, Kulmalan talosta 500 m luoteeseen. Paikka on nuorehkoa männikköä, jossa on aika tiheää aluskasvillisuutta. Paikalla on havaittu 10 selvää asumuspainannetta. Kahteen painanteeseen tehdystä koepistosta löytyi merkkejä asuinpaikasta, toisesta kvartsi-iskos ja toisesta palanutta luuta.

Matalaoja (1000031701) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kokemäen Häyhtiönmaalla, Korkeaojan ja Häyhtiönmaan välillä olevan harjun notkelmassa olevalla pikku kumpareella, Matalaojasta 200 m pohjoiseen aivan maantien itäpuolella. Maasto on nuorta männikköä, hieman möykkyistä, kenties joskus äestettyä maata. Paikalla on asumuspainanne, halkaisijaltaan 12 metriä ja ympärillä selkeät vallit. Kohde näyttää hieman hiilihaudalta, mutta muistuttaa toisaalta esim läheisen Laesuon asuinpaikan asumuspainanteita.

Matalaojansuo 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kokemäen Häyhtiönmaalla, Matalaojansuon itäpuolella olevalla harjanteella, Jalosen talosta 200 m lounaaseen. Harjanteella kasvaa sekametsää, ja alueella on myös vanhoja hiekkakuoppia. Paikalla on havaittu kaksi isoa asumuspainannetta ja tuulenkaadossa kvartsi-iskos.

Matalaojansuo 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Kokemäen Häyhtiönmaalla, Matalaojansuon itärannalla olevalla harjulla. Maasto on sekametsää, pääasiassa mäntyä. Paikalla on yksi 12 x 10 m laajuinen asumuspainanteeksi tulkittu ilmiö. Sen ympärillä ei ole valleja, mutta muuten se muistuttaa muita alueen painanteita.

Kotasaarensuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Juupajärvestä ja Kotasaarensuolta Kullaanjokeen laskevan pienen puron varrella, sen pohjoispuolella. Puro lienee alkuaan ollut suurempi mutta kohde on silloinkin ollut kuivalla harjanteella selvästi puron yläpuolella. Paikalla on LiDAR-havainnon (Ossi Kupila) perusteella havaittu hyvin matala, pohjaltaan 6 leveä painanne, jonka reunoilla tuntuu sammalen alla kiviä. Painanne on noin 30 m pitkä. Painanteeseen tehdyistä kahdesta koekuopasta tuli molemmista löytöjä, toisesta kvartsia ja toisesta palanutta luuta. Kyseessä lienee pronssikautisen pitkätalon pohja.

Kumpu (1000031727) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi hiidenkiuasta sijaitsevat Kumpu-nimisellä peltojen keskellä kohoavalla kummulla Kullaan Koliperän laakson itäpäässä, Leineperin ruukilta vajaa 800 m kaakkoon. Mäen korkeimmalla kohdalla on halkaisijaltaan 10-metrinen kiviröykkiö. Tästä 20 m lounaaseen, hieman alemmalla maastonkohdalla on toinen samankokoinen röykkiö. Kallioisella mäellä kasvaa mäntyä, taustamaisema on nuorta koivikkoa (mäen pohjoispuoli). Molempia röykkiöitä on hieman kaiveltu keskeltä.

Pärrinki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Selkämeren Viasvedenlahden kaakkoispuolella olevalla metsäalueella, Luvian kirkonkylästä noin 3,5 km pohjoiskoilliseen. Paikalla on havaittu 11 hyvin selvää asumuspainannetta, joihin tehdyistä koepistoista on löytöinä kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Ympäristö on suosta nousevaa mäntykangasta, hieman kivikkoista ja maaperä on soraista hiekkaa.

Leikkuumäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pinkjärven itäpuolisella metsäalueella, Ylistenkankaan pohjoisosassa metsäautoteiden varressa olevalla Leikkuumäellä. Paikalla erottuu LiDAR-kartoilla selvähkösti kaksi vierekkäistä painannerivistöä. Maastossa nämä eivät kuitenkaan erotu kovinkaan selvästi johtuen luultavasti kivisestä maaperästä. Kahteen painanteeseen tehdystä koepistosta tuli kuitenkin löytöjä, joten hyvin todennäköisesti kyseessä on aito asumuspainannekohde.

Karhumaantie (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Kaksi ensimmäisen maailmansodan aikaista juoksuhautaa, jotka sijaitsevat nykyisen Ahteentien varrella tien molemmin puolin. Olleet sittemmin käytössä myös sisällissodan aikaan.
Tien läntisellä puolella sijaitseva juoksuhauta on runsaat 50 metriä pitkä rakenne kivikkoisen harjanteen laella. Juoksuhauta etenee suoraan laen pituussuunnassa.
Tien itäisellä puolella sijaitseva juoksuhauta on runsaat 130 metriä pitkä rakenne metsässä. Juoksuhauta alkaa tien penkalta ja etenee kulmikkaasti mutkitellen kohti itää päättyen lopulta umpikujaan.
Läntisestä kaivannosta luoteeseen on lisäksi kaksi kaivantoa joista toinen on luoteenpuoleinen ja toinen kaakonpuoleinen. Luoteenpuoleinen kaivanto on pituudeltaan noin 25 metriä ja sen molempiin päihin on kasattu kiviä mahdollisesti metsänraivauksen tai taisteluhautojen kaivauksen yhteydessä. Kaakonpuolinen kaivanto on noin 20 metriä pitkä.

Välikari (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Vasaraisten kylän alueella noin 500 metriä länteen Kodisjoentieltä, 30 metrin päässä pohjoiseen röykkiön läheltä kulkevalta nimettömältä metsätieltä.
Avokalliolla sekametsän keskellä. Röykkiön seassa kasvaa yksi suurempi mänty sekä männyn ja koivun taimet. Röykkiön joukossa suurehko silmäkivi, jota ympäröi halkaisijaltaan noin 6m laajuinen tiivis kivikerros. Kivien joukossa turvetta ja jäkälää.

Haventojärvi 3 (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ensimmäisen maailmansodan aikaisia taistelukaivantoja metsätien varressa. Kaivantoja on hiekkaisessa maassa ympäristöstään loivasti kohoavilla dyyneillä tien suuntaisesti, sen länsipuolella.
Muinaisjäännösalueen pohjoisosassa on matalia vallimaisia maanmuotoja. Niistä on vaikea sanoa varmuudella, että ovatko ne peittyneitä puolustusvarustuksia vai luontaisia ilmiöitä.
Sitä vastoin muinaisjäännösalueen eteläosassa on selkeää, dyynin länsireunaan kaivettua, taistelukaivantoa noin 40 m matkalla. Varustuksen pohjoispää on matalaa, kaivannon ollessa 1,5 m leveä ja 70 cm syvä. Varustus kääntyilee noin 4 m välein.
Etelään päin mennessä varustus syvenee, ja se on pari metriä leveää ja reilun metrin syvyistä. Varustuksen itäpuolella on Mäntyniemeen menevä tieura noin 30 m päässä.

Haudanalusta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudan valli on noin 2m leveä ja metrin korkea. Sisäosan halkaisija on noin 8m. Tervahaudan kivetys on edelleen tallella ja näkyy etenkin rännin puolelta turpeen alta. Rehevöitynyt ja paikoin täyttynyt ränni jatkuu koilliseen tervahaudasta.

Lepistönsuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan pystymiilu, jonka koholla oleva kumpu ja sitä ympäröivä yhtenäinen matala oja erottuvat maastosta selkeästi. Kummun halkaisija on noin 12 metriä ja sen keskellä on painauma.
Miilun ympäristössä tehdyt kairaukset osoittavat, että puuhiilen valmistukseen varattu alue jatkuu kohti itää, vaikkakaan vastaavia maanpinnan muotoja ei tarkastuksen aikana havaittu.

Annanmaa (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Puurijärvestä n. 450 m länteen on pieni kalliokohoama voimajohtolinjauksen alla.
Länteen laskevalla kalliolla n. 2 x 1,4 m:n kokoinen soikean muotoinen kiviröykkiö/-latomus (röykkiö 1), jossa on kaksi kivikertaa. Kivet ovat n. 20-50 cm:n kokoisia ja niiden pinnassa kasvaa jäkälää. Pohdittiin mahdollisuutta, että kysymyksessä olisi poistetun sähköpylvään perustus, mutta kivien määrä vaikuttaa siihen tarkoitukseen vähäiseltä ja rakenne sopii myös haudalle. Noin 40 m pohjoisluoteeseen on kalliolla toinen, soikean muotoinen röykkiö, joka on läpimitaltaan n. 6,5 m, siinä on erotettavissa ainakin yksi kivikerta, rakenne on peittävän kasvillisuuden ja mataluuden takia hieman epämääräinen. Kivet ovat n. 20-50 cm halkaisijoiltaan, joukossa paljon kookkaita kiviä. Röykkiön pinnalla kasvaa lähinnä sammalta. Kummastakaan röykkiöstä kairauksessa ei hiiltä tai muuta poikkeavaa. Vajaa 10 m luoteeseen on kellarin perustaksi tulkittu rakenne, joka ajoittuu historialliseen aikaan (Annanmaa 2). Pohdittiin myös mahdollisuutta, voivatko kivet olla peräisin kellarikuopasta.

Annanmaa 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee pienen kalliokohoaman päällä Puurijärvestä n. 450 m länteen koillis-luoteissuuntaisen kallion luoteislaidalla. Kellarin pohjaksi tai myös tähystyspaikaksi tulkittu rakenne sijaitsee länteen laskevan kallion reunalla. Lähinnä neliön muotoinen pohja on halkaisijaltaan yli 2 m ja n. 70 cm syvä, seinämät ovat pystysuorat. Itäsivulla on keskimäärin n. 30-40 cm:n kokoisista kivistä kylmämuurausta, jossa erottuu 4 kivikertaa. Eteläsivun kivettömän kohdan voi tulkita kulkuaukoksi. Rakenteen pintaa peittää lähinnä sammal, kivien pinnassa kasvaa myös jäkäliä. Ympäröivä alue on metsäistä, noin 40 metrin etäisyydellä eteläpuolella kulkee voimajohtolinja. Noin 10-40 m kaakkoon sijaitsee kaksi röykkiötä (Annanmaa).

Tervahaudanmäki (1000032455) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Puurijärvestä itään Kuukinmaantien varrella peltoalueiden välissä metsässä.
Kuukinmaantien itäpuolella on n. 3 m halkaisijaltaan oleva loivareunainen hiilimiilun pohja, syvyys n. 50 cm. Kairauksessa 5 cm hiiltä, hiilikerroksen alla puhdas hiekka. Reunalla kasvaa n. 40 cm rungon läpimitaltaan olevia kuusia. Maasto laskee melko jyrkästi itään pelloille. Kysymyksessä lienee melko nuori kohde.

Kiviharju 2 (1000032793) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pohjankankaalla Kiviharjun pohjoispuolella loivalla itärinteellä sijaitseva sammaleen ja jäkälän peittämä maljamainen kuoppa. Se sijaitsee harjanteen ja suon välisessä kapeikossa. Kuopasta noin 20 m etelään sijaitsee pohjavesitutkimuksiin liittyvä kaivo. Kuopan sisäkehän halkaisija on 4,4 m, syvyys 0,9 m. Kuopan pohjalle tehdyn kairauksen mukaan sammaleen alla on noin 5 cm vahvuinen huuhtoutumiskerros, minkä alla on ruskea hiekka n. 30 cm syvyyteen.
Kohde lienee pyyntikuoppa. Mäntykangas laajan suoalueen reunassa on ollut sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Suomenselän alue on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700-l metsäpeura on kuitenkin jo ollut hyvin harvinainen. Kirjallisten lähteiden mukaan alueella on keskiajalla ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan myös kivikautisia asuinpaikkoja. Kuopan ikä jää avoimeksi

Kiviharju 3 (1000032798) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pohjankankaalla Kiviharjun pohjoispuolella loivalla itärintellä sijaitseva suppilomainen kuoppa. Kuoppa on harjanteen j a suon välisessä kapeikossa, noin 20 metriä pohjoiseen sijaitsee pohjavesitutkimuksiin liittyvä kaivo. Kuopan sisäkehän halkaisija on 4,5
metriä, syvyys 0,8 metriä. Valleja ei ole havaittavissa. Kuopan pohjalle tehdyn kairauksen mukaan sammalen alla on noin 5 cm:n vahvuinen huuhtoumiskerros, minkä alla on ruskeaa hiekkaa noin 30 cm:n syvyyteen. Tätä syvemmällä on erittäin kova maa.
Kohde lienee pyyntikuoppa. Mäntykangas laajan suoalueen reunassa on ollut sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Suomenselän alue on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700-l metsäpeura on kuitenkin jo ollut hyvin harvinainen. Kirjallisten lähteiden mukaan alueella on keskiajalla ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan myös kivikautisia asuinpaikkoja. Kuopan ikä jää avoimeksi

Pohjankangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pohjankankaalla Mustaketiaan ja Patamakankaan välisessä kapeikossa olevalta alueelta kartoitettiin 5 kuoppaa, jotaka sijaitsevat kahdessa ryhmässä. Kyrönkankaan tien eitäpuolella on kaksi kuoppaa n. metrin etäisyydellä toisistaan. Kyrönkankaantien länsipuolella on kolme kuoppaa 20 - 25 m etäisyydellä toisistaan. Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,5 - 3,5 m välillä, syvyys 0,3 ja 0,5 m välillä ja ne ovat muodoltaan maljamaisia, valleja ei niiden ympärillä havaittu. Kuoppiin tehtiin kairaus jossa havaittiin, että niiden pohjalla on 1-2 cm paksuinen huuhtoutumiskerros.
Kyseessä lienevät pyyntikuopat, jotka eivät välttämättä ole keskenään saman ikäisiä. Alue on jäkäläpohjainen mäntykangaskapeikko suoalueiden puristuksessa ja sopiva metsäpeuran pyyntialueeksi. Suomenselän alue on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700-l metsäpeura on kuitenkin jo ollut hyvin harvinainen. Kirjallisten lähteiden mukaan alueella on keskiajalla ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan myös kivikautisia asuinpaikkoja.

Pitkäsalonmaa 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pitkäsalonmaa on Pohjankankaaseen kuuluva osa, jossa harjumainen mäntykangas päättyy Kauhanevaan. Kohteessa on kaksi melko heikosti erottuvaa kuoppaa n. 15 m etäisyydellä toisistaan. Itäisemmän kuopan sisäkehän halkaisija on 2 m, syvyys 0,5 m, kuoppa on muodoltaan suppiolomainen ja sen ympärillä näkyy heikkosti valli. Kairauksessa vallissa havaittiin kaksoismaannos, alempi huuhtoutumiskerros n. 15 cm syvyydellä. Läntisempi kuoppa on muodoltaan maljamainen, kuopan ympärillä on havaittavissa heikot vallit. Kuoppa ob halkaisijaltaan 1,5 m, syvyydeltään 0,3 m. Kyseessä lienevät keskenään samanikäiset pyyntikuopat. Suomenselän alue on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700-l metsäpeura on kuitenkin jo ollut hyvin harvinainen. Kirjallisten lähteiden mukaan alueella on keskiajalla ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan myös kivikautisia asuinpaikkoja. Kuoppien ikä jää avoimeksi mutta todennäköisesti ne ovat satoja vuosia vanhoja.

Pitkäsalonmaa 3 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohteessa on kaksi vierekkäistä, lähes toisissaan kiinni olevaa painannetta. Niistä läntisempi on soikea, etelä-pohjoissuuntainen ja mitoiltaan 5 x 5 x 0,6 m. Sitä ympäröi heikosti
erottuva valli. Itäisempi on edellisen koillispuolella ja on L-muotoinen, kaakko-luodesuuntainen kuoppa,jonka mitat ovat 3,5 x 4,5 x 0,5 m. Kuopan "sakaroiden" leveys on noin 1,5 m. Soikean painanteen kaakkoiskulmaan, heikon vallin kohdalle, tehdystä kairauksesta paljastui kaksoismaannos, alempi huuhtoumiskerros oli 15 cm:n syvyydellä. Kuopan keskelle tehdyistä kolmesta kairauksesta paljastui kaikista ohut sammalen alainen huuhtoutumiskerros sekä likamaakerros noin 25-35 cm: n syvyydeltä, minkä vuoksi kuopan keskelle tehtiin vielä koepisto.
Maakerrokset koepistossa olivat seuraavat: 0-10 cm sammal/turve, 10-12 cm huuhtoumiskerros, 12-60 cm:n syvyydellä oli likamaata, jossa oli nokimaanauhoja 15, 25 ja 40 cm:n syvyydellä. 60 cm:n alapuolella oli karkea hiekka. Syvemmälle ei kaivettu. Koepistosta ei tullut löytöjä.
Toinen koepisto tehtiin soikean painanteen koillispuolisen kuopan pohjalle. Maakerrokset koepistossa olivat seuraavat: 0-20 cm sammal/turve, 20-23 cm huuhtoumiskerros, 23-26 cm nokimaa, 26-30 cm ruskeahiekka. Syvemmälle ei kaivettu. Koepistosta ei tullut löytöjä.
Kohteen tulkinta on epävarma, mutta isompi painanne vaikuttaa lähinnä asuinpainanteelta. Sen pohjalletehty koepisto osoittaa, että huuhtoumiskerroksen alla on noin 55 cm:n vahvuinen kulttuurikerros, mistäon osoituksena likamaa ja nokimaakerrokset Painanteen kaakkoiskulmaan tehty koepisto osoittaa, että painanteesta on aikanaan siirretty maata reunoille, mikä näkyy koepistossa havaittuna kahtena huuhtoumiskerroksena, eli painannetta ympäröi valli, joka erottuu heikosti myös maan päällä. Kokonsa, muotonsa ja rakenteensa puolesta painanne vastaa esim. kivikaudelta tunnettuja asuinpainanteita.
L-muotoinen kuoppa saattaa liittyä soikeaan painanteeseen. Mikäli soikea painanne on asuinpainanne,voisi L-kuoppa olla esim. painanteen uloskäyntiin liittyvän rakenteen jäänne, joka olisi luontevasti ollut rannasta nähden suojan puolella.
Löytöjen puuttuessa kohteen tarkempi ajoitus ja luonne jää avoimeksi. Kohde sijaitsee noin 170 metrin korkeudella eli noin 17 metriä korkeammalla kuin alueen vanhin ennestään tunnettu kivikautinen asuinpainanne Karvian Pantissa. Alueen topografia kuitenkin mahdollistaa sen, että kyseessä voiperiaatteessa olla minkä aikainen kohde hyvänsä kivikauden ja historiallisen ajan väliltä.
Kyrönkankaantie kulkee kohteen vieritse n. 15 m itäpuolella ja eteläpuolellla on kansllispuiston opastalu sekä parkkipaikka n. 30 m etäisyydellä. Kohde rajatutuu pistemäisenä Pitkäsalonmaa 2 alueen sisälle. Kohde on mielenkiintoinen ja vaatisi lisätutkimuksia.

Patamakangas 2 (1000032805) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Patamakankaan laajasta pyyntikuoppa-alueesta n. 200 m etelään. Kyseessä on kuoppa, jonka halkaisija on 2 m, syvyys 0,7 m. Maanpinnalle näkyviä valleja ei havaittavissa. Hieman suppilomaisen kuopan profiili on pyöristynyt. Kuopan reunoilla ja pohjalla kasvaa sammalta ja puolukan varpu ja. Kairaushavainnon mukaan maakerrokset kuopan pohjalla ovat seuraavat:0-6 cm sammal, 6-9 cm huuhtoumiskerros, 9-15 cm ruskea hiekka, 15-18 cm huuhtoumiskerros II, 18-21 cmruskea hiekka, 21-30 cm likamaataja hiiltä, minkä alapuolella vaalea hiekka. Kohde on hyväkuntoinen. Kyseessä lienee yksittäinen pyyntikuoppa.
Alue on mäntykangasta laajojen suoalueiden välissä, joten se olisi
varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään,mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkinhyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja jaalueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetynkivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuopan ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi.
Todennäköisesti se on kuitenkin vähintään satoja vuosia vanha.

Patamakangas 3 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; L -muotoinen profiililtaan pyöristynyt sammaloitunut kuoppa, joka sijaitsee noin 6 metriä
Hietaluoman rantatörmästä pohjoiseen. Kuoppa on etelä-pohjoissuuntainen. Kuopan mitat ovat 2,5 x 5,5 x 0,6 m. Kuopan eteläpäässä on itä-länsisuuntainen "sakara", jonka kohdalla
kuopan leveys on 3,5 m. Kuopan ympärillä ei ole havaittavaa vallia. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on sammalen alla noin 3 cm:n vahvuinen huuhtoumiskerros, minkä alapuolella on 40 cm:n syvyyteen likamaataja hiilenmuruja. Kohde on hyväkuntoinen.
Kyseessä voi olla rännihauta -tyyppisen tervahaudan jäännös tai mahdollisesti pienen väliaikaisen? asuinkuopan jäännös. Rakenteella lienee ikää reilusti yli sata vuotta huuhtoumiskerroksen paksuudesta päätellen.

Hietaluoman pato (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on hiekasta ja puusta rakennettu pato, joka on tehty Hietaluoman kapeaan kohtaan sen poikki etelä-pohjoissuuntaisesti. Padon mitat ovat 1,8-2,5 x 14 x 0,6 metriä (leveys x pituus x korkeus). Sekä pohjois- että etelätörmät ovat jyrkät ja molemmista on otettu hiekkaa rakenteeseen. Padon keskellä on puron kohdalla noin metrin leveä aukko, josta vesi pääsee virtaamaan. Aukon molemmat reunat on tuettu hirsikehikolla, joka on täytetty hiekalla. Kehikko on pahoin lahonnut.Padon sulkurakenne lienee ollut puinen, mutta se on hävinnyt. Mahdollisesti sulkuaukon päällä on ollut puinen kansi, mutta siitäkään ei ole mitään jäljellä.
Patorakenteen päällä kasvaa tiheä kuusi- ja mäntypusikko. Etelän puoleista vallia on alajuoksun puolelta tuettu hirsisalvoksen eteen lyödyillä pystylankuilla, jotka ovat pahoin lahonneet ja osin hävinneet kokonaan. Lautojen leveys on parhaiten säilyneistä päätellen vaihdellut 10-25 cm:n välillä, paksuus 2-3 cm:n välillä. Ne on aikanaan naulaamalla kiinnitetty hirsikehikkoon yläreunastaan, alapää näyttää isketyn maahan eli pohjaan. Pahoin ruostuneiden takarautaisten naulojen koko on noin 4 tuumaa. Naulat on isketty "sisältä päin", joten kehikko on rakennettu ensin ja sen jälkeen se on täytetty hiekalla.
Kohde on melko hyväkuntoinen.
Kyseessä lienee melkoisella varmuudella padon jäännös, joka aikanaan on tehty tulvaniityn
valmistamiseksi, sillä padon yläjuoksun puolella uoma levenee ja kasvaa erilaisia heiniä. Ainakaan tietävarten patoa ei ole tehty, sillä rantatörmät molemmin puolin ovat äkkijyrkät. Myöskään myllypato ei liene kysymyksessä, sillä mitään myllyrakenteita ei ollut havaittavissa, eikä em. törmien jyrkkyyskään soveltuisi myllyn tavaraliikenteeseen. Kyseessä lienee yli sata vuotta vanha padon jäännös, jonka hiekkavallien sisällä on suhteellisen kosteissa oloissa melko hyvin säilyneitä puurakenteita. Sen sijaan ilman kanssa kosketuksissa olevat puurakenteet lahoavat kaiken aikaa. Padon hiekkavalli tulee säilymään.

Patamakangas 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Patamakankaalla Patamanevan itäreunassa Hietaluoman pohjoisella rantatörmällä sijaitseva pyöreä tervahauta, jonka ulkokehän halkaisija on 13 metriä. Vallien korkeus on 0,3-0,5
metriä.Vallien sisäpuolisen hieman lieriömäisen kuopan syvyys on 0,7 metriä. Tervanlaskuaukko on Hietaluoman puolelle lounaaseen. Tervahaudan päällä kasvaa muusta puustosta poiketen mm. haapa, koivu, pihlaja ja paju. Haudan päältä on hiljattain kaadettu puustoa, mutta se on edelleen osittain puuston peittämä. ltävallissa on mäyrän tms. kaivama melko tuore tunneliaukko, jonka myötä on tullut esiin hiiltä. Kohde on hyväkuntoinen.
Kohde rajautuu pistemäisesti. Ympäristöstä ei pitkästä etsiskelystä ja kairauksista huolimatta löydettymuita muinaisjäännöksiin liittyviä merkkejä, kuten esim. miilumajan jäännöksiä.

Patamakangas 5 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kuoppa sijaitsee Hietaluoman pohjoisesta rantatörmästä noin kolme metriä etelään. Kyseessä on eteläpohjoissuuntainenprofiililtaan pyöristynyt suorakaiteen muotoinen kuoppa, jonka mitat ovat 2 x 4 x 0,8 m. Kuopan länsireunalla on noin metrin leveä ja 0,3 metriä korkea valli.
Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on sammalen alla noin 3 cm vahvuinen huuhtoumiskerros, minkä alapuolella on ruskeaa hiekkaa 45 cm:n syvyyteen j a sen alapuolella vaaleaa hiekkaa.
Kyseessä lienee yksittäinen pyyntikuoppa, joka sijaitsee laajemmasta ennestään tunnetusta Patamakankaan pyyntikuoppa-alueesta hieman erillään, noin 350 metriä lounaaseen. Alue on mäntykangasta laajojen suoalueiden välissä, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja.
Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuopan ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti se on kuitenkin vähintään satoja vuosia vanha.

Patamakangas 6 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kyseessä on soikea, rajoiltaan hieman epätarkka, mutta selvästi erottuva painanne tasaisella mäntykankaalla. Painanne on etelä-pohjoissuuntainen ja mitoiltaan 4,5 x 7,5 x 0,3-0,4 m. Painanteen ympärillä ei ole silmin havaittavaa vallia, mutta kairaus painanteen reunalla paljasti kaksoismaannoksen, joten painanne on selvästi ihmisen tekemä. Valli on aikojen saatossa painunut näkymättömiin, mutta kairauksessa se erottuu seuraavien kerrosten perusteella: 0-4 cm sammal, 4-5 cm huuhtoumiskerros, 5-10 cm ruskea hiekka, 10-13 cm huuhtoumiskerros II, 13-20 cm ruskea hiekka.
Toinen kairaus tehtiin painanteen keskipisteen itäpuolelle. Kairauksen perusteella kohdalla oli noin 40 cm:n syvyyteen likamaata ja hiilen muruja, minkä johdosta paikalle tehtiin koepisto. Se ei paljastanut mitään uutta, eikä kuopasta tullut löytöjä.
Kohde on hyvin säilynyt.
Kohteen tulkinta on epävarma, mutta se vaikuttaa lähinnä asuinpainanteelta. Kokonsa, muotonsa ja rakenteensa puolesta painanne vastaa esim. kivikaudelta tunnettuja asuinpainanteita. Löytöjen puuttuessa kohteen tarkempi ajoitus ja luonne jää avoimeksi. Kohde sijaitsee noin 153 metrin korkeudella eli suunnilleen samalla tasolla kuin alueen vanhin ennestään tunnettu kivikautinen asuinpainanne Karvian Pantissa. Alueen topografia kuitenkin mahdollistaa sen, että kyseessä voi periaatteessa olla minka aikainen kohde tahansa kivikauden ja historiallisen ajan välillä.
Kohde on mielenkiintoinen ja vaatisi lisätutkimuksia.

Patamakangas 7 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kyseessä on Hietaluoman rantörmän reunalla oleva kuoppa, jonka halkaisija on 2,2 metriä ja syvyys 0,6 metriä. Maljamaisen ja sammaloituneen kuopan ympärillä ei ole erotettavissa valleja. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on sammalen alla 3 cm:n vahvuinen huuhtoumiskerros, minkä alapuolella on ruskeaa hiekkaa noin 30 cm:n syvyyteen ja sen alapuolella vaaleaa hiekkaa. Kuopan pohjoispuolella rinne alkaa jyrkästi laskea kohti Hietaluomaa. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienee yksittäinen pyyntikuoppa, joka sijaitsee laajemmasta ennestään tunnetusta Patamakankaan pyyntikuoppa-alueesta hieman erillään, noin 250 metriä etelään. Alue on mäntykangasta laajojensuoalueiden välissä, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallistenlähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuopan ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti se on kuitenkin vähintään satoja vuosia vanha.

Ajoittamaton; Kyseessä on vallien ympäröimä kuoppa, jonka halkaisija on 2 metriä ja syvyys 0,6 metriä.
Sammaloituneen kuopan muoto on maljamainen. Kuoppa sijaitsee aivan rantatörmän
reunalla. Kairaushavaintojen mukaan sekä kuopan pohjalla että vallissa on kaksoismaannos.
Kyseessä lienee yksittäinen pyyntikuoppa, joka sijaitsee laajemmasta ennestään tunnetusta Patamakankaan pyyntikuoppa-alueesta hieman erillään, noin 300 metriä etelään. Alue on mäntykangasta laajojen suoalueiden välissä, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja.
Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuopan ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti se on kuitenkin vähintään satoja vuosia vanha.

Härkäneva 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kyseessä on pyöreän tervahaudan jäännös Härkänevan länsireunen tuntumassa. Hautaa ympäröivien vallien ulkokehän halkaisija on 9,5 mja vallien korkeus 0,5-1 m. Tervanlaskuaukko on alarinteen puolella koillisessa. Tervanlaskuaukon leveys on metrin. Haudan päällä kasvaa tiheä puusto, j oka ympäristön mäntyvaltaisuudesta poiketen koostuu mm. leppää, koivua ja kuusta.
Kohde rajautuu pistemäisesti. Ympäristöstä ei pitkästä etsiskelystä ja kairauksista huolimatta löydetty muita muinaisjäännöksiin liittyviä merkkejä, kuten esim. miilumajan jäännöksiä

Pohjankangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Noin 40 metriä leveältä ja 70 metriä pitkältä alueelta hiekkakankaalla Pimiäkorven ja Härkänevan välissä kartoitettiin yhteensä 8 kuoppaa,jotka muodostavat pussimaisen suljetun kuvion, jossa suuaukko on kaakkoon. Kuopista dokumentoitiinhalkaisija (kuopan sisäkehä) ja syvyys. Lisäksi kiinnitettiin huomio kuopan muotoon ja ympäristöön.
Joihinkin kuoppiin tehtiin myös kairaus maakerrosten selvittämiseksi. Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,5-2 m ja syvyys 0,3-0,5 m välillä. Kahden kuopan ympärillä oli vallit. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt. Noin puoleen kuopista tehtiin kairaus, jolloin havaittiin, että kuopissa on ohut noin 1-3 cm:n paksuinen huuhtoumiskerros. Kuopissa ei ollut
likamaakerroksia, vaan huuhtoumisken·oksen alla vain vaihtelevan paksuinen ruskea hiekkakerros, jokamuuttui vaaleammaksi viimeistään noin 30 cm: syvyydessä. Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienevät pyyntikuopat, jotka näyttävät muodostavan sulkusysteemin kankaalle, joten kuopat lienevät keskenään saman ikäisiä. Alue on jäkäläpohjainen mäntykangaskapeikko suoalueiden puristuksessa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin satoja vuosia vanhoja.

Pohjankangas 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Noin 80 metriä leveältä ja 140 metriä pitkältä alueelta hiekkakankaalla kartoitettiin yhteensä 13 kuoppaa, jotka muodostavat pussimaisen suljetun kuvion, jossa suuaukko on kaakkoon. Kuopista dokumentoitiin halkaisija (kuopan sisäkehä) ja syvyys. Lisäksi kiinnitettiin huomio kuopan muotoon ja ympäristöön. Joihinkin kuoppiin tehtiin myös kairaus maakerrosten selvittämiseksi.Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,2-1 ,8 m ja syvyys 0,2-0,5 m välillä. Viiden kuopan ympärillä on vallit. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt. Noin puoleen kuopista tehtiin kairaus, jolloin havaittiin, että kuopissa on ohut noin 1-3 cm:n paksuinen huuhtoumiskerros. Muutamassa kuopassa oli likamaata ja hiiltä/nokimaata noin 30-40 cm:n syvyyteen, joissakin vaalean ja ruskean hiekan kerrokset vaihtelivat samalle syvyydelle. Useimmissa kuopissa maaperä pohjalla oli varsin löysää, jolloin kaira upposi lähes kahvaansa myöten maahan. Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienevät pyyntikuopat, jotka näyttävät muodostavan sulkusysteemin kankaalle, joten kuopat lienevät keskenään saman ikäisiä. Alue on jäkäläpohjainen mäntykangas suoalueen reunassa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Kuoppien tarkempi ikä jää avoimeksi.

Töyrynahde 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Pohjankankaan länsireunassa Töyrynahteen tasalla Mertakeitaan reunassa on heikkojen vallien ympäröimä kuoppa, jonka halkaisija on 1 ,6 metriä ja syvyys 0,4 metriä. Sammalen peittämän kuopan profiili on maljamainen. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on sammalen alla 2 cm:n vahvuinen huuhtoumiskerros, minkä alla on likamaata noin 20 cm:n syvyyteen ja sen alla vaaleaa hiekkaa 45 cm:n syvyyteen, mitä syvemmälle ei kairattu. Kohde on hyväkuntoinen.
Kyseessä lienee yksinäinen pyyntikuoppa. Alue on jäkäläpohjaista mäntykangasta suoalueen reunassa,joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuopan ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti se on kuitenkin vähintään satoja vuosia vanha.

Ajoittamaton; Mustakeitaan itäreunassa hiekkakankaalla sijaitsee kuoppa, joka on noin 50 metriä suon reunasta itään. Kuopan halkaisija on 1 ,6 metriä, syvyys 0,3 metriä. Kuopan ympärillä on heikot vallit. Kairaushavaintojen mukaan kuopan pohjalla on 2 cm:n vahvuinen huuhtoumiskerros, jonka alla on ruskeaa hiekkaa noin 30 cm:n syvyyteen ja sen alla vaaleaa hiekkaa. Maaperä on melko kivinen.
Kyseessä lienee pyyntikuoppa. Alue on jäkäläpohjainen mäntykangas suoalueen reunassa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuopan ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi.
Todennäköisesti se on kuitenkin vähintään satoja vuosia vanha

Ajoittamaton; Mustakeitaan luoteispäässä noin 300 metriä leveältä ja 330 metriä pitkältä alueelta hiekkakankaalla kartoitettiin yhteensä 23 kuoppaa, jotka muodostavat etelä-pohjois ja kaakko-luode -suuntaisia jonoja. Kuopista dokumentoitiin halkaisija (kuopan sisäkehä) ja syvyys. Lisäksi kiinnitettiin huomio kuopan muotoon ja ympäristöön. Joihinkin kuoppiin tehtiin myös kairaus maakerrosten selvittämiseksi.Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,3-2,4 metrin ja syvyys 0,3-0,5 metrin välillä. Kahden kuopan ympärillä olihavaittavissa vallit. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt. Muutamiin kuoppiin tehtiin kairaus, jolloin havaittiin, että kuopissa on noin 3-4 cm:n paksuinen huuhtoumiskerros. Likamaakerrokset olivatohuita, mutta maaperä kuopan pohjalla huomattavan löysää. Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienevät pyyntikuopat, jotka eivät välttämättä ole keskenään saman ikäisiä. Alue on
jäkäläpohjainen mäntykangaskapeikko suoalueiden puristuksessa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800-l lopulle, jää kuoppien tarkempi ikä avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja.

Ajoittamaton; Patamanevan luoteispään tuntumassa noin 25 metriä leveältä ja 60 metriä pitkältä alueelta hiekkakankaalta kartoitettiin yhteensä 4 kuoppaa.Kuopista dokumentoitiin halkaisija (kuopan sisäkehä) ja syvyys. Lisäksi kiinnitettiin huomio kuopanmuotoon ja ympäristöön. Kahteen kuoppaan tehtiin myös kairaus maakerrosten selvittämiseksi. Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,5-2 m ja syvyys 0,3-0,4 m välillä. Kuoppien ympärillä ei ollut näkyviä valleja. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt, yksi on muodoltaan pyöristyneen neliskanttinen. Kairaushavaintojen mukaan kuopan nro 1 pohjalla on sammalen alla 2 cm:n paksuinen
huuhtoumiskerros, minkä alla on 45 cm:n syvyyteen ruskeaa hiekkaa. Syvemälle ei kairattu. Kuopan nro 4 pohjalla oli kairaushavaintojen mukaan seuraavat maakerroket: 0-10 cm sammal, 10-12 cm huuhtoumiskerros, 12-22 cm nokimaa, 22-23 cm huuhtoumiskerros II, 23-33 cm ruskea hiekka, 33-45 cmvaalea hiekka. Syvemmälle ei kairattu. Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienee pyyntikuoppa-alue, jossa saattaa olla eri-ikäisiä pyyntikuoppia. Alue on jäkäläpohjaista mäntykangasta laajan suoalueen reunassa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään
1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja.

Ajoittamaton; Hiekkakankaalta kartoitettiin 2 kuoppaa, jotka sijaitsevat 25 metrin etäisyydellä toisistaan. Kuoppien halkaisija on 1,5 metriä ja syvyys 0,2-0,3 metriä. Kuoppien ympärillä ei ole näkyviä valleja. Eteläisempi kuoppa on muodoltaan on maljamaisen pyöristynyt, pohjoisempi kuoppa vatimainen. Kuoppiin tehtiin kairaus, jolloin havaittiin, että sammalen alla oli 1-2 cm:n paksuinen huuhtoumiskerros, minkä alla oli ruskeaa hiekkaa noin 20 cm:n syvyyteen. Tätä syvemmällä oli vaaleaa hiekkaa. Kuoppia ei kairattu syvemmältä kuin 45 cm, mikä on kairan mitta. Maaperä molemmissa kuopissa oli löysää. Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienevät pyyntikuopat. Alue on jäkäläpohjaista mäntykangasta Jaajan suoalueen reunassa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja.

Maantielakso 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Noin 60 metriä leveältä ja 130 metriä pitkältä alueelta hiekkakankaalla Maantielakso -nimisen lammen luoteispuolelta kartoitettiin yhteensä 4 kuoppaa. Kuoppien halkaisija on 2 metriä ja syvyys 0,4-0,6 metrin välillä. Kolmen kuopan ympärillä on matalat vallit. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt. Kairaushavaintojen mukaan kuoppien pohjalla on sammalen alla noin 1-2 cm:n vahvuinen huuhtoutumiskerros. Kuopassa nro 2 on huuhtoumiskerroksen alla likamaata ja hiiltä 45 cm:n syvyyteen, muissa ruskeaa hiekkaa. Kuoppia ei kairattu syvemmältä kuin 45 cm, mikä on kairan mitta. Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienevät pyyntikuopat, jotka eivät välttämättä ole saman ikäisiä keskenään. Alue on jäkäläpohjaista mäntykangasta suoalueiden puristuksessa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja.

Maantielakso 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Noin 20 metriä leveältä ja 30 metriä pitkältä alueelta hiekkakankaalla kartoitettiin 4 kuoppaa.
Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,2-3 m ja syvyys 0,3-0,6 m välillä. Kuoppien ympärillä on matalat vallit. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt paitsi kuopan nro 2, joka on suppilomainen. Kuoppiintehtiin kairaus, jolloin havaittiin, että 1-2 cm:n paksuisen huuhtoumiskerroksen alla oli ruskeaa löysäähiekkaa 40-45 cm:n syvyyteen. Kuoppia ei kairattu syvemmältä kuin 45 cm, mikä on kairan mitta.
Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienee pyyntikuoppa-alue, jossa saattaa olla eri -ikäisiä pyyntikuoppia. Alue on jäkäläpohjaista mäntykangasta soiden puristuksessa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueell a ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi ldvikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään
1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja.

Maantielakso 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Alueella on viisi kuoppaa, jotka sijaisevat melko tasaisisin välein suon reunassa kankaalla lähes eteläpohjoissuuntaisessanoin 200 metriä pitkässä jonossa. Kuopista dokumentoitiin halkaisija (kuopan sisäkehä) ja syvyys. Lisäksi kiinnitettiin huomio kuopan muotoon ja ympäristöön sekä pinnanalaisen huuhtoumiskerroksen paksuuteen. Kuoppiin ei tehty kairauksia. Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,5-2 m ja syvyys 0,3-0,4 m välillä. Kuoppien ympärillä on matalat vallit. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt. Kuoppien pohj alla on jäkälän tai sammalen alla noin1-2 cm:n paksuinen huuhtoumiskerros. Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä vaikuttaisi olevan suon ja kankaan reunaan rakennettu pyyntikuoppasysteemi, joten kuopat lienevät keskenään saman ikäisiä. Alue on jäkäläpohjaista mäntykangasta laajan suoalueen reunassa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja.

Ajoittamaton; Maantielakson eteläpuolisella länsirinteellä on kolme peräkkäistä kuoppaa noin 150 metrin matkalla. Ne muodostavat suunnilleen kaakko-luode -suuntaisen jonon. Kuopista dokumentoitiin halkaisija (kuopan sisäkehä) ja syvyys. Lisäksi kiinnitettiin huomio kuopan muotoon ja ympäristöön. Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,5-1,9 m ja syvyys on 0,4 m. Kuoppien ympärillä on vallit. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt. Kuopassa nro 1 on sammalen alla noin 2 cm:n vahvuinen huuhtoumiskerros, mutta syvemmältä kuoppaa ei tutkittu. Muita kuoppia ei maannoksen osalta tutkittu lainkaan.
Kyseessä lienevät pyyntikuopat, jotka eivät välttämättä ole samanikäisiä keskenään. Alue on
jäkäläpohjaista mäntykangasta laajan suoalueen reunassa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaistanesiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään 1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja.

Ajoittamaton; Kohteeseen kuuluu neljä melko tasaisin välein sijaitsevaa kuoppaa, jotka muodostavat noin 130 metriä pitkän kaakko-luodesuuntaisen jonon. Kuopista dokumentoitiin halkaisija (kuopan sisäkehä) ja syvyys. Lisäksi kiinnitettiin huomio kuopan muotoon ja ympäristöön.
Kuoppien halkaisija vaihtelee 1,5-1,8 m ja syvyys 0,3-0,4 m välillä. Kuoppien ympärillä on
matalat vallit. Kuoppien muoto on maljamaisen pyöristynyt. Kuoppien pohjalla on jäkälän tai sammalen alla noin 2 cm:n vahvuinen huuhtoumiskerros. Kuoppiin ei tehty kairauksia.
Kuoppien koordinaattitiedot ja mitat ovat inventointiraportin liitteenä. Kohde on hyvin säilynyt.
Kyseessä lienee pieni pyyntikuoppajärjestelmä, jonka kuopat lienevät keskenään samanikäisiä. Alue on jäkäläpohjaista mäntykangasta laajan suoalueen reunassa, joten se olisi varsin sopiva esim. metsäpeuran pyyntialueeksi. Kauhanevan-Pohjankankaan alue kuuluu Suomenselkään, mikä on metsäpeuran luontaista esiintymisaluetta. 1700 -luvulla metsäpeura on alueella ollut jo kuitenkin hyvin harvinainen. Keskiajalla alueella on kirjallisten lähteiden mukaan ollut satakuntalaisten eräsijoja ja alueelta tunnetaan lisäksi kivikautisia asuinpaikkoja. Koska pyyntikuoppia tiedetään Suomessa käytetyn kivikaudelta vähintään
1800 -luvun lopulle, jää kuoppien ikä tarkempien tutkimusten puuttuessa avoimeksi. Todennäköisesti ne ovat kuitenkin vähintään satoja vuosia vanhoja

Pohjankankaan tieraunio (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tieraunio sijaitsee Pohjankankaalla Mustakeitaan luoteispuolisella loivalla hiekkapohjaisella mäntymetsääkasvavalla lounaisrinteellä. Tie näkyy Karvian pitäjänkartassa vuodelta 1847 ja ilmakuvassa vuodelta 1963, mutta ei enää nykyisessä peruskartassa. Kyseessä on käytöstä pois jäänyt ja metsittynyt kärrytie, jonka pituus on noin 950 metriä ja leveys noin 3
metriä. Sen sammaloitunut ura on edelleen maastossa havaittavissa. Se erkanee Pohjankankaalla Kyrönkankaan tiestä luoteeseen ja kulkee Mustakeitaan laiteita noudattaen ja yhtyy lopulta Mustakeitaan pohjoispäässä peruskartalla näkyvään hiekkaiseen metsätiehen. Sammalen ja jäkälän sekä paikoin kaatuneiden mäntyjen peittämä tieura erottuu noin 3 metriä leveänä tasaisena urana maastossa. Uralla ei vielä kasva juurikaan puita. Alarinteen puolella on paikoin havaittavissa matala penger. Kohde on hyväkuntoinen.
Kyseessä on ilmeisesti 1783-1847 välisenä aikana syntynyt kärrytie, sillä se ei näy vielä vuoden 1783-84 Karvian isojakokartassa, mutta kylläkin vuoden 1847 Karvian pitäjän kartassa. Nykyisin tie on kokonaan jäänyt pois käytöstä ja on alkanut metsittymään. Kyseessä on siis tieraunio. Tieraunio yhtyy viimeistään keskiajalta peräisin olevaan Kyrönkankaan tiehen ja lienee toiminut paikallisliikenteen käytössä.

Ahola (1000033063) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mertiöjärven koillisrannalla olevalta rantapellolta löytyi kvartsi-iskoksia 5 kappaletta n. 50 x 50 metrin alalta, mm. ilmeisesti salaojakaivannon kasoista. Niitä ei taltioitu. Jo aiemmassa inventoinnissa vuonna 1999 pellolta löytyi pii- ja kvartsi-iskos, joita ei otettu talteen. Peltoa ei ollut kynnetty.
Alueen rajaus on ohjeellinen. Ilman koetutkimuksia asuinpaikan todellinen laajuus ei selviä.

Palolahti (1000033064) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pellolta Palolahden länsirannalta löytyi kvartsi-iskoksia 4 kappaletta n. 50 x 50 metrin alalta. Niitä ei taltioitu. Alueelta tunnetaan aiempana löytönä tasataltta (KM 2572:381) joka löytyi jo v. 1888. Peltoa ei ollut kynnetty.
Alueen rajaus on ohjeellinen. Ilman koetutkimuksia asuinpaikan todellinen laajuus ei selviä.

Printunrinta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Mäenpään tilan itäpuolella sijaitsevan pohjois-eteläsuuntaisen hiekkatien varrella alkaen Nakkilan ja Euran rajalta ja jatkuen ainakin vanhan hiekanottokuopan läheisyyteen.
Hiekkatien pinnasta on löydetty oikokirves (KM 42027:1) sekä rombikirveen teelmä, minkä lisäksi vuoden 2019 tarkastuksen yhteydessä tien länsipuolisen hiekanottokuopan pohjois- ja koillisrinteiltä löydettiin kvartsi-iskoksia (KM 42038:1-2).
Aluerajausta täydennettiin vuoden 2023 inventoinnissa, jolloin hiekkatien pinnalta löydettiin runsaasti kvartsi-iskoksia hiekkakuopalta Nakkilan ja Euran rajalle asti. Vuonna 2023 aluetta tutkittiin myös koekaivauksin, joissa asuinpaikan käyttö ajoitettiin Pyheensillan ryhmän aikaan.

Iso-Enskeri 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tasaisessa maastossa rantavallin sisäpuolella on siirtolohkare ja sen edessä kehämäinen kylmämuuri. Siirtolohkare on 1.3 m korkea ja muodostaa rakennelman NW-seinän. Muurissa on pääosin särmikkäitä sammaloituneita kiviä ja lohkareita.
Kulkuaukko E-puolella on 0.8 m leveä. Muurin sisäpuolinen seinämä on tiivis ja huolellisesti ladottu, noin 0.4-0.6 m korkea. Permanto ei ole aivan tasainen, vaan siinä on lohkareita, samoin kulkuaukon edessä. Muurin sisämitat 3.1 m (SE-NW) ja 2.6 m. Sisäpinta-ala arviolta 6 m2.
Kohde sijaitsee Metsähallituksen luontopolun varressa. Paikalla on opaskyltti, jonka teksti käsittelee tomtning-jäännöksiä.
Tomtning-jäännöksen vieressä rannan puolella on maassa 7 kivikekoa, joiden läpimitta on 1.0-1.5 m ja korkeus 0.2-0.5 m. Kivet ovat pääosin särmikkäitä. Keot muodostavat kaksi rannansuuntaista riviä. Yhdessä keossa kolo todennäköisesti lahonneen puupaalun jäljiltä.
Kyseessä on verkkotarha (vapeet), jota on käytetty verkkojen kuivaamiseen.

Elliharju (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudan halkaisija on noin 12 metriä ja sillä on 3-4m leveät vallit. Ränni jatkuu kohti itää ja on romahtanut kolmesta kohtaa kaatuneiden puiden johdosta, minkä myötä hiiltä ja nokimaata on noussut pintaan. Ränni jatkuu avonaisena noin 8 metriä itään

Norssikari (Kulkuväylät)
Historiallinen; Norssikari on hiekkainen kumpare, joka sijaitsee Kokemäenjoen suistossa pääuoman eteläpuolella Laiskarännin rannalla. Laiskaränni on mataloituva ja umpeen kasvava sivu-uoma, jonka eteläpuolella avautuu Fleiviikinniitty, Etelä-Suomen laajin ja arvokkain jatkuvasti laidunnettu jokisuistoniitty.
Norssikarin itäpuolella on vanha jokiuoma, jota on viime vuosikymmeninä kaivamalla syvennetty ja siihen laskee kaivettu oja. Poikkisuorasti tätä vanhaa uomaa vasten on näkyvissä kivistä rakennettua laituria. Rakenne on lähes 20 m pitkä ja noin 4-5 m leveä. Se on ruohottunut ja osittain peittynyt, mutta erityisesti rannan puolelta kivistä ladottu rakenne on hyvin nähtävissä. Vastaava laiturirakenne on osittain näkyvissä myös Norssikarin länsipuolella. Sen vieressä on kuitenkin kaivamalla syvennetty venevalkama, jonka rakentaminen lienee osin vaurioittanut laiturin rakenteita.
Kivistä ladottujen laitureiden ajoitus on vaikeaa, mutta oletettavasti ne liittyvät lastaus- ja satamatoimintaan paikalla viimeistään 1600-luvulla, mahdollisesti aikaisemminkin.
Norssikarilla on lisäksi erilaisia kuoppia ja kiveyksiä sekä mahdollisia uuninpohjia, jotka voivat liittyä paikalla olleisiin rakennuksiin.
Porin ulkosatama sijaitsi 1600-luvulla Sanduddenissa eli Santanenässä, joka nykyään tunnetaan nimellä Kivini. (Kts. esim. Mauno Jokipii, Porin kaupungin historia II). Jo koko 1600-luvun kaupungin ja merenkulun ongelmana olivat jatkuvasti muuttuvat ja mataloituvat jokiuomat sekä purjehtimista hankaloittavat hiekkasärkät. Santanenään oli kuitenkin rakennettu porvarien ranta-aittoja ja vuodelta 1674 on olemassa suunnitelmat rakentaa ”silta, jossa olisi joitakin kiviarkkuja” pieneen salmeen.
Koko Kokemäenjoen suistojen alue kuuluu Natura 2000 - suojeluohjelmaan.

Joentausta (1000035593) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee mäntymetsässä jyrkän törmän harjalla 270 metriä koilliseen Skanssintieltä.
Tervahauta on halkaisijaltaan 8 m ja syvyydeltään 1,5 m. Sen vallit ovat 2 metriä leveät ja 1 metriä korkeat ympäröivästä maastosta. Tervahaudan piipun suuaukko erottuu tervahaudan lounaispuolelta. Tervahaudan kohdalla kaatuneen puun mylläämässä maaperässä havaittiin runsaasti hiiltä.

Piikajärvi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Piikajärvi on Järilänvuoren –Koomankankaan harjujakson länsipuolella sijaitseva pieni, umpeen kasvava järvi. Järven länsirannalla, osittain vedessä, osittain rannalla turpeenpeittämänä on liistekatiska. Vedessä olevasta osasta näkyi tarkastuksen aikaan paalujen ja liisteiden päitä n. 20 cm pinnan yläpuolella. Kaikkiaan on kysymys melko kookkaasta rakenteesta. Yhteen laskettu pituus rannan tuntumasta lähtevästä johdeaidasta vielä vedessä olevan pesän ulkoreunaan on lähes parikymmen-tä metriä. Rakennetta on osittain mahdotonta tunnistaa, mutta peräkkäin on ainakin kaksi soikeahkoa pesää, niistä lähem-pänä rantaa oleva on halkaisijaltaan n. 3 m, ulompi on suurempi. Lähempänä rantaa olevassa pesässä näyttäisi olevan kaksi sisäkkäistä liisteriviä. Ulomman muotoa ei voitu tarkastella tarkemmin. Liisterivien lisäksi lähistöllä oli paksumpia rankoja ja paaluja, ilmeisesti tukipuita ja kiinnikkeitä.
Liisteet ovat vaihtelevan levyisiä, eivät kuitenkaan kovin leveitä tai lautamaisia. Enemmänkin rimamaisia. Sidoksia ei ollut näkyvissä. Yksi liiste vedettiin ylös. Sen turpeen sisässä ollut osa on varsin hyväkuntoinen. Leikkauspinta liisteen alapäässä on viisto ja hyvin tasainen, tulee jopa mieleen sirkkelillä katkaistu pinta. Tämän perusteella katiska ei liene ainakaan 1800-luvun puoliväliä vanhempi.
Piikajärven länsipuolella toimii Piikajärven lentokeskus. Ympäristön maasto on tasaista hiekkakangasta. Piikajäven vedenpinta on paikallisten mukaan laskenut tasaisesti, mutta parin viimeisen vuoden aikana huomattavassa määrin, todennäköisesti kuivien kesien ja matalalla olevan pohjaveden vuoksi. Järvialtaan aikaisempi rantavalli onkin paikalla hyvin näkyvissä lähes 2 m nykyistä korkeammalla.

Villiönsuvanto (Asuinpaikat)
Rautakautinen; Peltoalue, jolta löydettiin metallinilmaisimella useita rautakaudelle ajoittuvia löytöjä. Jotkin voidaan ajoittaa viikinkiaikaan.
Koetutkimuksissa alueelta löydettiin viitteitä rautakautisesta asuinpaikasta, mm. liesiä ja paalunjälkiä, sekä muutamia palasia rautakauden tyyppistä keramiikkaa.
Kaivaustutkimuksissa 2019 alueelta löydettiin jäänteitä paalurakenteisista rakennuksista, rautakautista keramiikkaa sekä ohran ja kauran jyviä.
Vuoden 2020 tutkimuksissa osa alueesta tutkittiin ja vapautettiin rakentamiselle. Muinaisjäännösaluetta on edelleen jäljellä pellon keskiosassa sekä kaistaleella tulevien pientalojen itäpuolella. Todennäköisesti asuinpaikka jatkuu myös joen alajuoksun suuntaan kohti Villiön keskiaikaista kylätonttia.
Vuoden 2019 metallinilmaisinlöytöjä kaivausalueen pohjoispuolelta (ks. alakohteet).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11489, 11921, 12006, 12022 ja 12178.

Haminaholma 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haminaholman saaressa, louhikkoisessa moreenimaastossa. Tiheää kuusikkoa.
W-E-suuntainen rakennuksenjäännös, jossa 26.1 m pitkä lohkareista muurattu 0. 2-1.1 m korkea kivijalka. Kivijalan leveys 0.8 m. Kivijalassa on särmikkäitä lohkareita, välissä muurilaastia, kiilakiviä ja punatiiltä. Kivijalan sisäpuolella on kolme nelisivuista lohkareista kylmämuurattua rakennetta, jotka lienevät uunien perustuksia. Kahden idemmäisen korkeus on noin 1.1 m, lännimmäinen peittynyt. Kivijalan N-puoleinen osa hajanainen ja matala, S-seinä korkea ja selväpiirteinen. Sisäpuolella maassa särmikkäitä kiviä ja punatiiltä. Maasto ympärillä raivaamatonta louhikkoa.
Haminaholman sahateollisuuteen liittyvän asuttavan rakennuksen tai toimistorakennuksen jäännös.

Haminaholma 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haminaholman saaren keskiosassa, louhikkoisessa kuusimetsässä.
Suorakulmainen kivijalka, jonka pituus 8.0 m (SW-NE) ja leveys 5.3 m. Kivijalka huomattavan paksu, leveys noin 1.0-1.2 m. SE-seinän sisäpuolella sammaloitunut kumpu, jossa särmikkäitä kiviä ja punatiiltä, ilmeisesti tulisijan jäännös. Kummun korkeus kivijalan tasosta noin 0.7 m. Kummussa pystyynkuollut koivu. Tulisijasta NW-seinään näyttäisi olevan kiviä seinän perustuksena. Ympäristö raivaamatonta lohkareikkoa.
Haminaholman sahaan liittyvä rakennus.

Haminaholma 4 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haminaholman saaren sisäosissa, louhikkoisessa kuusikossa.
Maassa olevia lohkareita, jotka muodostavat kaksi, paikoin kolme, yhdensuuntaista jonoa noin 45 m N-S-suunnassa. Isommat lohkareet on aseteltu maahan sellaisinaan, pienempiä on nostettu päällekkäin. Rakennelman leveys noin 2.5 m. Kivissä paikoin lämpölaajenemisvaurioita. Rakennelmaan kuuluu ainakin 43 lohkaretta ja lohkarekasaa. Rakennelma ei ole yhtenäinen, vaan siinä on kolme aukkoa. N-osassa rakennelman E-puolella kivijalka, jonka pituus 6.9 (N-S) ja leveys 4.3 m. Kivijalan sisä- ja E-puolella maassa punatiiltä.
Haminaholman sahaan littyvä rakennus, todennäköisesti varasto.

Haminaholma 5 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Haminaholman saaressa, louhikkoisessa kuusikkoa kasvavassa moreenimaastossa.
Maahan kaivettu suurikokoinen kuoppa, josta on nostettu suuria lohkareita pois. Kuopan läpimitta noin 7 m ja syvyys noin 2.5 m. Pohjalla maassa punatiiltä ja galvanoidun peltipurkin jäännökset. Suuntaan S suuaukko, jonka leveys on 1.0 m. Suuaukon E-puolella kasvaa kookas kuusi. Suuaukon edessä maassa paljon punatiiltä. Rakennelman E-puolella ainakin 4 särmikkäistä lohkareista koottua kekoa.
Haminaholman sahaan liittyvä kellarikuoppa.

Haminaholma 6 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Haminaholman saaren E-NE puolella, mantereen puoleisella rannalla.
Haminaholman saaren NE-ranta on täytetty rimoilla ja kivenlohkareilla ja pengerretty siten. että rantaviiva on suora 435 metrin matkalta. Vedenrajassa ja rantavedessä on kerroksittain rimoja, joiden päällä painoina kiviä ja kiviröykkiöitä. Rantaa on paikoin tuettu pystysuoralla paalutuksella. Muutama metri rantaviivasta on paikoin kaivettu rannansuuntaista ojaa. Maassa siellä täällä kapeaa ratakiskoa, mikä viittaa kapearaiteiseen rautatiehen.
Ns. rimamöljä, johon puuta kuljettaneet proomut ja alukset saattoivat kiinnittyä.

Sahaviiki 1 (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Haminaholman pohjoispuolelle, Sahaviikin lahteen, on upotettu noin 7-8 alusta, todennäköisesti proomuja. Laivojen hautausmaa. Alueelle on hylätty myös paikallisten Fagerien veljesten omistuksessa ollut kaljaasi Anna, joka oli rakennettu Nauvossa 1903 ja jolla kuljetettiin halkoja. Omistajat hylkäsivät Annan v.1949 Sikanokan rantaan Haminaholmanlahdelle, jossa sen kylkikaaret näkyivät pintaan vielä 1950-luvulla. Alusta ei ole paikannettu.(Merikarvia-seura ry).
Kaksi hylyistä sijaitsee lahdenpoukaman itärannalla olevan laiturin vieressä. Laituri kuuluu vanhalle pitsihuvilalle, joka on Antti Ahlströmin rakennuttama. Loput noin viisi hylkyä sijaitsevat poukaman länsipuolella yhdessä läjässä vierekkäin ja ulottuvat hyvin pitkälle avovettä kohti. Hylkyjen lukumäärän laskeminen on vaikeaa, sillä vesi on lähes läpitunkematonta. Lisäksi poukaman vedessä oli tutkimushetkellä kasvustoa, mikä entisestään huononsi näkyvyyttä. Hylyt sijaitsevat kuitenkin alle metrin syvyydessä kauttaaltaan, osittain aivan pintavedessä ja niitä pystyy tunnustelemaan käsin ja jaloin.
Hylkyjen kaaret ja pohjatukit ovat massiivisia. Pitsihuvilan hylyssä on parikaaret melko tiheään. Kaikki hylyt olivat todennäköisesti havupuusta rakennettuja ja niissä oli puisia tappeja sekä rautanauloja. Poukaman sisäosan hylyissä oli myös rautaisia kiinnikkeitä. Hylyt ovat kaikki todella suurten alusten, mahdollisesti proomujen tms. lautatavaran kuljetukseen tarkoitettujen alusten hylkyjä. Hylkyjen keskimääräinen pituus noin 30 metriä. Eri alusten hylkyjä on vaikea erottaa toisistaan. On mahdollista, että Haminaholma 1-hylky antaa viitteitä siitä, minkälaisia myös Sahaviikiin upotetut alukset ovat olleet.
Hylyt liittyvät Haminaholmassa sijainneeseen Antti Ahlströmin omistamaan sahaan, joka oli toiminnassa 1870-luvulta vuoteen 1923. Todennäköisesti alukset on hylätty Sahaviikin lahteen sen jälkeen kun niille ei enää ollut tarvetta tai ne kuluivat liikaa. Aluksia ei ole yksityiskohtaisesti tutkittu.

Iso-Enskeri 3 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Iso-Enskerin saaren itäpuolella pirunpellossa. Esteetön näkyvyys itään, alun perin joka suuntaan.
Kupera hautaraunio pienenpuoleisista (0-30 kg) pyöristyneistä kivistä ja lohkareista sekä laaoiksi lohjenneista hiekkakivistä. Muoto kuin päärynällä: N-osassa kiinni ikään kuin toinen kiviraunio, jonka kivet hiukan suurempia. Keskellä 0.5 m syvä kraateri. Pituus 7.3 m (N-S), leveys 5.1 m, korkeus 0.6 m. Hyvin säilynyt.

Iso-Enskeri 4 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Iso-Enskerin saaren pohjoisosassa, kuusikon peittämällä pirunpellolla. Aivan lähellä kohdetta sijaitsee opastaulu.
Hiekkakivilaaoista kylmämuurattu laakea kivirakenne, jonka E-sivulla romahtanut 0.6 m leveä suuaukko. Laki tasainen, paksusti sammaloitunut. Pyöreänpuoleinen. Pituus 2.7 m (W-E), leveys 2.0 m ja korkeus 0.6 m.

Iso-Enskeri 5 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Iso-Enskerin saaren pohjoiskärjessä, pirunpellossa paikassa, josta on avoin näköala merelle.
Alempi, lähempänä rantaa oleva kummeli. Laakamaisista lohkareista, pääosin hiekkakiveä, ladottu 1.9 m korkea keko, jonka läpimitta juuressa on 1.3 m. Huipussa pystyssä pattinki, johon on pujotettu pleissattu nailonköysisilmukka. Rakennelman S-puoli maalattu valkoiseksi. Rakennelma on juuri rantavyöhykkeen yläpuolella, joten sillä ei voi olla korkea ikä. Korkeus mpy arviolta 3 m. Etäisyys ylempään 33 m.
Ylempi kummeli. Laakamaisista lohkareista, suureksi osaksi hiekkakiveä, ladottu 1.3 m korkea keko, jonka läpimitta juuressa on 1.4 m. Huipussa pattinki pystyssä. Rakennelman W-puoli maalattu valkoiseksi. Magneettinen suunta ulospäin kohti alempaa jänistä on WNW 288 astetta.
Lähestymismerkki, joka saattaa viitoittaa väylän kalastusmatalalle.

Iso-Enskeri 6 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Iso-Enskerin saaren kaakkoisosassa, saaren laella pirunpellossa.
Korkeaprofiilinen säännöllisen pyöreä tasalakinen hautaraunio, jossa pääosin pyöristyneitä kiviä ja lohkareita sekä laatoiksi lohjennutta hiekkakiveä. W-sektorissa metrin pituinen pystysuora kylmämuuraus. Pituus 6.7 m (W-E), leveys 5.9 m ja korkeus 0.7 m.

Stukkrunni 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Louhikkoisella ulkoluodolla Ouran saaristossa.
Saaren laella siirtolohkareen pystysuoran noin 1.4 m korkean W-E-suuntaisen seinämän edessä kivikon päällä on enemmän tai vähemmän särmikkäistä melko tasakokoisista kivistä koottu kasa, jonka pituus on 4.4 m ja leveys noin 3.5 m, korkeus 0.5 m. Mahdollinen sisärakenne on peittynyt kivikasan alle.
Ihmisen tekemä rakennelma, joka on todennäköisesti tomtning.

Haveri (Hafweri) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1688 maakirjakartalta paikannettu talonpaikka on Satakunnan henkilötiedoston 1303-1571 (Suvanto) mukaan peruutettu kruunulle vuonna 1547. Alun alkaen paikka on ollut keskiaikainen piispantila. Maakirjakartalla talonpaikka on sijainnut nykyisen Sieravuoren lomakeskuksen päärakennusten koillispuolella, lähellä rantaa olevien kahden kallionlaen välisellä tasaisemmalla alueella. Maakirjakartalla alueen pellot ovat sijainneet nykyisen lomakeskuksen hoidettujen nurmikenttien kohdalla.
1800-luvun puolivälin paikkeilla laaditulla pitäjänkartalla aiemmilla kartoilla ollut talonpaikka on autioitunut. Talonpaikka on siirtynyt noin 190 m etelälounaaseen, etäämmäs rannasta.
Talonpaikka sijoittuu suurelta osin tasatulle ja hoidetulle nurmikentälle, joka toimii karavaanareiden leiriytymisalueena. Nurmialueelle tehtiin muutamia koekuoppia. Kahdessa koekuopassa nurmimullan alta todettiin noen ja hiilen liki mustaksi värjäämää maannosta ja sen seassa muutamia noin nyrkin kokoisia rapautuneita kiviä, palamattomia eläimen luita sekä tiilen tai palaneen saven pieniä kappaleita.
Vanhojen karttojen ja lähdetietojen perusteella paikalla on ollut keskiaikainen piispantila, joka on siirtynyt kruunun omistukseen 1547. Paikka on autioitunut 1800-luvun puolivälin paikkeilla. Maastohavaintojen perusteella paikalla on säilynyt jälkiä vanhasta asuinpaikasta, joten kohdetta on pidettävä kiinteänä muinais-jäännöksenä. Aluerajaus perustuu vanhojen karttojen paikannukseen sekä maastohavaintoihin. Kohteen säilyneisyyden ja tarkemman aluerajauksen selvittäminen vaatisi arkeologisen koekaivauksen.

Reksaari kiuas (Kivirakenteet)
Historiallinen;

Korpimäki (1000038075) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Ahlaisten Pohjajoella, joen pohjoispuolella aivan metsäautotien varressa. Tervahauta on verrattain hyvin säilynyt, kylmämuurattua seinää sekä juoksutusaukon kohta ovat näkyvissä.

Huovintie (1000038083) (Kulkuväylät)
Keskiaikainen; Huovintie on keskiajan huomattavimpiin kuulunut tie, joka yhdisti Kokemäenjoen suun kauppa- ja asutusalueen sisempään Euran-Säkylän-Köyliön asutusalueeseen ja Varsinais-Suomen jokiasutuksen latvoihin. Tien vesistöä ja harjujaksoa seuraava linjaus edustaa vanhinta, jo esihistorialliselta ajalta periytyvää linjausta.
Kokemäenjoelta lähdettäessä asumattomien kankaiden ketjun Harjavallanvuori-Järilänvuori-Koomankangas katkaisee vasta Köyliöjärven itärannan kylä- ja peltomaisema, jonka halki Huovintie kulkee. Tien varrelle jäävät vanhat kylät, Järvenpää-Lähteenkylä-Korvenkylä-Tuohiniemi-Yttilä-Karhia-Kankaanpää muodostavat Köyliöjärven valtakunnallisesti arvokkaan maisema-alueen.
Kokemäen ja Kosken välisellä harvaanasutulla harju- ja kangasalueilla tie ja sen linjaus on paremmin säilynyt, joskin siellä maisemaa ovat muokanneet lukuisat soranotot. Polkurikkaalla Säkylänharjulla tien linjaus on paikoin epävarma.

Kortteenrapakko (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee Sievarin teollisuusalueen lounaispuolella ja Hiirijärventien (2173) pohjoispuolella. Alue on metsää ja länsi- ja eteläpuolella sitä rajaavat alavat pellot
(kuivattu Hiirijärvi). Kortteenrapakko sijaitsee metsäalueen lounaisreunalla, noin 800 metrin päässä tiestä. Maasto on loivasti länteen laskevaa rinnettä. Paikalla kasvaa nuorta harvennettua männikköä. Maaperä on hietaa. 32,5 m mpy korkeuskäyrä muodostaa ympäristöstään hieman kohoavan niemen, jonka länsi- ja pohjoispuolella on kosteaa ojitettua koivikkoa, muinainen merenlahti.
Kohteesta löydettiin v. 2020 inventointikäynnin yhteydessä Kiukaisten keramiikalta vaikuttavaa keramiikkaa ja siinä toteutettiin v. 2021 koekaivaus. Alueelle tehtiin yhteensä 39 kpl noin 50x50 cm kokoista koekuoppaa, joista 12 kuopasta saatiin löytöjä. Löydöt olivat palanutta luuta, kvartsi-iskoksia, -ytimiä ja kvartsiesine. Koekuopitusta tehtiin muinaiselle merenrannalle, noin 32,5–34 metrin korkeuskäyrien väliselle alueelle. Asuinpaikka on tutkimuksen perusteella noin 200 metriä pitkä ja noin 50 metriä leveä. Löytöjä on hajanaisesti koekuopista, eikä selviä likamaakerroksia havaittu. Sijaintikorkeuden ja keramiikkalöytöjen perusteella Kortteenrapakko ajoittuu kivikauden lopulle, Kiukaisten kulttuurin aikaan, kuten Kraakanmäki 1–3.

Nirvo (Taide)
Historiallinen; Nirvon saari sijaitsee Luvian saariston pohjoisosassa. Saari kuuluu Selkämeren kansallispuistoon ja sinne on vuosina 2017-2018 rakennettu retkisatamaa sekä luvialaisen kuunari Ihanan että muiden veneilijöiden käyttöön. Rannassa on ponttoonilaituri ja sen yläpuolella kalliolla tulentekopaikka. Tulistelupaikasta polkua pitkin etelään on tasainen, veteen jyrkästi laskeva kallio, jonka pinnassa on useita kalliohakkauksia. Ne näkyvät melko heikosti, mutta tulevat esille sivuvalossa.

Höörö (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kolme matalahkoa röykkiötä sijaitsevat metsässä terassimaisella tasanteella muutamien metrien etäisyydellä toisistaan. Yhden röykkiön yli on ajettu metsätyökoneella.

Kotomäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Lattomerellä Puukholmantien varressa olevan omakotitalon itäpuolella on metsäinen pieni mäenharjanne, jossa kasvaa havupuuvaltaista sekametsää, mäen eteläpuolella on peltoaukea. Mäen päällä on kaksi kiviröykkiötä. Röykkiöt sijaitsevat aivan lähekkäin, ne ovat halkaisijaltaan n. 5 m ja muodoltaan pyöreähköjä. Korkeus on 0,5 – 1 m. Molemmat röykkiöt ovat lähes täysin sammaleen peittämiä. Kun sammalta on muutamasta kohdasta poistettu, näkyviin on tullut hiekkakivilaakoja. Röykkiöt näyttävätkin kootun lähes pelkästään hiekkakivistä ja juuri kivilaakoja on käytetty runsaasti. Molempien röykkiöiden keskellä on kuoppa, jossa kasvaa kuusi. Eteläisemmän röykkiön keskellä oleva kuoppa on lähes nelikulmaisen muotoinen ja sen reunassa on näkyvissä kylmämuurausta.

Voipio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Voipion tilan pihapiirin tuntumassa sijaitseva tervahauta. Halkaisija n. 30 m, juoksutusaukko näkyvissä. Tervahaudan päällä kasvaa puustoa.

Aalmanni (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Lähellä Eurajoen, Nakkilan ja Euran kuntien nykyistä rajaa Eurajoen Lastensuon itäpuolella olevalla laajalla metsäalueella koillinen- lounas –suuntaisen harjanteen päällä on laaja huuhtoutumiskivikko. Se on suurelta osalta paksun sammaleen peittämä ja päällä kasvaa harvakseltaan puustoa, erityisesti kuusia. Kivikko peittää n. 25 x 10 m laajuisen alan. Kiviä tuntuu olevan useassa kerroksessa. Kivikossa on näkyvissä kaksi kuoppaa, niistä lounaispäässä oleva on muodoltaan pyöreä, halkaisijaltaan n 1,5- 2 m ja syvyydeltään n. 0,8 m. Kuopassa kasvaa muutamia puita. Rakenteita ei ole näkyvissä. Kivikon koillispäässä oleva kuopanne on laajempi, matalampi ja sitä ympäröi selvä kivivalli. Painanne on halkaisijaltaan 2,5 – 3 m.
Kivikko on selvästi luontainen, mutta kuopat ihmisen tekemiä.

Kappuora (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Preiviikin kalasataman itäpuolisella mäellä havaittiin ensimmäisen maailmansodan aikaisia puolustusvarustuksia.
Matalan mäenharjanteen luoteispäässä on puoliympyrässä taistelukaivantoa. Sillä on mittaa noin 45 metriä. Kaivanto on noin 1,5 m leveä ja 1 m syvä.
Kaivannossa on paikoin hakkuujätettä ja hieman roskia. Merenpuolella kaivantoa on maasta koostuvaa vallia. Paikalla on tehty vastikään harvennushakkuu, mutta hakkuu ei näytä vaurioittaneen taisteluhautaa.

Kestinkuja (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Preiviikin kylän eteläpuolella peltojen keskellä olevalla moreenikumpareella havaittiin kaivantoa, joka osoittautui tarkastettaessa ensimmäisen maailmansodan aikaiseksi taistelukaivannoksi.
Kaivanto sijaitsee Kestin talon koillispuolella. Sen länsipuolelta kulkee Kestinkuja. Moreenikummulla on noin 30 m mittainen pätkä taistelukaivantoa. Sen leveys on 2–3 m ja syvyys on noin 1,5 m.
Kaivanto on hyvin säilynyt. Kummulla kasvaa harvaa metsää, pääosin isohkoja mäntyjä ja pienempiä kuusia.

Preiviikinkangas (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Preiviikinkankaan korkeimman kohdan länsiosassa on Kirkkokankaantien pohjoispuolella oin 60 m matkalla pohjois-etelä-suuntaista kaivantoa.
Kaivanto on noin 2 m leveää ja 1,3 m syvää. Se alkaa tien reunasta, ja sitä on paikoin täytetty vanhoilla kattotiilillä. Kaivannossa on paikoin länteen päin suuntautuvia ulokkeita. Kyseessä on todennäköisesti ensimmäisen maailman-sodan aikainen puolustusvarustus.

Kaarluodon torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde löytyi inventoinnissa 2020. Alueella on ollut Pietniemen kartanon Carlön/Kaarluodon torppa. Torppa on perustettu viimeistään 1600-luvun alkupuolella. Se on mainittu historiallisessa lähteessä vuonna 1635. Torppa on merkitty tiluskarttaan (Mört) vuodelta 1698.
Kalmbergin kartaston kartassa vuodelta 1855 on alueella karttamerkintä Karlö Gd. Paikka on autioitunut vuoden 1962 peruskarttaan mennessä.
Alueella havaittiin useita rakenteita, mm. tulisijojen ja kaivojen jäännöksiä ja rakennusten perustuksia sekä kylmämuurattu rakennuksen raunio. Alueella saattaa olla rakenteita, joita ei inventoinnissa havaittu, sillä runsas kasvillisuus hankaloitti havainnointia alueella. Muinaisjäännös vaikuttaa siellä havaittujen rakenteiden nojalla poikkeuksellisen hyvin säilyneeltä.

Tervahaudanmäki (1000039787) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta.
Ei tarkastettu maastossa.

Köyliön piispankartano (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Köyliönsaari lienee ollut merkittävä asuinpaikka jo rautakaudella, sillä saarelta tunnetaan laajoja ruumiskalmistoja. Suomen historiassa saari on keskeinen Lalliin ja Pyhään Henrikiin liittyvän perimätiedon ja tradition takia. Köyliönkartanon rälssisäterin on oletettu olleen alkuaan pakanallisen talonpoikaispäällikön Lallin kartano. Kartano otettiin kristinuskon myötä kirkon omistukseen ja kartano oli keskiajalla piispankartanona, Kustaa Vaasan aikana kuninkaankartanona. Cedercreutz-suvulle kartano on kuulunut 1740-luvulta alkaen.
Keskiaikaisen kartanon rakennusten jäännöksistä on jäljellä ainoastaan Lallin kellariksi kutsuttu kivinen holvattu kellari. Sen ajoitus ei ole täysin selvä, mutta todennäköisesti se on ainakin osittain 1400-luvulta.

Joensuu (1000040916) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Useita 1500-luvulle ajoittuvia rahoja löytynyt metallinetsinnässä peltomaalta. Paikalla on aktiivisessa viljelykäytössä oleva pelto, joka viettää loivasti itään, kohti Multajuopa-nimistä Kokemäenjoen sivuhaaraa.
Vuoden 2023 inventoinnin aikaan kesäkuussa pelto oli viljelyksessä, mutta pienimuotoinen pintapoiminta oli mahdollista maanomistajan luvalla. Irtolöytöjä ei pintapoiminnassa havaittu, mutta sen sijaan pellon yläosassa erottui hyvin voimakkaasti tummanharmaaksi, lähes mustaksi värjäytynyt hiesupitoinen alue, joka kattoi koko pellon yläosan. Värjäytynyt maa päättyi pellon puolivälissä, missä rinne alkoi viettää voimakkaammin itään.

Kaleva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Koskeljärven pohjoisrannalla, vanhan rantapenkan päällä on historialliseen aikaan ajoittuva hiilimiilu. Miilun halkaisija on noin 8 m, josta vallin paksuus on noin 2,5 m. Korkeutta hiilimiilulla on noin 50 cm. Miilua kiertää heikosti erottuva kapea ojakaivanto. Miilun keskelle tehtiin koekuoppa, joka kaivettiin noin 20 cm syväksi; maannos pintaturpeen alla oli noen ja hiilen liki mustaksi värjäämää hiekkaa.
V. 1996 inventoinnissa havaittiin hyvin epämääräinen kahdesta kivilinjasta muodostuva kiveys, Heikkisen inventointiraportissa kohde on nimellä Kaimala. Nyt kallion laelta, kuusen ja muhkean sammaleen peittämänä, havaittiin hyvin epämääräinen noin neliön muotoinen ja 4 x 4 m kokoinen ”kivijalka” (N 6768661 E 237214).
Ilmiö voi olla mainittu kiveys, mutta saatujen havaintojen perusteella inventoija suhtautuu kohteeseen varauksella. Ilmiö lisätään hiilimiilun Kaleva alakohteeksi.

Harjunahde (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Harjunahteen keskiosan kosteapohjaisessa koivikossa on hiilimiilu. Miilun halkaisija on noin 6 metriä ja korkeus noin 40 cm. Vaikeasti maastossa havaittava hiilimiilu on ilmeisesti vahingoittunut metsätöiden yhteydessä, mistä syystä sen muoto oli lähinnä epämääräisen pyöreä. Miilun koilliskulmalle tehdystä koekuopasta todettiin yli 25 cm syvyyteen jatkuva noen ja hiilen palojen mustaksi värjäämää hiekkamaata.

Mäki-Vuorenpää (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Hänttijärven ja Patajärven välisen ojan itäpuolen rannalla, Myllykallion eteläpuolisella pellolla, sijaitsee kivikautinen asuinpaikka. Pellosta on löytynyt useita kiviesineitä ja niiden katkelmia 1930-luvulla (KM 10071:6, KM 11197:1-7, RM 2831). Vuoden 1996 inventoinnista pellosta löytyi muutamia kvartsi- ja kivilaji-iskoksia.
Nyt tehdyn inventoinnin aikana kyseinen pelto oli mulloksella. Maalaji pellon korkeammalla osalla sen luoteisosassa on moreenivoittoista, kun pellon alaosat ovat enemmän multamaata. Metsä pellon pohjoispuolella on hyvin kivinen/kallioinen. Pellon pinnalta otettiin talteen kaksi kvartsi-iskosta ja yksi mahdollisen kiviesineen katkelma.
Löytöjen perusteella paikalla on kivikautinen asuinpaikka. Kohteen rajaus on arvio, joka perustuu paikalta saatuihin löytöihin ja pellon topografiaan.

Hiidenportti (1000041179) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Hiidenportti-nimisessä paikassa on hajotettu kivilatomus. Paikka on laaja, tasainen ja melko avoin kallioalue.
Latomuksen jäänteet sijaitsevat idänpuolisen kalliorinteen yläosassa, ei aivan nyppylän huipulla. Se on rakennettu paljaalle kallioalustalle. Paikalla on yhden kivikerroksen korkuinen pyöreähkö ladelma, jonka halkaisija on 220 cm. Ympyrän kehällä on suurempia lohkareita ja keskellä pienempää kiviainesta, kooltaan 10-25-senttistä. Kehän keskiosa on vähäkivinen ja sammalen ja jäkälän peittämä.
Noin kolmen metrin päässä edellisestä, hieman ylempänä kalliolla, on kaksi latteista kivistä ladottua tornimaista rakennelmaa, toinen 70 cm ja toinen 45 cm korkea. Niiden alustakivet ovat halkaisijaltaan yli 40-sentisiä, muut kivet 15-30-senttisiä. Lisäksi ympäröivällä kalliolla lojuu joitakin pieniä lohkareita ja yksi suuri, paasimainen lohkare. Kaikki nämä rakennelmat vaikuttavat sekundaarisilta.
Kyseessä on kenties ollut pieni hautaröykkiö tai rajamerkki, joka on hajotettu ja kivistä kasattu em. tornimaiset rakennelmat.

Korpioja (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Tervahaudan jäännökset ovat Euran ja Yläneen rajan tuntumassa. Lähin asutus on noin kilometrin päässä. Mäen rinteessä sijaitsevan tervahaudan kehän halkaisija on noin 10 m. Sen suupuolelle on rakennettu miehennostannaisista ja sitä suuremmista kivistä puolikaaren muotoinen muuri. Keskellä muuria on suuaukko. Suuaukosta pohjoiseen olevan muurinosan pituus on noin 8 metriä ja eteläisen puoliskon taas 5 metriä. Suuaukon leveys on sisäpuolelta 0,7 m ja ulkopuolelta 1,7 m. Kivimuurin suurin korkeus on 1,75 m. Kivimuuri on ehjä ja hyväkuntoinen.
Hautakuopan sisäpuolelta löytyi tervakerroksen alta. 10-15 cm:n syvyydestä, runsaasti hiiltä.
Lähitalon asukkailla ei ollut tietoa siitä, milloin haudassa on viimeksi poltettu tervaa.
Kohde on merkitty peruskarttaan.

Sepänsaaret (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sepänsaaret ovat pikkusaarien rykelmä Koskeljärven eteläpuolisen jatkeen, Suomenperäjärven, itärannalla. Suomenoeränjärvi on hyvin matalavetinen, se on laajoilla alueilla ruohottumassa umpeen. Sepänsaaret ovat myös pieniä ja matalia, osa on maatumassa yhteen.
Sepänsaaren pääsaarella kulkee mutkitellen Hinnerjoen ja Honkilahden vanha raja. Rajan kulkua on osoittamassa useita kiviröykkiöillä tuettuja pystykiviä, joista läntisin on peräti parin metrin pituinen ja ylöspäin kapeneva.
Suurimmalla saarella on myös oletettu venevalkama. Se on nykyään kuivalla maalla ja muodostuu maassa näkyvästä painaumasta, jonka laitoja myöten on aseteltu suuria ja paksuja laakakiviä. Painuman päässä on iso kivin, johon kuopanteen laitoja noudattelevat laakakivirivit päättyvät.

Kolmetkarit (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kolmetkarit on ryhmä matalia, toisiinsa vähitellen kiinni maatuvia pikkusaaria Suomenperänjärven matalan itärannan tuntumassa. Suurin niistä on noin 300 m:n pituinen, leveimmillään 80 m.
Kolmenkarien itäisessä pikkusaaressa on kuivalla maalla suurten kivien muodostama venevalkama, joka vaikuttaa ihmisen tekemältä. Se on jonkin matkan päässä rannasta ja aukenee järvelle päin. Esihistoriallisesta rakennelmasta ei ole kyse, mutta maatumisen asteesta päätellen valkama on kuitenkin suhteellisen iäkäs.

Ala-Paattikosken ranta (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Kankaanpään kirkolta 8,4 km länteen. Kohde oli osaksi lehmähakana ja pensastunutta puron rantaa. Maaperä oli hiesua tai savea.
Paikalta löydetty SM 16350 ja useita hukattuja kiviesineitä.

Piitankallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on Piitankalliolla sijaitseva kivikehä joka on heikosti havaittavissa ja mahdollisesti osittain hajonnut.

Mustaniemi (1000041218) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohteessa on kaksi maanpinnallista esiin pistävää yli metrin läpimittaista kiveä, joitten päällä on aikaisemmin ollut säännöllinen pienemmistä kivistä koostuva peite. Nuo pienemmät kivet on suurimmaksi osaksi otettu tientekotarkotuksiin: naapurin vanha isäntä oli pyytänyt niitä täytekivikoksi tielle, mihin pyyntöön Mustaniemen isäntäväki oli suostunut.

Hautala (1000041219) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on Kankaanpään kirkolta 10,8 km kaakkoon. Kohteessa on pihamaata ja viljelysmaata. Pellosta on kuulemman löytynyt kaivuutöiden yhteydessä luita ja astianpaloja. Vuoden 1962 inventointikertomuksessa mainittuja tietoja venäläisen haudasta.
Kohteesta löydettiin SM 7245, kvartsia saviastianmuruja, hiiltä.

Tontinniemi 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennusjäännös sijaitsee länteen laskevalla kallioisella rinteellä olevalla tasanteella. Paikalla oli noin 2x2 metrinen kokoinen rakennuksen perustus. Se näytti olevan luonnonkivistä ja ehkä osittain maasta rakennettu ja kohosi noin 20 cm ympäröivän maan pinnan yläpuolelle. Seinät olivat pohjois-etelä ja itä-länsi suunnassa. Koilliskulmassa oli noin 1,5 metrin läpimittainen kumpare, selvä kiukaan jäännös.

Ollila (1000041221) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ojaa kaivettaessa esiin tuli tulisijakiviä noin 40 cm syvyydeltä. Kortesharjun mukaan palaneita kiviä ja tuhkaa oli ollut ojan leikkauksessa noin puolen metrin syvyyteen asti.

Karhiniemi (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Huittisten ensimmäinen kirkko sijaitsi Karhiniemen kylässä 1200-luvulla. Paikalla on muistomerkki.

Karhiniemi (1000041226) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviröykkiö koostuu suuresta, noin 2 metriä korkeasta kivestä ja pienemmistä lohkokivistä, joiden väliin on kasattu päänkokoisia kivenmurikoita. Röykkiö on halkaisijaltaan noin 8 metriä ja korkeudeltaan irtokivien kohdalla noin 1 metriä. Kyseessä lienee historiallisen ajan röykkiö, todennäköisesti rajamerkki.

Untomäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Alueella on kaksi ajoittamatonta röykkiötä. Toinen röykkiö oli kasattu isommista kivistä ja toinen pienemmistä.

Vainio (1000041228) (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Hiukkavainion rautakautisen kalmiston itäpuolella olevan kallion pohjoispuolelta löytyi vuoden 1916 tienteon yhteydessä mustaa maata, palaneita kiviä ja kuonaa. Paikalla on arveltu sijainneen rautakautinen paja tai asuinpaikka.

Visuri (1000041229) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rinteen alaosassa pitäisi olla jäänteitä seitsemästä rakennuksesta, ja jonkin verran kivirivejä on näkyvissä.

Ripovuori (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ripovuori sijaitsee aivan Kokemäenjoen vieressä, joen itäpuolella. Ripuvuorella on ollut kolme hiidenkiuasta. Ripovuoren huipulla on tanssilava, jonka alta paljastui vuoden 1997 lopussa tapahtuneen tuhopolton jälkeen yhden röykkiön jäännös. Tanssilavan kivijalkaa on luultavasti joutunut osa ympäröivien röykkiöiden kivistä.

Rimpelä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kallioisessa metsämaastossa, 300 m Rimpelän talosta lounaaseen. Paikalla on kallion kupeessa, sen lounaispuolella, loivassa rinteessä, tervahauta, jonka vallin ulkohalkaisija on noin 17 metriä ja keskellä olevan suppilomaisen syvennyksen syvyys 1,5-2 metriä. Hauta on eläinten kaivamia reikiä lukuun ottamatta hyvin säilynyt.
Tervahaudasta 25 metriä lounaaseen on kalliokumpareella sammaleen peittämä röykkiö, jonka pituus itä-länsi-suunnassa on 16,5 metriä, leveys suurimmillaan 3 metriä ja korkeus suurimmillaan noin 0,8 metriä.

Heikintalo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on isokokoinen ja näyttävä tervahauta. Haudan eteläosassa oleva suuosa on tuettu kylmämuuratulla kivilatomuksella. Hauta näyttää täysin ehjältä.

Kivisahinkeidas (Puurakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Kivisahinkeidas-nimisen suoalueen länsiosassa. Paikalla on ojanpenkassa suomaassa noin 40 cm:n syvyydessä puurakennetta, jossa on ranteenpaksuisia pystypuita, joista osa on pyöreitä, osa halkaistuja, lisäksi edellisiin liittyviä, vaakatasossa olevia, halkaisijaltaan 6-7 cm olevia pyöreitä puita, joita on aseteltu useita peräkkäin ja ainakin 3 kpl vierekkäin. Lisäksi oli näkyvissä ainakin yksi lauta. Osa puista oli sahattu poikki, osa veistetty kirveellä. Isompia puita oli näkyvissä noin 5 metrin matkalta, mutta samaan rakenteeseen kuuluvia vähäisempiä jäännöksiä kaikkiaan noin 100-150 metrin matkalta.

Åkervall 1 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kivivallit sijaitsevat noin 5 km suuntaan SSW Ulvilan kirkosta, Massin metsäalueella. Ne ovat korkean moreenimäen pohjoisrinteessä, paikassa, josta aukeavat avarat näköalat alas Friitalan peltoaukealle ja Kokemäenjoen laaksoon.
Kivivallit ovat massiivisia, rinteen laskusuuntaan rakennettuja. Valleja on 3-4 kappaletta noin 46x74 metrin laajuisella alueella. Korkeus vaihtelee ollen suurimmillaan noin 130 cm. Vallien yhteenlaskettu kokonaispituus on 74 metriä ja yhteenlaskettu kokonaisleveys 26 metriä.
Inventointi 2023: Yli 70 metrin matkalla on kaksi selvää noin 5 metriä leveää ja 120 cm korkeaa kivivallia (korkeus vaihtelee runsaasti). Vallien välissä on pieni katkos. Rakennelma sijaitsee mäenrinteessä kohtisuoraan korkeuskäyriä vasten. Vallien reunoilla ja päällä kasvaa eri-ikäistä sekametsää. Maaperä paikalla on hyvin kivikkoista. Rakenteen pohjoispää alarinteessä on rikottu ja kivet ladottu uudestaan kehämäiseen muotoon. Kivet ovat pyöreitä tai litteitä luonnonkiviä. Kiveys on erittäin kookas ja vaikuttaa luonnonmuodolta, jota on myöhemmin muokattu.

Uuperinsuo II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö on pitkänomainen ja suunnilleen luode-kaakko-suuntainen. eli kulkee rinteen suuntaisesti. Kokonais pituus on 23,7 metriä ja leveys 1,8 metriä. Kummassakin päässä on myöskin röykkiömainen levennys. Kaakkoispään levennys on pyöreähkö ja kupera, kooltaan 5x4,8 m ja korkeudeltaan 70 cm. Keskilevennys on noin 6,5 metrin päässä edellisestä, kooltaan 3,6x4 metriä. Luoteispään levenny on melko vähäinen. Välivallin leveys on 1,8 m ja korkeus 50 cm.

Uuperinsuo III (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee luode-kaakko-suuntaisen, kalliolakisen metsäharjanteen pohjoisrinteessä. Se on rakennettu rinteen alaosaan, kivikkoiselle metsäpohjalle, noin 20 m:n päähän avokallion reunasta.
Kiviraunio on pitkänomainen ja luode-kaakko-suuntainen, eli se kulkee rinteen suuntaisesti. Sen molemmissa päissä on röykkiömäinen levennys. Kaakkoispään levennys on kooltaan 5x5 m ja korkeudeltaan 70 cm. Valli jatkuu luoteeseen päin noin kahdeksan metriä, 2,5 m:n levyisenä ja 40 cm korkeana. Luoteispään levenny on kooltaan 5x5 m, ja korkeudeltaan 80 cm. Raunio on siinä määrin kuusien ja sammalen peitossa, että sitä on vaikea havaita.

Säkkimäki (1000041308) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Säkkimäen laella mahdollisesti pohjoisrinteen taitteessa on röykkiöitä. Röykkiöt ovat tietojen mukaan hyvin matalia ja sammaloituneita. Halkaisijaltaan röykkiöt ovat ehkä vain noin metrin luokkaa. Niitä pitäisi olla alueella melko tiiviisti. Niitä ei löydetty vuoden 2001 inventoinnissa.

Uunimäki (1000041340) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion etelärinteellä on muutaman kymmenen metrin mittaisella matkalla matalaa kivilatomusta, jota paikoin peittää paksu sammalkerros. Latomus on korkeudeltaan noin 30-40 cm ja yhteispituudeltaan noin 50 metriä. Latomus ei kuitenkaan ole yhtenäinen ja paikoitellen se tulee hyvinkin matalalle.

Kallioluoto (Taide)
Historiallinen; Kohde on kallio, johon on hakattu monia nimiä vuosilukuja ja joitakin symboleja. Vanhimmat kallioon hakatuista vuosiluvuista ovat 1900-luvun alusta. Vanhin löytämämme oli kallioon hakattu GH 1916. Kallioon oli esimerkiksi hakatut kirjaimet AK ja JO ja monia muita. Oppaamme myöskin kertoi, että kallioon oli hakattu nimiä vielä 1970-luvulla.
Aivan kallion luoteisosassa on kivi, johon liittyy tarina. Tarinan mukaan kivi olisi ollut ontto ja sen sisälle olisi kätketty helmiä. Lyötäessä kiveä kuuluu onttomainen ääni.
Kohteesta noin 140 metriä kaakkoon on myöskin toinen kivi, johon on hakattu vuosiluku 1899 ja nimi Arvidk Kolander.

Huhtin ja Kepolan kylien rajamerkki (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vahingoittunut rajamerkki. Noin 2 x 2 m:n alalla on lohkokiviä ja päällä kaatunut pystykivi, kooltaan 80 x 40 x 20 cm. Tässä ei (näkyvissä osissa) havaittu merkintöjä. Vaikuttaa siltä, että kyseessä on ollut rajamerkki, jonka alustassa on neljällä kulmalla suuremmat pystykivet, sisusta täytetty maalla ja kivillä ja päälle asetettu pystykivi. Siis tyypiltään isojaon rajamerkkejä vanhempi. Lähiympäristö on kosteapohjaista kivikkoista moreenia, hakkuuaukean lounais-laidalla. Rajamerkki on sammalten ja muun aluskasvillisuuden peitossa.
Kyseessä on (ent. Köyliön pitäjän) Kepolan ja Huhtin kylien rajakulmausta osoittava rajamerkki.

Puolimatkan silta 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ojan itäpuolella ja vanhan tien pohjoispuolella on rajamerkki. Tämä koostuu maakummusta, kooltaan 3 x 3 m, kork. 50 cm, jonka neljään kulmaukseen on sijoitettu pystykivet, kooltaan noin 60 x 40 x 50 cm. Kummun päälle on asetettu pystykivi, korkeudeltaan 200 cm, leveydeltään (juuresta) 170 cm ja paksuudeltaan vain 20 cm. Kiven yläosaan, sen eteläseinämään, on hakattu 25 cm korkeat kirjaimet: J Å. Näiden alapuolella on 20 cm korkeat numerot: 1781. Kiven pohjoisseinämään on hakattu 30 x 35 cm suuruinen soikio ja sen sisäpuolelle numero: 41. Rajamerkki on Euran ja Köyliön pitäjien rajalla, sekä Huhtin ja Puolimatkan rajalla.
Rajamerkistä noin 10 m kaakkoon, vanhan tien etelälaidalla oli noin 50 cm korkuinen pystykivi (N 6784315 E 243536). Kyseessä on rajamerkkiin liittyvä viisarikivi, joka osoittaa Huhtin ja Puolimatkan välisen rajalinjan suuntaa rajamerkistä kaakkoon.

Puolimatkan silta 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vanhasta Köyliön ja Euran pitäjien rajamerkistä muutama metri itään, tien pohjoislaidalla on kasvillisuuden peittämä kumpu, kooltaan noin 6 x 8 m, korkeudeltaan n. 60 cm. Kumpu koostuu pelkästä hiilestä.
Muuten tätä voisi pitää hiilimiiluna, mutta aivan yleisen tien laidalle, tärkeän rajamerkin viereen miilua tuskin olisi rakennettu. Todennäköisesti kyseessä on hiilien väliaikaisvarasto, aivan ilmeisesti Euran Kauttuan ruukkiin (1689 – n. 1899) liittyen. Mainittavaa on, että kyseessä ei voi olla paikalle kumotun yksittäisen hiilikuorman jäännös, sillä kasassa on hyvin monen hevoskärryllisen verran hiiliä (karkeasti arvioiden noin 30 kuutiometriä).

Yli-Forsby (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kokemäenjoen pohjoispuolisesta pellosta Yli-Forsbyn tilan ympäristöstä on löytynyt metallinetsinnässä merkittävä määrä myöhäisrautakauden esineitä, kuten miekanponnen aluslevy (ks. alakohteet). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19742, ILM19877, ILM19887, ILM19904, ILM19908, ILM22945, ILM27457, ILM27460, ILM27473
Forsbyn talon ympäröiviä peltoalueita, etenkin rannan puoleisia alueita tarkastettiin inventoinnissa 2023. Pelto oli edellisvuonna käännetty ja havaintomahdollisuudet melko hyvät, vaikkakin pellon pinta oli hyvin kuiva. Pintapoiminnassa ei havaittu mitään rautakauteen viittaavaa, ainoastaan yksittäisiä tiilenkappaleita, vihreän lasin ja punasavikeramiikan palasia. Mahdollisten rautakautisten kulttuurikerrosten tai
rakenteiden havaitseminen ja kohteen tyypin, muinaisjäännösstatuksen ja aluerajauksen tarkempi määrittäminen vaatisi peltoalueen tarkkuusinventointia tai koekaivauksia. Kohteen olemassa ollutta aluerajausta laajennettiin hieman kattamaan Kuurolantien pohjoispuoleisia löytöjä.

Rantala (531010033) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Anolasta Kaasmarkkuun johtavasta tiestä noin kilometrin itään korkealla mäellä Rantalan tilan pihapiirissä ja sen eteläpuolisella mäellä.
Ensimmäinen röykkiö sijaitsee asuinrakennuksen länsipuolella pienen kallionyppylän päällä piha-alueella. Röykkiö on matala ja sammaleen peittämä, sen rajoja on vaikea havaita. Röykkiön koko on 3x5x0,2 m. Edellisen eteläpuolella samalla kalliolla on matala, lähes maantasainen kiveys heinien ja sammalen seassa. Kyseessä on ehkä aikaisempien tietojen mukainen röykkiö, jonka kooksi on ilmoitettu 10x9 m. Nykyisin kiveystä on vaikea hahmottaa röykkiöksi. Kolmas röykkiö on talon eteläpuolisen mäen laella. Sen koko on 5x7 m. Korkeus on metrin. Se on sammalen peitossa. Keskellä on kuoppa. Edellisen eteläpuolella on neljäs röykkiö. Sen koko on 11x14 m ja korkeus metrin. Sitäkin on aikoinaan kaiveltu. Noin 10 m eteläisimmästä röykkiöstä etelään on tehty kärrytie.

Ensimmäinen Petäjäs (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Petäjäs on mereen pistävä niemi n. 2 km etäisyydellä Rauman kaupungin keskustasta. Aikanaan Ensimmäinen ja Toinen Petäjäs olivat arvostettua huvila-aluetta. Erityisesti vuosisadan vaihteen molemmin puolin alueelle rakennettiin runsaasti kaupungin yläluokan kesähuviloita. Viime vuosikymmeninä jatkuvasti kasvaneen Rauman sataman laajennus on kuitenkin muokannut maisemaa huomattavasti, eikä Toista Petäjästä oikeastaan enää ole.
Petäjäksen pohjoisrannalla on säilynyt huomattavan laajat ensimmäisen maailmansodan aikaiset varustukset. Maasto on vaihtelevaa: rantakallioita ja niiden välisiä kosteikkoja. Pohjoisrannalla sijaitsee edelleen kymmenkunta kesähuvilaa, jotka lienee pääosin rakennettu vasta puolustusvarustusten rakentamisen jälkeen.
Varustukset ovat maahan kaivettuja tai kallioon louhittuja ja niitä on osin vahvistettu kivilatomuksin. Kahdella alueella taisteluhautaa on yli 500 metrin pituudelta. Itäisempi osa käsittää neljä maahan kaivettua ja rintavarustusvallilla varustettua tykkiasemaa. Lisäksi varustuksiin kuuluu pienempiä asemia, näiden takaisia yhdyshautoja ja yksi suojahuone. Torjuntasuunta on länsiluode.
Läntisempi linnoiteosa koostuu taisteluhaudoista, yhdyshaudoista sekä suoja ja varastohuoneista. Varustuksia on useissa erillisissä osissa mäen ympäristössä. Ampuma-asemia löytyy ainakin lounaisimmista taisteluhaudoista joiden torjuntasuunta on lounas tai etelälounas. Linnoitustöitä on alueella ilmeisesti osittain jatkettu myös toisen maailmansodan aikana. Läntisimmän haudan sivuitse kulkee vanha kiviaita.
Erityisesti kallioon louhittua osaa taisteluhaudoista on vaikea havaita. Maasto on itsessään melko kivistä ja vaihtelevaa, joten kaivannot maastoutuvat hyvin. Sen sijaan itäisin osa varustusta, joka on kokonaisuudessaan maahan kaivettu, näkyy kauas.

Pihlava (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Alueelta on löydetty metallinetsimellä useita rautakauteen ajoittuvia esinekatkelmia (ILM 20350, 20386, 21682).
Paikalle tehdyssä tarkastuksessa todettiin, että nurmena olevalla peltolohkolla on edelleen joitakin kivisiä peltosaarekkeita. Mahdollisesti saarekkeilla on vielä jäljellä rautakautista kalmistoa.

Aittalahti (1000044416) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiuasmainen kivirakenne, jonka läheisyydestä löydetty metallinetsinnässä rautainen koukku, kuparipellin katkelmia ja terän jäännös ehkä historiallisesta metsästyskeihäästä. Mahdollinen eräsija. Ei tarkastettu.

Kyläluoto 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Kyläluodon kaakkoispäädyssä, kuusivaltaisessa sekametsässä. Tervahauta on halkaisijaltaan noin 10m ja sillä on noin 3m leveät vallit. Ränni on suunnattu jokea kohti itään. Tervahaudan läpi kulkee polku, jonka seurauksena hiiltä on kulkeutunut alarinteeseen.
Rakenteen itäpuolisen rinteen alla kulkee rantaa myötäilevä kiviaita tai pengerrys.

Kyläluoto 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maansekainen, sammaleen peittämä röykkiö sijaitsee Kyläluodon kaakkoispäädyssä, läheisen tervahaudan eteläpuolella. Röykkiö on pohjois-eteläsuuntainen ja kooltaan noin 10x4m. Sen korkeus on noin 0,5m. Röykkiön eteläosassa on moderneja kaivamisen jälkiä.
Muinaisjäännösrekisterin koordinaattipiste on epävarma johtuen GPS:n teknisestä häiriöstä.

Nevala (1000044535) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Kirinevan lounaispuolisessa kuusi- ja koivuvaltaisessa sekametsässä. Tervahaudan halkaisija on noin 13 m ja vallien leveys noin 4m. Metrin levyinen ränni kulkee koilliseen useita metrejä ennen kuin katoaa kaatuneen puuston alle.

Viisari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Viisarin tilan pohjoispuolisessa kuusimetsässä noin 10 metriä itään Keskukyläntieltä. Tervahaudan halkaisija on noin 15 metriä ja vallien leveys 4 metriä. Tervahaudan itäpuolella on 2 metriä leveä kuopanne, todennäköisesti halssi.

Ojankorvanmäki (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kuivatun Koulammin itäpuolella olevalla metsäisellä kalliotasanteella. Läntisen röykkiön koko on noin 5,5 x 4,5 m ja korkeus 0,4 m. Siinä on havaittavissa reunakivet paitsi länsisivulla. Keskellä on enää kerros kiviä, muut on heitetty hajalleen. Röykkiössä on näkyvissä arkku, jonka koko 0,5 x 1,5 m.
Vuoden 2022 tarkastuksessa havaittu itäinen röykkiö sijaitsee tästä noin 200m koilliseen. Se sijoittuu laakealle kalliolle loivasti pohjoiseen viettävälle rinteelle. Röykkiön läpimitta on noin 3 m ja korkeus enimmillään 50 cm. Pohjoisreunalla kiviä on ainakin kahdessa kerroksessa, lännessä röykkiön kivet ovat levinneet.

Uusitalo (684010039) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Muinaisjäännösalueella sijaitsee kaksi röykkiötä, joista suurempi sijaitsee avohakkuualueella noin 100 m Hakrintiestä länteen. Se on pyöreähkö ja kooltaan n. 11,4x10,6x1,6 m. Keskellä on kuoppa, jonka yläreunan halkaisija on 3 m.
Toinen röykkiö sijaitsee tästä noin 60 m lounaaseen tien mutkassa olevalla kallioalueella lähellä asuinrakennusta. Sen korkeus on noin 60 cm ja halkaisija arviolta 3 m, keskellä on vajoama tai kaivelun aiheuttama kuoppa.

Kirkkokallionkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudan sijaitsee mäen pohjoisrinteessä aivan suon laidassa kosteassa kangasmetsässä, n. 80 m etelään Kotolahdentieltä. Tervahauta on kaivettu rinteeseen ja sen pohjoispuolen muodostaa kivetty valli. Suppilomaisesti syvenevän haudan leveys on arviolta 8 m ja pohjoisen vallin leveys noin 1,5 – 2 m. Ränniä ei havaittu.

Oravasuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee kangasmetsässä mäen etelärinteessä, n. 400 m kahden nimettömän metsätien t-risteyksestä etelään. Suppilomaisesti kapenevan tervahaudan läpimitta on vallin sisäpuolelta mitattuna arviolta 12 m. Vallin päällä ja haudan sisässä kasvaa joitakin kookkaita puita.

Etu-Aikko (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Aikonmaan saaren itäosassa kohoavalla metsäisellä mäellä noin 170m metriä itään Etu-Aikon tilan päärakennuksesta. Muinaisjäännösrekisterin merkintä on tehty maastokartan tervahautamerkinnän ja lidar-havainnon perusteella. Kohdetta ei ole tarkistettu maastossa.

Petterinniittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Pirttijärven länsirannalla n. 350m etelään Vankkelintieltä maastokartassa näkyvää polkua pitkin. Se sijaitsee aivan ruoittuneen järvenlahden rannassa kosteassa kangasmetsässä.
Tervahaudan vallin leveys on arviolta 1-1,5m ja haudan läpimitta vallit mukaan luettuna on arviolta 5m. Haudan syvyys sisältä on arviolta 1,5m. Vallissa kasvaa suurikokoinen mänty ja muutamia pienempiä puita.

Vareksela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Varekselan kylätontti sijaitsee Kokemäenjoen itärannalla. Kylä on mainittu historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran jo v. 1506. Vuoden 1731 kartassa kylässä on merkittynä 4 taloa. Inventoinnissa v. 2022 todettiin, että suurin osa kylätontista on tuhoutunut palvelutalon rakentamisen yhteydessä. Kuitenkin osa tontin pohjoisosasta lienee säilynyt. Koetutkimuksissa todettiin likamaa-alue, jonka löydöt viittaavat paikalla viimeistään 1700-luvulla olleeseen asutukseen, mahdollisesti jo vanhempaankin toimintaan. Jäljellä olevan kylätontin osalta muinaisjäännöksen rajaus selvitettiin koetutkimuksin.
Kiinteän muinaisjäännöksen aluerajausta lännessä ja idässä ympäröiviltä pelloilta on saatu metallinetsintälöytöjä, joista vanhimmat selkeästi ajoitettavat ovat 1500-luvulta (Ilppari ILM26257). Näistä 100 m sisälle vuonna 2022 paikallistetuista kulttuurikerroksista sijoittuvat 1500-luvun klippingi, Pietari Suuren (1696-1718) tipparaha ja luultavasti 1500-luvulle ajoittuva veitsen päätyhela (ks. alakohteet). Kauempana kohteen länsi- ja luoteispuolisilla peltoalueilla on tehty lisää metallinetsinlöytöjä, joiden kiinnittäminen alueen muinaisuuteen edellyttää lisää kenttä- ja arkistotutkimuksia

Sievari (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Mäen laella on kolmen suurehkon kiven väliin koottu röykkiö, jonka keskustasta kivet on myöhemmin poistettu ja paikalle on jäänyt kuoppa. Poistettuja kiviä on jäänyt ympäristöön. Röykkiön halkaisija on noin 150 senttimetriä, mutta alkuperäistä kokoa on vaikea määrittää. Keskellä olevan kuopan pohjaa tutkittaessa selvisi, että pintaturpeen alla on jäljellä vielä kiveystä, jota ei ryhdytty poistamaan.

Rotkus (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaasmarkussa valtatie 11 pohjoispuolella sähkölinjakäytävän itäreunasta n. 50 m etäisyydellä olevan mäen korkeimmalla kohdalla sijaitseva röykkiö. Pinnaltaan heinittynyt ja sammalpeitteinen röykkiö on pyöreähkö, halkaisijaltaan 8-9 m ja korkeudeltaan n. 60-90 cm. Röykkiö on muodoltaan säännöllinen ja vaikuttaa erittäin hyvin säilyneeltä. Kairauksen perusteella se koostuu useammasta kivikerroksesta.

Viljanen (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Porin etelärajaa, noin 1 1/2 km Viasvedenlahden pohjukasta itään. Ympäristö on kangasmetsää. Röykkiö on laaja-alaisella mäellä, jossa on laajasti pirunpeltoa. Tarkastuksen v. 2022 aikaan pirunpelto oli jo täysin aluskasvillisuuden peittämää, mutta tuntui jalkojen alla.
Röykkiö ei ole kalliolla, mutta sijaitsee ympäristöään vähän korkeammalla. Kiukaan pinnassa on ainakin kaksi syvennystä. Röykkiön muoto pyöreä ja sen koko on 13,9 x 13,6 x 1,6 m. Länsireunassa näkyvissä muuriladelmaa.

Haukijärvi (1000045169) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilun jäännös sijaitsee alueen eteläosassa Haukijärven pohjoispuolella, Ylijoen metsätien vieressä. Leineperin vuonna 1771 perustettu ruukki sijaitsee noin kuuden kilometrin päässä kaakossa. Pyöreän miilun läpimitta on noin 20 metriä ja sen reunat ovat matalahkot, mutta hyvin havaittavissa. Kyseessä on mahdollisesti ns. kuoppamiilu. Sen pohjalla ja reunoilla oli runsaasti hiiltä heti pintaturpeen alla.

Vuorentausta 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Rauma-Lappi-tien eteläpuolella.
Pohjoisin röykkiö sijaitsee Uotila-Kolla -tiestä 30 m etelään pienellä kallioalueella. Paikalla on saattanut olla kaksi röykkiötä, joiden kivet on levitetty ympäriinsä. Röykkiön koko on 13x5 m. Röykkiö on sammaloitunut. Päällä kasvaa kuusi ja mänty. Edellä mainitusta lounaaseen on toinen röykkiö avokalliolla. Sen koko on 11x6 m. Röykkiön kiviä on levitelty ympäriinsä. Edellisestä röykkiöstä 100 m pohjoiseen on kolmas röykkiö avokalliolla, sen korkeimmalla kohdalla. Röykkiön halkaisija on 5 m. Röykkiöiden itä- ja koillispuolella on asuinpaikaksi sopivaa maastoa.

Kolla Paimenen torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kollan kylätontin editse kulkevan nykyisen Säterintien ja Kollantien risteysalueella vuoden 1762 kartassa näkyvät neljä pientä torpan tonttia (nimettyinä ovat paimenen ja rakuunan torpat) ovat hyvin todennäköisesti syntyneet jo ennen 1750-lukua. Kylän sikopiirimaan (svinvall) yhteydessä vuoden 1762 kartassa näkyvä paimenen torppa (Wallherde torp) on hyvin todennäköisesti syntynyt jo ennen 1750-lukua. Torpan paikalle ei ole myöhemmillä kartoilla kuvattu rakennuksia, vaan ainoastaan peltoa sekä vuoden 1903 venäläisessä topografikartassa että isojaon järjestelykartassa 1914. Puolet tontista on jäänyt uuden, leveämmän maantien alle. Jäljelle jäänyt torpan alue on nyt laidunta. Tämän johdosta on mahdollista, että paikalla on säilynyt maanalaisia kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Kolla Säterintie 1 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kollan kylätontin editse kulkevan nykyisen Säterintien ja Kollantien risteysalueella vuoden 1762 kartassa näkyvä sotilaan torpan tontti nykyisen Säterintien länsipuolella on hyvin todennäköisesti syntynyt jo ennen 1750-lukua. Sotilaiden torpat sijaitsivat yleensä maantien läheisyydessä liikekannallepanon varalta. Vuoden 1787 karttaan tätä tonttia ei ole enää kuvattu.
Torpan paikalle ei ole myöhemmillä kartoilla kuvattu rakennuksia. Nyt laitumena oleva alue on ollut ilmeisesti varsin koskematon. Tämän johdosta on mahdollista, että paikalla on säilynyt maanalaisia kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Kolla Säterintie 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kollan kylätontin editse kulkevan nykyisen Säterintien ja Kollantien risteysalueella vuoden 1762 kartassa näkyvä sotilaan torpan tontti Säterintien itäpuolella on hyvin todennäköisesti syntynyt jo ennen 1750-lukua. Sotilaiden torpat sijaitsivat yleensä maantien läheisyydessä liikekannallepanon varalta. Vuoden 1787 karttaan tätä tonttia ei ole enää kuvattu. Torpan paikalle ei ole myöhemmillä kartoilla kuvattu rakennuksia. Nyt laitumena oleva alue on ollut ilmeisesti varsin koskematon. Tämän johdosta on mahdollista, että paikalla on säilynyt maanalaisia kulttuurikerroksia ja rakenteita.

Nihattula (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nihattulan kylä on perustettu mitä ilmeisimmin 1300–1400-luvulla, kylän nimi esiintyy asiakirjoissa ensimmäisen kerran v. 1515. Kylätontti sijaitsi nykyisen Yli-Sunilan ja Kartano -nimisen tilan kohdalla Nihattulantien molemmin puolin. Tien länsipuolen tonteista pohjoisempi on autioitunut. Vuoden 1962 peruskartalla siinä näkyy vielä rakennus maantien vieressä. Alue on toiminut ehkä myös laitumena. Tämän tontin länsiosassa, metsän laidalla, on ollut vuoden 1767 kartan mukaan myös sotilaan torppa peltoineen. Tontin autioitunut osa on kiinteä muinaisjäännös.
Inventoinnissa 2023 kohteella ei havaittu muutoksia

Kierikka (1000045773) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Penttilänniemestä entisen Kierikan tilan alueelta on metallinetsinnässä löydetty useita rautakauden lopulle ajoittuvia esineitä ja esineen katkelmia. Pellolla on havaittu myös sulanutta pronssia.
Kierikan niemen kärjessä on sijainnut Kuoppalan historiallinen kylätontti. Kuoppala on mainittu maakirjassa vuonna 1540. Kuoppalan kylään on luettu myös sen
luoteispuolella sijainnut Mäkikylä (1000019038). Salmisen (2007:348–9) mukaan Mäkikylän
ja Kuoppalan asutus on jakaantunut jo keskiajalla, ja isonjaon aikaan Mäkikylässä on ollut neljä ja Kierikan niemessä kaksi taloa. Kierikan asutuksen hän arvelee perustetun 1300-luvulla. Kierikan niemen kärjessä näkyy kaksi taloa vielä 1800-luvun kartoilla, mutta vuoden 1907 senaatinkartalla toinen talonpaikoista on hävinnyt.
Kylätonttia ympäröi peltoalue, jonka pohjoispuolella alkaa tiiviisti rakennettu omakotitaloalue.
Kierikan niemessä oleva vanha talo on autiona ja pihapiiri on heinittynyt. Kuoppalan kahden
historiallisen tonttimaan välissä on vanha kivenlohkareista koostuva raja-aita. Pellolla on
metallinilmaisinkaivuiden jäljiltä avonaiseksi jätettyjä kuoppia, joiden maaperässä havaittiin
tiilimurskaa. Kohde oli määritelty muinaisjäännösrekisteriin löytöpaikaksi ja sillä oli aluerajaus. Inventointihavaintojen, aikaisempien löytöjen ja historiallisten karttojen perusteella kohde määritellään nyt kiinteäksi muinaisjäännökseksi ja aluerajausta laajennetaan kattamaan autioituneen historiallisen kylätontin alueet.

Neula (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö löytyi vt 8 parannustyöhankkeen inventoinnissa vuonna 2022. Se sijaitsee Lapijoella nykyisen vt 8 eteläpuolella noin 80 m etäisyydellä tiestä. Röykkiö on rinteessä etelään suuntaavalla matalalla harjanteella ympäristöstään vähäisesti kohoavalla kumpareella. Se on muodoltaan on pyöreä, halkaisijaltaan n. 4-5 m ja sen keskellä on isompi kivi. Röykkiö on koottu 20-25 cm läpimittaisista kivistä. Ympäristössä on lähiaikoina tehty harvennusta ja metsäkoneen ura kulkee aivan röykkiön etelälaidassa. Muutamia kiviä on röykkiön reunasta irronnut ja kiveys on paljastunut sammalkerroksen alta. Hankkeessa suunniteltujen rinnakkaistievaihtoehtojen toteuttaminen tulee todennäköisesti edellyttämään röykkiöön kajoamisen.

Miekantie (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö löytyi vt 8 parannushankkeen inventoinnissa vuonna 2022. Se sijaitsee Lapijoella vt 8 eteläpuolella aivan valtatieltä kohti etelää erkaantuvan Miekantien varressa. Tie sivuaa kalliopohjaisen kumpareen itäpuolelta ja röykkiö on kumpareen päällä, sen itäpäässä. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, halkaisijaltaan n. 4 m ja korkeudeltaan 30-40 cm. Se on paksun sammaleen peitossa. Uuden rinnakkaistien toteuttaminen saattaa vaatia röykkiöön kajoamisen.

Takalantie (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö löydettiin vt 8 parantamishankkeen inventoinnissa vuonna 2022. Se sijaitsee Raumalla lähellä Eurajoen rajaa, vt 8 eteläpuolella n. 120 m etäisyydellä tiestä. Röykkiö on pienellä avokalliokumpareella laajan metsäisen ja kalloisen mäkialueen koillislaidalla. Se on matala kiveys, joka koostuu pienistä kivistä, joiden läpimitta on 10-20 cm. Kiveyksen joukossa on runsaasti punaisia hiekkakivilaakoja. Röykkiö on soikea, halkaisijaltaan n. 5-6 m ja matala, pääosin vain noin 25-30 cm korkuinen.

Hiidenkallio (609010046) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hiidenkiukaat sijaitsevat Uksjärvestä noin 1,4 km luoteeseen kallioilla kahtena ryhmänä, joiden välistä matkaa on noin 130 m.
Röykkiöt on rakennettu kalliopohjalle ja niissä kaikissa on penkomisjälkiä. Röykkiöiden halkaisijat ovat 10,9, 8,8 m ja 6,1 m.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 19.11.2014. Kaikkien kolmen röykkiön todettiin olevan aikaisempien kuvausten mukaisessa kunnossa. Eteläisimmän röykkiön päälle on kuitenkin äskettäin kaatunut suuri mänty. Sen oksat peittivät suuren osan röykkiöstä.

Sammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta.Pyöreä kivilatomus maan pinnan tason alapuolella, syvyys, n. 1,5 metriä. Halkaisija n. 2,5 metriä. Rakennelma ehjä, tervan ulosjuoksutusreikä erottuu. Ulkopuolella maastossa erottuu tervan ulosjuoksutus"oja". Kuusitaimikon keskellä, mutta sisällä kaivannossa ei kasvillisuutta.

Itävasku (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Hyvin kivikkoista metsikköä, joka aivan pitkäselkä järven länsirannalla. Röykkiöltä näkee suoraan veteen. Alueella tehty tarkastuskäynti 27.6.2023, jossa käyty toteamassa röykkiön aitous.
Käynnin yhteydessä tullut esille useampi mahdollinen röykkiö, jotka tarvitsisivat lisätarkastusta. Alueelta löytynyt myös aikoinaan kaivettuja kuoppia ja lähistöltä painanne. Painannetta mahdotonta ajoittaa, mutta mitään tontteja ei vanhoissa kartoissa tullut esille.

Mäntykallon puolustusvarustus (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Mäntykallon saari on melko kivinen. Saaren länsiosassa on osittain kallioon louhittuja ja/tai
louhituista irtokivistä kasatuista valleista koostettuja pesäkkeitä ja juoksuhautaa.
Todennäköisesti osa rakenteista on tuhoutunut saaren keskiosissa sijainneen kivilouhoksen
toiminnan tuloksena. Nykyisin rakenteita peittää sammalet ja muut kasvit. Kohde sijaitsee
sekametsässä sekä osin avokalliolla. Selkeimmät rakenteet ovat eteläosassa, pohjoisemmat
rakenteet ovat osin kivenlouhinnan vaurioittamia.
Selkein jäännös on kohteen eteläosassa sijaitseva osuus, jossa on kaksi suojahuoneen jäännöstä (alakohteet 3 ja 4) ja niitä yhdistävä juoksuhauta. Pohjoisosa jäännöksestä (alakohteet 1 & 2) on osin louhoksen vaurioittama, mutta siihen kuuluu kallioon louhittua juoksuhautaa ja ladottua kivivallia.

Syväoja (1000047028) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta on halkaisijaltaan noin 15 m ja sen syvyys on 2 m. Halssi suuntautuu itään ja on leveydeltään 3 m ja pituudeltaan 10 m. Tervahauta on ehjä.
Ympäristö on alavaa ja ojitettua havumetsää, mutta itse tervahaudan kohdalla maaperä on hiekkaa.

Vainionpää (1000047029) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Halkaisijaltaan noin 12 m tervahauta, jossa on loivat, parin metrin levyiset reunavallit. Haudan syvyys on noin 1 m, halssi osoittaa etelälounaaseen. Hauta on melko hyvin säilynyt, lukuun ottamatta sen koillisen reunavallin yli kulkevaa traktoriuraa. Hauta erottuu hyvin maastossa.
Sijaitsee täysi-ikäistä metsää kasvavalla hiekkakankaalla.

Kivisulkonoja (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija valleineen noin 15 m. Halssikuopan tervahaudan puoleinen pää on kivetty, kylmämuurattu. Hauta rajautuu luoteessa tiehen.
Tervahaudan kohta on tiheäkasvuista sekametsää.

Vahonkeidas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija valleineen noin 13 m, syvyys 60 cm. Halssi osoittaa pohjoiseen. Heti pohjoispuolella on laavu, joka ei vaikuta tuhonneen rakenteita. Maaperä kohdalla on soransekaista hiekkaa, hakkuuaukeaa.

Murhikangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Murhikankaan eteläreunalla hyvin loivasti etelään laskevalla alueella metsämaastossa. Maaperä rinteellä on hiekkamoreenia ja rantavaiheen aikana paikalle on syntynyt noin 200 m päässä lännessä ja kaakossa olevien kalliopohjaisten niemekkeiden väliseen poukamaan lajittuneesta, kivettömästä hiekasta muodostuva rantavalli. Noin 20 m päässä kohteen länsipuolella rantavallia leikkaa etelään suuntautuva metsäautotie.
Rantavallia tarkastettaessa sen laen pohjoisreunalla havaittiin selvästi ihmisen kai-
vama suppilomainen, reunavallillinen kuoppa. Kuopan halkaisija vallin harjalta mitat-
tuna oli 2,2–2,3 m ja syvyys 60–80 cm .Reunavalli mukaan luettuna kokonaishalkaisija oli 3,5–4 m. Kairauksessa kuopan pohjalla todettiin vähintään 80 cm (=kairan ulottuvuus) löyhää hiekkamaata. Kuopan rinteessä reunavallin harjan sisäpuolella löyhää hiekkaa oli 25 cm, sen alla kovempaa, ilmeisesti kaivamatonta hiekkaa. Kairauksissa kangasturpeen alla todettiin normaali podsolimaannos eikä tulenpidon merkkejä.
Koko kuopan alueella havaitun podsolimaannoksen perusteella kuoppa ei ole aivan uusi. Koska kuoppa on kairaushavaintojen perusteella ollut alun perin syvä, eikä siinä havaittu tulenpidon merkkejä, on se todennäköisesti pyyntikuoppa. Myös paikan maastosijainti on tässä suhteessa sopiva.

Yliluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Haukkasalon uulivoimapuiston suunnittelualueen lounaisosassa, Keskolankeitaan suoalueen länsi-luoteispuolella ja nimettömän metsätien itäpuolella, tiestä noin 50 metriä itään havaittiin tervahauta. Haudan rakenne on selkeä, se on pyöreä ja sen koillissivulla on tervanjuoksutusaukko. Haudan halkaisija on 11–12 metriä, vallien leveys noin 2 metriä ja korkeus 1,1–1,3 metriä. Kohde sijaitsee kosteikkoalueen reunalla mäntymetsässä.

Rakennuskangas 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Rakennuskankaan pohjoisreunalla on hiekkakankaaseen kaivettu pyöreä tervahauta, jonka halkaisija on 11 metriä. Tervahaudan halssi on alarinteen suuntaan ja sillä on pituutta noin 8 metriä. Tervahaudan vallin korkeus vaihtelee 0,5–1 metrin välillä. Tervahaudan pohjalle kaivettiin koekuoppa, jossa havaittiin hiiliä. Paikalla on kasvanut kuusia, jotka on hiljattain kaadettu. Tervahaudan lounaispuolelta on hiekkakuoppa ja sen koillispuolella on ojitettu suoalue.

Pieksunkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Hiekkakankaalla on pyöreä kuoppa, jonka halkaisija on noin 3 metriä ja syvyys noin 0,5 metriä. Kuoppaa ympäröi noin 1 metrin levyinen matala valli. Kuopan pohjalle tehdyssä lapionpistossa havaittiin noin 10 cm paksuinen noki- ja hiilikerros. Vallin päällä hiiltä oli noin 5 cm kerros, mutta ei selkeää kaksoismaannosta. Kyseessä on mahdollisesti hiilihauta.
Kohteen ympäristö on hoidettua mäntymetsää. Paikalla maasto viettää loivasti länteen.

Lakiakangas (1000047055) (Työ- ja valmistuspaikat)
Ajoittamaton; Lakiankankaalla, moottoriurheilualueen kaakkoispuolella havaittiin mahdollinen pieni hiilimiilu. Avoimessa mäntymetsässä on noin 1 x 1,2 metrin kokoinen kuoppa tai painauma, jonka syvyys on noin 25 cm. Sen ympärillä on aavistuksen muusta maastosta korkeampi donitsimainen reunavalli. Kuopan keskelle tehdyssä lapionpistossa havaittiin kaksi hiilikerrosta. Kuoppa sijaitsee vanhan rantaterassin päällä ja kuopan vierestä terassi laskee itään. Kohteen määritys on hieman epävarma, sillä se on melko pieni ollakseen hiilimiilu. Hiilikerrokset olivat kuitenkin selkeät.

VIERTOLA (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen;

Palokangas 1 (1000047272) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee suuren hiekanottoalueen itäpuolella. Paikalla on länteen työntyvä harjanne, jonka laella on useita kivikautisia asumuspainanteita. Muutamassa paikassa, jossa metsäkone on rikkonut maanpintaa, näkyy löytöjä. Asuinpaikka jatkuu niemen ympärillä matalammalla tasolla, joka on ollut rantaa ja toiminta-aluetta. Löytöjen perusteella asuinpaikka jatkuu sen pohjoispuolella kulkevan tien pohjoispuolelle, jossa se on osittain tuhoutunutta. Tien vieressä kuoritulla alueella on näkyvillä runsaasti palanutta kiveä, keramiikkaa, palanutta luuta ja kvartseja. Myös harjanteen eteläpuolella kuoritulla alueella on nähtävissä kvartsi-iskoksia ja palanutta luuta. Maaperä koko alueella on hiekkaa. Asumuspainanteet ovat säilyneet ehjänä, kuten myös suurelta osin muukin asuinpaikka. Vain sen matalimmat osat metsätien pohjoispuolella lähimpänä hiekanottoaluetta ovat osittain vahingoittuneet.

Palokangas 2 (1000047343) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kolme asuinpainannetta rivissä hiekkakankaalla. Näistä läntisin (asuinpainanne 1) on kooltaan massiivinen, n. 20x30 m. Maasto painanteiden ympäristössä on ehjää ja alue on hyvin säilynyt. Painanteisiin ja niiden ympäristöön tehtiin muutamia koepistoja. Suurimmasta painanteesta tuli keskelle tehdystä pistosta komea kvartsi-iskos ja painanteen vierestä vielä pari lisää.
Kohteen rajaus on toistaiseksi suuntaa-antava ja alustava. Palokankaalla on mahdollisesti lisää asumuspainanteita ja alue vaatii tarkemman inventoinnin ja/tai koetutkimuksia.

Hyvän toden risti (Kivirakenteet)
Keskiaikainen; Hyvän toden risti on Vaaniin kankaalla, Eurajoentien eteläpuolella sijaitseva kivi, joka toimi Panelian jakokunnan rajamerkkinä 1300-luvulta alkaen. Rajapaikka on merkitty Euran Sorkkisten ympärysrajojen luetteloon vuodelta 1511, joka on kopioitu Turun tuomiokirkon Mustakirjaan. Sittemmin kivi on toiminut Panelian ja Eurakosken kylien sekä Euran ja Kiukaisten kuntien rajapyykkinä.
Lions Club Kiukainen on pystyttänyt rajakivelle tolpan, johon on kirjattu teksti “Hyvän toden risti”.

Taano (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde on sammaleen peittämä kiviröykkiö, joka on kooltaan 11x5m ja korkeudeltaan noin 0,5m. Se sijaitsee koilliseen nousevan rinteen tasanteella noin 55 metriä Nakkilantien ja Taanonkulmantien risteyksestä koilliseen. Latomus on yhtänäinen, mutta sen itäpääty on vaurioitunut hieman tuulenkaadon seurauksena, paljastaen röykkiön sisäisemmän kivikerroksen.

Saharinkoski (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Eurajoen Saharinkosken eteläpuolella olevalla peltojen ympäröimällä metsäsaarekeella on 4 kiviröykkiötä. Alueen poikki kulkee maastopyörä/ulkoilureitti. Kukkulan kasvillisuus on rehevää ja puusto sekametsää.
Röykkiöstä kaksi (röykkiöt 1 ja 2) sijaitsevat mäen länsipäässä ja kaksi (röykkiöt 3 ja 4) itäisellä puolella. Kaikki röykkiö ovat muodoltaan pyöreähköjä ja röykkiöt 1, 2 ja 3 kooltaan noin 5x5m. Röykkiö 4 on muita hieman isompi, n. 6x6m, sitä reunustaa isommista kivistä koottu kehä.
Röykkiöissä 1 ja 3 on kaivelun merkkejä, röykkiön 2 keskellä on isompi silmäkivi.

Tapani (Hautapaikat)
Rautakautinen; Paikalta löydetty metallinilmaisimella useita vanhempaan roomalaisaikaa ajoitettavia esinelöytöjä, mm. torvipäisen kaularenkaan katkelma, kahden sankasoljen katkelmia yms. Kts. ILM 26537, 26538, 26539, 26540. Maanomistajan mukaan paikalla ollut kivikkoa, joka raivattu pois 1960/70 -luvulla peltolohkojen yhdistämiseksi.
Paikalla tehtiin tarkastuskäynti 6.6.2023. Pellon keskellä on selvä kumpare, joka mahdollisesti maanomistajan mainitseman raivatun kivikon paikka. Tarkastuksen yhteydessä esineiden löytöpaikasta pohjoiseen havaittiin nurmella olevan pellon keskellä pieni kalliopohjainen saareke. Sen päällä on sammaleen ja jäkälän peittämää latomusta.
Pellolla tehtiin tarkkuusinventointia metallinetsimellä ja peltopoiminnalla keväällä 2024. Pelto oli vasta kynnetty, mutta tulokset jäivät laihoiksi. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen tai esihistorialliseen toimintaan viittaavaa ei löydetty. Koska peltokerroksen alla kuitenkin saattaa olla säilyneenä jäänteitä ilmeisesti pois raivatusta kalmistosta, alueelle jää muinaisjäännösalue.

Haistila Orjapaasi (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Paikkakunnalla elää sitkeä tarina Orjapaadenkallioihin kiinnitetystä rautarenkaasta, johon laivoja olisi kiinnitetty. Kertojan mukaan tämä on mahdotonta, koska rautaa ei tunnettu silloin, kun vesi oli niin korkealla. Toisen kertojan mukaan laivat olivat orjalaivoja, mistä tulee kallioiden ja koko alueen nimi Orjapaasi. Rengastarina on saanut kertojan mukaan alkunsa isojaon aikaan hakatusta, pyöreästä jakokunnan merkistä. Ilmeisesti asiasta on joskus kirjoitettu myös paikallisessa sanomalehdessä.
Vuoden 2011 inventointi: Kohdetta ei vuoden 2011 inventoinnin aikana tarkastettu, mutta tietoon tuli, että paikalla tosiaan on vartaan avulla kallioon kiinnitetty rautarengas. Sen on paikalle kiinnittänyt seppä, joka asui lähistöllä ja työskenteli voimalaitoksella.
Tieto tarkasta sijaintipaikasta saatiin paikalle tarkastuskäynnin tehneeltä harrastajalta.
Kalliolla on myös hiidenkiukaita (Orjapaadenkallio 271 10 0036) ja kallion juurella on uhrilähde (Lehtimäki 271 10 0035).

Nokinkallio (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Teerisuon metsätien varressa noin 60 metriä tiestä länteen. Tervahaudan halkaisija on noin 10 metriä ja sillä on 2-3m leveät vallit. Sen halssi on suunnattu alarinteeseen tervahaudan pohjois-puolelle.

Naurismaanlahti (Hautapaikat)
Esihistoriallinen; Kolme kiviröykkiötä, kohdeilpparin ilmoitus.
Paikalle tehty tarkistuskäynti 10.7.2023. Kohteessa 3 hyvin erotettavissa olevia röykkiöitä. Paikka sijaitsee Porin Uksjärven Naurismaanlahden rannalla olevalla kumpareella, jonka korkeimmalla kohdalla kaikki 3 röykkiötä sijaitsevat. Kaksi röykkiöistä on aivan vierekkäin ja kolmas röykkiö näistä hieman etelään.
Röykkiö 3 päältä ainakin osittain ajanut metsäkone.

Laihia (1000047971) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Laihia oli keskiajalla syntyneeseen Panelian jakokuntaan kuulunut ruotsalaisen oikeuden kylä. 1560-luvulla kylässä oli kruununverojen kannon yhteydessä laaditun maakirjan perusteella kolme tilaa, joista kaikki olivat verotiloja.
Kohteen aluerajaus on piirretty vuoden 1777 isojaon karttaan perusteella. Muinaisjäännösrekisteriin kirjattu Isotalon löytöpaikka (1000034712) sijoittuu isojaonkartassa asutuksi merkitylle alueelle. Löytöpaikaan kirjattuja peltolöytöjä ovat keskiaikainen armoistuinsormus, kaksi kantasormusta, 1575–92 käytössä ollut Juhana III:n äyri sekä pääasiassa 1600–1800-luvuille ajoitettuja löytöjä.
Vuoden 1907 senaatin kartan perusteella asutus näyttää sittemmin siirtyneen etäämmälle Isotalon ja Erkkilän tilojen alueille, vaikkakin Järvenpään tilan sijainti vastaa edelleen vuoden 1777 kartan tietoja.

Sallinen (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, jonka halkaisija n. 10 metriä, vallien korkeus 0,2-0,7 metriä. Sileäpohjainen, ei kivirakenteita tms. näkyvillä. Tarkastuksessa havaittiin heti pintamaakerroksen alla vahva hiilensekainen maakerros. Tervahaudan lähiympäristö poikkeaa kasvillisuudeltaan ympäröivästä havupuuvaltaisesta sekametsästä: haudan ympärillä kasvaa mm. kieloa ja muita lähes lehtomaisia kasveja. Tervahaudan itäpuolella on muutamia pienempiä kuoppia ja painaumia, joista ei kuitenkaan tullut esille hiiltä.

Matinharju (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat korkealla hiekkaharjulla Porin valtatiestä 600 m länteen.
Röykkiöt ovat luoteis-kaakkois -suuntaisessa jonossa. Kolmen suurimman röykkiön halkaisijat ovat 15 m, 16 m ja 18 m. Lisäksi pohjoisimman röykkiön kaakkoissivussa kiinni on kivikehä. Sen halkaisija on 5 - 6 m. Kysymyksessä saattaa olla röykkiön pohjakiveys.
Röykkiöiden alapuolella on näkyvissä kaksi allekkaista rantavallia. Matinharju on geologisten arvojensa perusteella rauhoitettu luonnonsuojelulailla.

Kivirannantie (Asuinpaikat)
Historiallinen; Isojaon karttaan on Kivirannantien varrelle merkitty pieni tontti, joka lienee kuulunut pellon nimen perusteella reservin sotilaan torpalle (reservens skytte). Kartan piirtämisvuosiksi mainitaan 1764 ja 1770. Asutusluetteloissa mainitaan Kivirannan rusthollissa rakuunan lisäksi sotilas jo ainakin 1670-luvulla. Torppa on voinut olla asuttu jo 1600-luvun
lopulla. Autioituneet 1750-lukua vanhemmat torpan paikat ovat kiinteitä muinaisjäännöksiä.
Paikka on voinut autioitua jo 1800-luvun alussa, kun ruotujakolaitos lakkautettiin. Venäläi-
sessä topografikartassa v. 1901 ei kohdalle ole merkitty enää tonttia. Senkään jälkeen paikalle ei peruskarttojen mukaan ole rakennettu mitään.
Alueella on harvennettu puustoa äskettäin. Mahdollisesti alue on ollut myös laitumena. Paikalla on kivinen tontti, jonka laidoille oli kiveä siirretty nykyistä Kivirannantietä levennettäessä. Tontin poikki kulki vielä 1986 peruskartassa vanha tielinja pohjoisesta, Ilomäen torpan suunnasta. Keskellä tonttia oli jonkin verran sammaloitunut, matala kivikasa pienehköistä kivistä. Mahdollisesti kyseessä voisi olla kiukaan pohjaosa. Tontin lähiympäristö on säilynyt varsin muuttumattomana.

Rakennuskangas 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Isojoentien ja Lettokeitaan välisellä kankaalla sijaitseva tervahauta. Pohjoispuolella tehty hiljattain avohakkuu, lähiympäristössä kasvaa taimikkoa. Tervahauta on halkaisijaltaan n. 20 m, matalana erottuva halssi on kaakkoon. Tervahaudan päällä kasvaa nuoria kuusia ja koivuja.

Isonokka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka on Inhottujärven koillisrannalla oleva metsäinen mäki. Itäpuolella on peltoa. Maasto on heinittynyt ja puusto kuusta ja koivua.
Paikalle on peruskarttaan merkitty muinaisjäännösmerkki, mutta kohde on arkeologisesti aiemmin tuntematon. Se käytiin tarkastamassa vuoden 2010 inventoinnissa ja todettiin, että paikalla on pieniä maakumpareita mäen loivalla etelärinteellä. Niitä on määrittelystä riippuen 4-5 kappaletta. Havaittujen pohjakaava on pyöreä ja koko vaihtelee 1,5 – 2 m välillä ja korkeus 30-50 cm välillä. Kumpareet ovat siis melko selkeästi havaittavia kuperia muodostumia. Kumpujen maa on löysää, mistä päätellen ne eivät ole kovin vanhoja ja kairanäytteen perusteella kummut ovat humuspitoista aineista eikä niissä ole kiviä. Maaperä on kivikkoinen.
Syksyllä 2021 alueelta löydettiin metallinetsimellä useita rautaesineitä. Samassa yhteydessä niemen luoteisosassa havaittiin matala kivilatomus, myös läheltä peruskartan muinaisjäännösmerkkiä löydettiin kivirakennelma.
Tarkastuksessa kesällä 2023 niemen pohjoisosan latomuksesta ei saatu varmuutta. Maapohja on kivinen ja pohjoispuolisessa rinteessä on kivkkoa ja joitain melko isojakin lohkareita. Heinikon peittämää maastoa oli paikoin vaikea havainnoida, mutta selkeästi erottuvaa ladottua röykkiötä tai kiveystä ei voitu havaita. Kivet olivat kaikkialla melko kookkaita. Mäen korkeimmalla kohdalla, esineiden löytöpaikan tuntumassa oli kuitenkin havaittavissa tasaisempi ja kivettömämpi kohta. Mahdollisen eräsijan paikkaa ei voi sulkea pois. Minkäänlaista uunin tai kiukaan jäännöstä ei kuitenkaan paikalla ollut.
Niemen etelärinteellä aivan Pukkilan kuvailemien maakumpujen lähellä havaittiin pieni ja matala röykkiö, halkaisijaltaan 1,5-2 m ja korkeudeltaan max 50 cm. Röykkiön kivet olivat melko tasakokoisia, halk. 25-30 cm. Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, mutta reunoiltaan epäselvä. Pohjoisreunassa oli yksi selkeästi isompi kivi. Aivan röykkiön vieressä, sen länsi-puolella on pyöreä kuoppa, halkaisijaltaan n. 1 m. Kuoppa on siksi pieni, että todennäköisesti ainakaan kaikki röykkiön kivet eivät voi olla siitä peräisin. Maakummut todettiin Pukkilan kuvaileman kaltaisiksi. Niistä matkaa etelässä hyvin selvästi havaittavissa olevaan vanhaan rantavalliin on n. 20 m.
Kohteen luonteen tarkempi selvittäminen vaatisi koetutkimuksia. Löydetyt esineet ja havainnot useista erilaisista rakenteista puoltavat paikan arvottamista kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Metallinetsijät olivat selvittäneen paikallishistorioista, että Inhottujärven rannalla on kirjallisten lähteiden mukaan ollut eräsija.

Furuskeri (Kivirakenteet)
Historiallinen; Furuskeri on Rankkuun saaren eteläisin osa, joka on vähitellen kasvanut kiinni Svartteen ja Rankkuun saariin. Saari sijaitsee Yyterinniemestä koilliseen, Porin saaristotien eteläpuolella. Furuskeri on metsäinen ja hyvin kivinen. Kesämökkejä rannoilla on vain muutama.
Furuskerin lounaisrannan tuntumassa on n. 20 m mittainen muurimainen kivirakenne. Se muistuttaa jossain määrin kiviaitaa, joka on rakennettu loivan puolikaaren muotoon. Muuri on korkeudeltaan 1,2-1,5 m ja leveydeltään 0,8 - 1 m. Se on hyvin huolellisesti ladottu, puolikaaren sisäreuna on edelleen lähes tasainen, merelle päin oleva ulkoreuna on joko osittain rauennut tai se on tarkoituksella rakennettu ulospäin leveneväksi. Muurin länsipää päättyy isoon kivenlohkareeseen, itäpää ulottuu kallion reunaan.
Rakenne muistuttaa jossain määrin yöpymissuojaa eli nk. tomtningia, mutta on sellaiseksi liian suuri ja selustastaan avoin. Kyseessä saattaisi olla jonkinlainen puolustusrakennelma, muurin suojasta on ollut näkymä kohti lounasta ja etelää, jossa sijaitsee Kokemäenjoen suisto ja laivaväylä kohti Poria.

Knuutilan pelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Peltoalueelta on syksyllä 2023 löytynyt yli 100 kpl pääosin 1500-luvulle ajoittuvaa hopearahaa sekä esineidein katkelmia.

Pruukinkallio (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kollasta Nihattulaan johtavan tien itäpuolella, Nihattulan koulusta noin 900 m kaakkoon ja itäkaakkoon kallion rinteessä. Paikka on Naarastenojaa reunustavan viljelysaukion etelälaidalla.
Röykkiöistä koillisempi (A) on kooltaan 5 x 5 x 1 m. Keskellä on näkyvissä pystysuoraan asetettuja kivilaakoja, joista päätellen röykkiössä on lounais-koillissuuntainen paasiarkku. Tästä noin 300 m lounaaseen on sähköjohdon alla huonokuntoinen röykkiö (B). Sen muoto on epäsäännöllinen ja koko noin 6,5 x 6,5 x 0,3 m.
Inventoinnissa 2023 tarkistettiin paikkatiedot ja todettiin, että röykkiössä A kivilaakat ovat kaatuneet ja kiviä on levinnyt ympäristöön. Mahdollisesti röykkiö on vaurioitunut metsänkäsittelyssä.

Takamaa 3 (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Noin 2 x 2 metrin kokoinen, korkeudeltaan noin puolimetrinen, pyöreähkö sammaloitunut kiviröykkiö. Sijaitsee rinteessä noin 42 m mpy sijaitsevalla kalliopohjaisella kohoumalla, aivan 40 m mpy korkeuskäyrän vieressä. Röykkiö on osittain hajonnut ja sen päällä on irrallisia kiviä. Muita vastaavia rakenteita ei paikalla havaittu. Sijaintialueella on tehty hakkuu ja maanpinnan on rikkonut muokkaus useita vuosia aiemmin. Maapohjalla kasvaa nyt pitkää ruohoa, joka on laotessaan peittänyt maanpinnan tehokkaasti. Näkyvyys oli erittäin huono.

Takamaa 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Takamaa 3 röykkiöstä noin 70 metriä itäkaakkoon, syvän ojan kaakkoispenkereellä havaittiin kylmämuurattu, arviolta ainakin 1,6 m korkea kivimuuri. Se on alaosaltaan osittain vedenpinnan alla. Kyseisessä kohdassa oja on hieman kapeampi. Veden virtaus oli edelleen varsin runsas. Todennäköisesti kyseessä on vanhaan puromyllyyn liittyvä kivirakenne. Kartoille tätä ei ole merkitty.
Alueen lähimmät torpat ovat nähtävästi syntyneet pääosin 1800-luvun alkupuoliskolla. Puromyllyn synty lienee yhteydessä alueen torppariasutukseen. Näin ollen se on mahdollisesti rakennettu aikaisintaan joskus 1800-luvun alkupuoliskolla.

Eurajoen kirkko (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Eurajoen seurakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1344. Eurajoen seurakunnan pääkirkko, Kustaa Aadolfin kirkko, on tällä paikalla jo neljäs. Nykyinen kirkko rakennettiin 1802-03.
Vuonna 2023 kirkon lattian alla tehtiin koetutkimuksia ja niissä löydettiin vanhemman kirkon perustuksia ja sakariston alta kivi- ja tiilirakennetta.

Åkervall III (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Metsämaalla olevan pienen kalliomuodostuman reunalla oleva selvä, osittain tuhoutunut kiviröykkiö. Röykkiö on pitkulainen, itä- länsi-suuntainen ja kooltaan noin 5,7 x 3,5 metriä. Röykkiön korkeus on noin 0,25 m. Röykkiö on kasattu luonnollisesti lohkeilleista kivistä 2–3 kerrokseen. Itäpäässä on yksittäinen pystykivi, joka nousee noin 30 senttimetrin korkeuteen muun röykkiön yläpuolelle.
Röykkiö on kasattu kallion reunalle, mutta myöhemmin rikkoontunut joko metsänhoitotöissä tai tarkoituksellisesti purkamalla. Röykkiön pinnan kiviä on levinnyt kallionreunalle ja ympäristöön, mutta muutoin röykkiö on hyväkuntoinen.

Pirunkynsi V (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Peitteisessä metsämaastossa oleva soikea sammaloitunut röykkiö. Koko noin 1,70 x 3,40 metriä. Röykkiö on reunoiltaan osittain sortunut, joten alkuperäistä laajuutta on vaikea arvioida. Vierestä kulkee metsäkoneen ajoreitti, joka on osittain rikkonut röykkiötä. Kiveyksen korkeus on noin 0,6 metriä. Röykkiö on kasattu kookkaista, luontaisesti lohkeilleista punertavista ja harmaista graniittikivistä. Kiviä on ladottu päällekkäin 2 – 3 kerrokseen.

Krapistonmäki II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee vesitorninmäen länsirinteessä, noin 150 m lounaaseen vesitornilta. Rinne on melko loiva, kivinen ja tiheän kuusitaimikon peitossa. Röykkiö on rakennettu matalahkon maakiven jatkeeksi, sen länsipuolelle. Röykkiö on pieni ja pitkänomainen, maakivenkin mukaan lukien vain 1,7 m pitkä ja 1,3 m leveä. Korkeus on noin 50 cm. Röykkiö on kasattu punaisista hiekkakivilohkareista.
Inventoinnissa 2023 todettiin kuvauksen kaltaiseksi. Paikkatietoihin tehtiin korjaus.

Haistila (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 200 m koilliseen kohdasta, missä Porin-Helsingin valtatie leikkaa Nakkilan ja Ulvilan kunnanrajan. Paikka on 240 m itäkaakkoon Hakanpään talosta, metsäisellä mäellä, polusta 25 m pohjoiseen. Röykkiö on matala ja melko huomaamaton. Sen halkaisija on 2,5 m ja korkeus 30 cm. Vahvan sammal- ja turvepeitteen vuoksi kohteen rakenteesta ei voi saada tarkkaa kuvaa. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että suurehkoja kivilohkareita on hajanaisena ympyränmuotoisena rakenteena ja keskelle on ladottu pienempiä kiviä. Röykkiön laen muoto on lähes tasainen.
Inventoinnissa 2023 havaittiin kuvaksen kaltaiseksi. Paikkatietoihin tehtiin korjaus.

Mämminniittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsää kasvavan kankaan eteläreunalla. Maaperä on hiekkamoreenia. Kankaalla on jonkin verran kiviä ja pienialaisia kalliopaljastumia. Eteläpuolella on tasainen, soistunut, ojitettu, nyt metsää kasvava alue, jonka nimenä peruskartassa on Mämminniittu. Lähin metsäautotie on tervahaudasta noin 300 m itään ja Rynkäjoki suunnilleen samalla etäisyydellä lännessä.
Tervahauta on kankaalta alavalle maalle laskevan törmämäisen, pari metriä korkean rinteen reunalla tiheässä kuusikossa. Tervahaudan kuoppa on laakea, halkaisija noin 9 m ja syvyys 110 cm. Valli on ylärinteen puolella leveä ja ulkopuolelta matala. Alarinteen puolella vallin reuna laskee jyrkkänä puolestatoista kahteen metriä. Tervahaudan kokonaisläpimitta on leveä valli mukaan luettuna noin 20 m. Halssi on kaakossa, missä vallissa näkyy vähäinen painuma. Tervanlaskukuopan halssin puoleinen pää on täyttynyt eläinten vallista kaivamalla maalla. Tervanlaskukuoppaa on kaivettu noin 6 m päähän vallista.

Kasakkaviidanhauta (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee metsämaastossa kankaan itäreunalla. Maaperä on hiekkamoreenia. Kankaalla on jonkin verran kiviä ja pienialaisia kalliopaljastumia. Idässä on soistunut notkelma, jonka pohjalla on etelään laskeva oja. Notkelman takana kangasmaasto jatkuu satoja metrejä. Kohteesta noin 200 m koilliseen kankaan poikki kulkee Mustasaarentie. Alueella on peruskartassa laajalle alueelle ulottuva paikannimi Kasakkaviidanhauta, joka todennäköisesti liittyy tähän tervahautaan. Muita tervahautoja lähistöllä ei näytä olevan.
Tervahaudan kuoppa on suppilomainen, halkaisijaltaan 9–10 m. Valli mukaan luettuna tervahaudan kokonaisläpimitta on noin 18 m. Halssi on ollut itäkoillisessa. Vallissa on halssin kohdalla vähäinen painuma. Tervanlaskukuoppa avautuu maan pinnan tasolle notkon pohjalla.

Kettulakso (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee kalliopohjaisen mäenkumpareen itärinteellä. Maaperä on hiekkamoreenia, joka on lähialueella yleensä varsin kivistä. Idässä tervahaudan alla on tasamaata, joka ulottuu noin 70 m päässä olevaan Rynkäjokeen asti. Tasamaalla on ojia, ja myös jokea on perattu. Ennen näitä kaivutöitä tervahaudan itäpuolinen alue lienee ollut paljon nykyistä kosteampaa maastoa. Nyt tervahaudan ympäristö on kokonaan metsämaata. Lännestä Kettuharjuntieltä tulee alueelle metsäautotie, jonka pää on noin 200 m tervahaudasta länteen.
Tervahauta sijaitsee mäen rinteen alaosassa olevalla hiekkaisella töyräällä. Tervahaudan kuoppa on laakea, mutta keskiosasta kuitenkin suppilomainen, syvyydeltään vain 80–100 cm. Kuopan reunojen loivuuden vuoksi sen halkaisija on jonkin verran tulkinnanvarainen, 10–12 m. Leveä reunavalli mukaan luettuna tervahaudan kokonaisläpimitta on runsaat 20 m. Halssi on ollut itäkoillisessa. Vallissa on halssin kohdalla vähäinen painuma. Tervanlaskukuoppa avautuu maan pinnan tasolle notkon pohjalla. Tervahaudan valleissa on runsaasti eläinten kaivamia koloja, joissa on näkyvissä paljon hiiltä, osittain yllättävän suurinakin kappaleina.

Kuivanniemenkangas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee lähes tasaisessa kangasmaastossa. Vähäisistä korkeuseroista huolimatta alueella vaihtelevat kuivat kangaskaistaleet ja soistuneet alueet. Soistuneet kohdat on ojitettu, mutta kasvillisuudesta (muun muassa suopursukasvustot) päätellen ne ovat olleet vielä äskettäin huomattavasti nykyistä kosteampia. Maaperä on hiekkamoreenia. Alueella
kasvaa havupuuvaltaista metsää. Aluskasvillisuutena on runsaasti pensaikkoa ja kuusen taimia sekä kenttäkerroksessa vaihtelevasti varvikkoa ja ruohovartista kasvillisuutta. Paikka on noin sata metriä Honkajoentieltä (tie numero 2700) luoteeseen ja 50 m Kuivanniementieltä lounaaseen.
Kohteessa on kuuden hiilimiilun jäänteet tiiviinä rykelmänä, useimmat aivan vierekkäin. Miilut ovat kehämäisessä muodostelmassa suosta vain hieman kohoavalla kuivan kankaan kaistaleella. Miiluryhmän pituus pohjoisesta etelään on noin 80 m ja leveys 50 m. Kohteen pistesijainti kuvaa miiluryhmän keskipistettä. Miilut ovat rakenteeltaan samanlaisia. Keskiosa on jonkin verran kuopalla tai likimain ympäröivän maan pinnan tasossa ja reunalla on kehävalli. Kehävalliin on kasattu miilua purettaessa miilun peitteenä polton aikana ollutta maata, joten vallin leveys ja korkeus vaihtelee. Miilut ovat muodoltaan pyöreähköjä. Niiden halkaisija vaihtelee runsaasta kymmenestä metristä lähes 20 m. Miilujen ympärillä on kuoppia, joista on otettu peittomaata.

Ristikoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Rynkäjoen luoteistörmälla. Se on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja halssi on itään. Tervahauta on vesakon peitossa.

Vareksela (1000002468) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 2,5 km länteen Isojärvestä, mäen rinteessä, lähellä mäen lakea sekametsässä. Paikka on Soljannon tilan konesuojasta 50 m lounaaseen.
Röykkiö on pitkänomainen, kooltaan 6 x 8 m ja korkeudeltaan 0,6 m. Kiveys on tiivis ja sammaleen peittämä. Ulkoreunassa erottuu isommista kivistä tehty kehä. Röykkiön länsireunassa on iso kivi. Keskellä on painauma.

Hiidenmäki III (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Hiidenmäen länsipuoliskolla. Se on rakennettu kaivautumalla rinteen ylätasanteelle siten, että rakenteen halssi on valmistunut alarinteeseen tervahaudan pohjoispuolelle. Tervahaudan halkaisija on 9 metriä. Ympäristö on kuusivaltaista metsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa yksittäisiä koivuja ja kuusia.

Hankkasmäki (Hautapaikat)
Historiallinen; Hankkasmäki on noin 300 m läpimittainen ja 15 m korkea metsäinen mäki Eurajoen itäpuolella,Vaaniin kartanoa vastapäätä. Mäki on joka puolelta alavien peltojen ympäröimä. Lännessä Eurajoen ranta on alle sadan metrin päässä mäen rinteen juurelta. Mäki on jatkoa Vaaniinharjulle ja sen maaperä on hiekkaa. Mäeltä löytyi inventoinnissa rakenteita kolmesta eri kohdsta. Osa saattaa olla muinaisjäännöksiä, osa resenttejä. Katso alakohteet.
Keväällä 2024 metallinetsinnässä Hankkasmäeltä löydettiin kaksi kupurasolkea sekä pronssihelmi. Löydöt tehtiin metsäkoneen tekemästä laikusta. Lisäksi mäen pohjoisosasta löydettiin sulanutta metallia ja eteläosasta mahdollisesti rautakautiseksi ajoittuva puukko. Mahdollisen rautakautisen muinaisjäännöksen toteamiseksi paikalle tehtiin tarkastus.
Tarkastuksessa todettiin, että Hankkasmäen keskiosassa on 2020-luvun alussa toteutettu kaistalehakkuu, jonka jälkeen maapohja on laikutettu. Laikutus on myllännyt maapohjaa ja kivikkoa melkoisesti. Solkien löytöpaikkaa ja lähiympäristöä tarkastettiin metallinilmaisimella, mutta muita löytöjä ei tehty. Löytöpaikassa maa oli tummaa, mutta ei nokista. Palanutta luuta tai mitään muitakaan merkkejä polttokalmistosta ei löydetty. Varsinaisen koekuopan kaivaminen oli kivien vuoksi mahdotonta.
Metallinetsimellä tarkastettiin laajemmalta erityisesti muokattua kaistaletta ja n. 35 m etäisyydeltä solkien löytöpaikasta tuli esille kolmas kupurasolki. Tämäkin löytöpaikka on kaivurin tekemä laikku, maaperä ei siis ollut ehjä tai koskematon. Paikalla ei havaittu jälkiä kiinteästä muinaisjäännöksestä, maaperä oli tummaa, mutta ei havaittavasti nokea tai hiiltä, ei muita löytöjä. Metallinetsimellä saatiin lähiympäristöstä muitakin piippejä, mutta näihin ei enää kajottu.

Peltomäki 2 (608010015) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Kunviikiin vievän tien itäpuolella, Peltomäen talosta 200 m kaakkoon. Paikka on kivikko kallion pienten nyppylöiden välissä olevassa notkelmassa. Siinä on kaksi laajaa kuoppaa, joista itäisemmän halkaisija on 2 m ja syvyys 0,5 m Kivien alla on hiekkaa ja punertavaa palomaata. Hiekasta on löydetty kvartsin siruja. Paikalla on ollut mahdollisesti kaksi hiidenkiuasta, joiden alkuperäinen koko ja muoto ovat hajoituksen vuoksi epäselvät.
Vuoden 2024 inventoinnissa röykkiön välittömästä läheisyydestä havaittiin osin sammaleen peittämä kvartsijuonne, jota oli louhittu. Tämän viereisestä tuulenkaadosta havaittiin puolestaan useita erikokoisia kvartsi-iskoksia.

Etelämäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Etelämäen tilan koillispuolisessa metsässä itä-länsisuuntaisen metsäautotien pohjoispuolella. Se on rakennettu rinteen ylätasanteelle siten, että rakenteen halssi on valmistunut alarinteeseen tervahaudan eteläpuolelle. Tervahaudan halkaisija on 10 metriä ja vallien korkeus noin puoli metriä ympäröivästä maastosta.
Tervahaudan ympäristö on kuusivaltaista sekametsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa yksittäisiä koivuja ja kuusia. Tervahaudan pohjoislaidalla olevasta tuulenkaadosta oli inventointihetkellä havaittavissa runsaasti hiiltä.

Tervametsä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Tervametsän kiinteistön alueella Pikkuvalkärven itäpuolella. Tervahauta on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja vallien korkeus noin puoli metriä ympäröivästä maastosta. Tervahaudan halssi on rakenteen eteläpuolella, mistä on havaittavissa myös jäänteitä rakenteen kiveyksestä. Tervahaudan ympäristö on sekametsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa eri ikäistä puustoa.

Valkamaa (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Valkamaan tilan pohjoispuolella Karikorventieltä kohti länttä erkanevan peltotien pohjoispuolella. Tervahauta on halkaisijaltaan noin 12 metriä ja vallien korkeus noin puoli metriä ympäröivästä maastosta. Tervahaudan piipun jäänteet on havaittavissa rakenteen koillispuolella. Tervahaudan ympäristö on sekametsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa eri ikäistä puustoa.

Lähdekytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Lähdekytön tilan pohjoispuolella Karikorventien itäpuolella. Tervahauta on halkaisijaltaan noin 9 metriä ja vallien korkeus noin puoli metriä ympäröivästä maastosta. Tervahaudan halssin jäänteet on havaittavissa rakenteen lounaispuolella. Tervahaudan ympäristö on sekametsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa nuorta koivua.

Anttila 2 (1000051379) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Anttilan tilan länsipuolisen metsän rinteessä. Tervahaudan vallit ovat noin metrin korkeat ja 1,5 metriä metriä leveät. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 10 metriä. Tervahaudan halssi on rakenteen eteläpuolella, mistä on havaittavissa myös jäänteitä rakenteen kiveyksestä. Tervahaudan ympäristö on sekametsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa nuorta puustoa.

Hakovaara (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudat sijaitsevat Hakovaaran tilan kaakkoispuolisessa metsässä noin 20 metriä Petkeleentieltä etelään.
Läntisen tervahaudan vallit ovat 0,5m korkeat ja 1,5m leveät, ja niistä on havaittavissa suuria kiviä. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 8 metriä. Tervahaudan halssi on suunnattu alarinteeseen rakenteen eteläpuolelle. Rakenteen pinta on paikoin vaurioitunut, mikä on paljastunut runsaasti hiiltä.
Itäisen tervahaudan vallit ovat 1m korkeat ja 1,5m leveät, ja niistä on havaittavissa sammaleen peittämä kiveys. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 10 metriä. Tervahaudan halssi on suunaattu alarinteeseen rakenteen lounaispuolelle.
Alueen metsä on pääasiassa nuorta kuusta, joka peittää myös molemmat rakenteet hankaloittaen rakenteiden havainnointia.

Keskumäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Ruokejärven länsipuolella kohoavan Keskumäen etelärinteessä. Rakenteen pohjoispuolelta kulkee metsäautotie ja sen eteläpuolelle, rinteen alle, ollaan rakentamassa uutta soratietä. Tervahauta asettuu tasanteella siten, että sen halssi on suunnattu alarinteeseen rakenteen eteläpuolelle.
Tervahaudan vallit ovat noin 2m leveät ja rakenteen sisähalkaisija on noin 10m. Koska tervahauta on rakennettu rinteeseen, sen rinteenpuolinen valli on lähes 2m korkea kun taas pohjoispuolinen valli on korkeudeltaan alle 0,5m. Alarinteen vallin kiveys on nähtävissä sammaleen alta.
Alue oli inventointihetkellä varsin hiljattain hakattua. Tervahaudan välittömään läheisyyteen oli jäänyt jonkin verran korkeita mäntyjä, mutta rakenteen sisällä oleva puusto oli lähinnä nuorta kuusta.

Vahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Vahdin tilan koillispuolella noin 60 metriä Pyssykankaantieltä etelään. Tervahaudan sisähalkaisija on 8m, vallien halkaisija 2m ja korkeus ulkopuolisesta maanpinnasta noin 0,5m. Tervahaudassa ei ole halssia.

Kaatunekorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Susikallion koillispuolisessa rinteessä 530 metriä kaakkoon Valtosen tilalta. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 8m ja vallit 2m leveät sekä 0,5m korkeat. Vallien sammalpeitteen alta on havaittavissa vallin kiveys. Halssi on suunnattu alarinteeseen tervahaudan koillispuolelle.
Tervahaudan ympäristö oli tarkastushetkellä hiljattain harvennettua havumetsää. Tervahaudan sisään on jätetty muutamia vanhoja puita.

Hautaneva 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tervametsän kiinteistön alueella 400 metriä Pomarkun ja Porin rajasta koilliseen. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 10m ja sen vallit ovat 2,5m leveät ja korkeus paikoin 1,5m ympäröivästä maastosta. Tervahaudan halssi on alarinteessä rakenteen itäpuolella, mistä on havaittavissa myös jäänteitä rakenteen kiveyksestä.
Tervahaudan ympäristö on kuusimetsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa tiheästi nuorta kuusta.

Luotolahti (1000051422) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsässä 65 metriä Isojärventieltä lounaaseen. Tervahaudan vallit ovat 1m korkeat ja 2m leveät, ja niistä on havaittavissa sammaleen keittämä kivetys. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 9 metriä. Tervahaudan halssi on suunnattu alarinteeseen rakenteen lounaispuolelle.
Tervahaudan ympäristö on tiheää, nuorta sekametsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa useita nuoria koivuja ja kuusia.

Peräkytö (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee hakkuuaukiolla 230 metriä Isojärvetieltä etelään. Tervahaudan vallit ovat alle 0,5m korkeat ja 2m leveät, ja tervahaudan sisähalkaisija on noin 9 metriä. Tervahaudassa ei ole halssia tai ränniä.
Tervahautaa ympäröinyt puusto on lähes täysin kaadettu ja alueella oli inventointihetkellä runsaasti hakkuujätettä. Tervahaudan päältä on ajettu metsätyökoneella, mikä on vaurioittanut maannosta ja tuonut pintaan runsaasti hiiltä. Rakenteen sisällä kasvaa yksittäinen mänty

Hulttinen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt mahdollinen kalmisto. Ei tarkastettu. ILM30164

Laurila (1000051452) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee hakkuuaukion keskellä noin 150 metriä lounaaseen lähimmästä metsäautotiestä ja 850 metriä pohjoiseen Uudenkyläntieltä. Tervahauta on rakennettu rinteeseen siten että sen halssi on suunnattu alarinteeseen tervahaudan länsipuolelle. Tervahaudan vallit ovat leveydeltään 2 metriä ja enintään 2 metriä korkea. Rakenteen sisähalkaisija on noin 8 metriä.
Rakenne on säilynyt pääosin eheänä, mutta rakenteen itäreunan maannos on aavistuksen vaurioitunut ja esiin on noussut hiiltä. Vallien kiveys vaikuttaa eheältä ja on paksun sammalen peittämä. Tervahaudan sisällä kasvaa lähinnä nuorta puustoa.

Leppäniemi 1 (1000051453) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ruikusuontien varressa noin 35 kilometriä pohjoiseen tiestä. Tervahauta on rakennettu rinteeseen ja sen halssi on suunnattu alarinteeseen pohjoispuolelle. Tervahaudan vallit ovat noin 2m leveät ja parhaimmillaan 1,5m korkeat. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 10m.
Tervahauta sijaitsee kuusivaltaisessa metsässä ja myös rakenteen sisällä sekä sen valleilla kasvaa yksittäisiä vanhoja kuusia. Tervahaudan valleilla on myös kaksi tuulenkaatoa, jotka ovat vetäneet pintaan hiiltä. Tervahaudan rakenteet ovat muuten ehyet ja vallien kivetys on nähtävissä paikoin sammaleen alta.

Ojala (1000051454) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltojen väliin jäävällä metsäkumpareella noin 220 metriä Ojalan tilan päärakennuksesta lounaaseen. Tervahauta on rakennettu rinteeseen siten että sen halssi on suunnattu alarinteeseen koilliseen. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 6m ja vallien korkeus on parhaimmillaan alle 2m ja leveys 1,5m.
Rakenne on säilynyt eheänä ja sen vallien kivirakenteet ovat hyvin havaittavissa. Tervahaudan ympäristössä kasvaa nuorta koivua, mutta rakenteen sisällä on pääosin nuosta kuusta.

Kaanaanlammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee hakkuuaukiolla Uudenkyläntieltä ja Yli-Kaanaan tilalta 70 metriä koilliseen. Muinaisjäännöskohde koostuu tervahaudasta ja tämän länsipuolella sijaitsevasta kivirakenteesta.
Tervahauta on rakennettu rinteeseen siten että halssi on rakennettu alarinteeseen itäpuolelle. Tervahaudan vallit ovat 1,5m korkeat ja 2m leveät, ja rakenteen sisähalkaisija on noin 7m. Rakenne on säilynyt pääosin koskemattomana, mutta sen pintamaa on paikoin vaurioitunut metsätöiden yhteydessä paljastaen hiiltä. Rakenteet erottuvat paikoin sammaleen alta.
Tervahaudasta 22 metriä länteen sijaitsee maanpäällinen kivilatomus, joka lienee tervakämpän raunio. Kivetys on kooltaan 4x4m ja sen korkeus on noin 1,5m. Rakennuksen suuaukko on suunnattu etelään.

Palokoski (1000051532) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisija n. 9 metriä, syvyys n. 1,5 m.
Reunoilla vielä nähtävissä hiiltä.
Tunnistettu yleisöilmoituksen perusteella, ei tarkastettu.
ILM30074

Johanneslehto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde-ilpparin ilmoituksen mukaan kaksi selkeää röykkiötä kalliolla, lisäksi kolmas mahdollinen röykkiö. ILM27980.
Kohteella tehty tarkastus 29.5.2024
Tarkastuksen yhteydessä todettu paikalla olevan kolme röykkiötä. Röykkiöt sijaitsevat havumetsäalueella, jossa röykkiöt 1 ja 2 ovat korkean jäkälän peitossa olevan kalliopaljastuman päällä ja röykkiö 3 alempana metsässä erillään muista röykkiöistä ja täysin sammaleen peitossa. Alueella on myös suuri määrä kaikenkokoisia kiviä isoihin lohkareihin asti. Maa aines hienoa hiekkaa, joka tuli ilmi tuulenkaatojen perusteella. Kohteesta noin 100 m etelään kulkee puukoskentie.
Röykkiöiden koot ovat: Röykkiö 1: Pituus (P-E): 8 m ja Leveys (I-L): 6,60 m, Röykkiö 2: Pituus (P-E): 7,40 m ja Leveys (I-L) 6,10 m, Röykkiö 3: pituus (P-E): 3,90 m ja leveys (I-L): 4,10 m.
Kohteen pääpiste on röykkiö 1

Itäluoma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta, halkaisijaltaan noin 12-15 m.
Kohde tarkastettu 28.5.2024
Kohde sijaitsee asutuksen ja peltojen läheisyydessä sijaitsevaan metsäalueeseen, joka pääasiallisesti mäntyvaltaista sekametsää. Tarkemmin kohde on metsäalueella sijaitsevan kalliopaljastuman itäisellä puolella. Lähiympäristössä on useampia kalliopaljastumia syvemmällä metsässä. Kohteesta 35 m itään kulkee nimeämätön metsätie, joka haarautuu lähistöllä kulkevasta itäluomantiestä.
Tervahauta sijaitsee metsäalueella olevalla kallionpaljastumalla ja tarkemmin tämän kalliopaljastuman itäisellä osalla. Tervahaudan halssi on haudasta itään. Halssille on kulkenut ränni tervahaudan kivisen rinnuksen lävitse, rinnus ja siihen kuuluva muu kivivalli säilyneet todella hyvin ja ovat selvästi nähtävissä.
Tervahaudan halkaisija on noin 15 m ja sen vallien paksuus noin 2,70 m. Haudan kuoppa on noin 1,60 m syvä vallilta mitattuna. Haudan kivirinnuksen korkeus on noin 1,50 m.

Heikintalo (484010016) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Siltanevan luoteispuolella, Saunajärvestä 600 m lounaaseen matalalla itä-länsi-suuntaisella kalliopaljastumalla.
Paikalla tehty tarkastus 16.5.2024
Kohde sijaitsee n, 2,5 km Pohjanmaan ja Satakunnan rajalta etelään. Alue sijoittuu Siltanevan vähäkankaan alueen korkeahkolle maastolle, jota ympäröi suomainen alue. Kohteen lähistöllä kulkee Halssin tie, jonka lähin osa on kohteesta n. 900 m pohjoiseen. Halssintiestä jakautuu nimeämätön peltotie, jonka avulla autolla pääsee kohdetta hieman lähemmäksi.
Kalliopaljastuma ja röykkiöt sijaitsevat soisen maaston ympäröimänä. Kohteen itäisellä suoalueella tehty muutama vuosi sitten hakkuu. Kallion lähimaasto taloustarkoitukseen kasvatettua mäntymetsää, kallio itsessään isoin osin sammaleen peitossa. Maastossa havaittavissa myös hyvin paljon puolukan varsia, sekä pienissä määrin ja paikoittain jäkälää. Suuria kivilohkareita havaittavissa useita kohteen ympäristössä. Kohteella sijaitsee neljä hautaröykkiötä, joihin selvästi aikanaan kajottu. Kaksi röykkiöistä (2 ja 3) sijaitsevat kallion keskellä ja ovat helposti näkyvissä. Röykkiöt 1 ja 4 sen sijaan sijaitsevat itä (1) ja länsi (4) päädyissä kalliopaljastumaa, sekä ovat molemmat sammaleen peitossa. Röykkiöt ovat suorassa Itä-Länsi linjassa.
Röykkiöiden uudelleen mitatut koot; Röykkiö 1: (I-L) 4,30 x 4,93 m (P-E), Röykkiö 2: (I-L) 6 x 4,50 m (P-E), Röykkiö 3: (I-L) 6,32 x 7,20 m (P-E), Röykkiö 4:(I-L) 4,50 x 5,40 m (P-E).
Merkinnät (I-L) ja (P-E) tarkoittavat mittaussuuntia (I-L) Itä-Länsi ja (P-E) Pohjoinen-Etelä
Tarkemmat tiedot röykkiöistä löytyy alakohteiden kuvauksista

Vanhakytö 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 120 m Porin ja Pomarkun rajalta itään ja noin 8,8 km Pomarkun kirkolta länteen. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 8,5 m. Vallit ovat 2,5 m leveät ja tervahaudan kuopan syvyys on noin 2 m valleista. Tervahaudan itäpuolella on siitä ulosjohtava ränni, joka johtaa läheisyydessä olevaan halssiin. Haudan itäosasta voi myös nähdä tervahaudan kivimuurausta/rinnukset.
Ympäristöltään kohde sijaitsee mäntymetsässä ja kohteelta on suora näköyhteys idässä sijaitsevalle pienelle pellolle.

Niinisalo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1 km Porin ja Pomarkun rajasta itään ja noin 7,8 km Pomarkun kirkolta länteen. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 8 m ja sen vallit ovat 2,1 m leveät. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 3 m valleilta alaspäin. Kuopasta etelään johtaa ränni alas rinnettä haudan halssille.
Tervahaudan ympäristö on korkeaa mäntymetsää. Kohteen lähettyvillä on useampi pieni maanottoalue/kuoppa sekä alueen lähettyvillä kulkee useita metsäkoneen lomia polkuja.

Pansionkorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee 500 metriä Porin ja Pomarkun rajalta koilliseen ja noin 6,7 km Pomarkun kirkolta lounaaseen. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 5 m ja sen vallit ovat 2,3 m leveät. Haudan kuopan syvyys on 2,10 m vallilta. Tervahaudasta pohjoiseen kulkee ränni, joka johtaa haudan halssille.
Tervahaudan ympäristö on muutama vuosi sitten harvennettua mäntymetsää. Kohteelta suora näköetäisyys läheiselle talolle, alueen läheisyydessä toisella kiinteistöllä myös havaittavissa pienehköjä tiheään istutettuja kuusia. Tervahaudan keskellä kasvaa suuri koivu.

Tuomikoski (1000051653) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 500 m Porin ja Pomarkun rajalta koilliseen ja noin 7,4 km Pomarkun kirkolta lounaaseen. Tervahaudan sisähalkaisija noin 10 m ja sen vallit ovat 2 m leveät. Tervahaudan kuopan syvyys on 2,50 m vallilta mitattuna. Tervahaudan ränni ja halssi sijaitsevat kuopan itäosassa
Tervahaudan ympäristö on korkeaa mäntymetsää sekä itse haudan sisällä kasvaa useita korkeita puita, suurin niistä täysikasvuinen koivu.

Anttila 3 (1000051655) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 260 m Porin ja Pomarkun rajasta koilliseen ja 7,7 km Pomarkun kirkolta lounaaseen. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 5 m ja vallien leveys 2,40 m. Kuopan syvyys noin 2,50 m vallilta mitattuna. Tervahaudassa ei havaintoa rännistä tai halssista, oletettavasti siis kyseessä jonkinlainen rännitön suppilohauta.
Tervahaudan ympäristössä noin 5 m etelään haudalta on vanha piipullinen vajamainen rakennus sekä noin metrin haudalta pohjoiseen sijaitsee jonkinlainen vanha kivivalli. Ei tietoa liittyykö vaja ja/tai vallirakennelma tervahautaan. Kohde itsessään sijaitsee avaralla tontin piha-alueen rajalla. Kuopassa vanha kaadetun männyn kanto.

Hautaneva 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee noin 600 m Porin ja Pomarkun rajalta koilliseen ja noin 7,5 km Pomarkun kirkolta lounaaseen. Hiilimiilun sisähalkaisija on noin 15 m ja vallien leveys 2,50 m. Kuopan syvyys on noin 1,50 m vallilta mitattuna. Hiilimiilun eriävä muoto sekä sijoitus yleisesti ”kuopallisella” alueella kummallinen, mutta lapiolla useaan kohtaan tehdyt pistokset toivat esiin todella tummaa maata sekä hiiltä.
Hiilimiilun ympäristö korkeata mäntymetsää sekä lähiympäristö ”kuoppaista” ja täynnä maanoton jälkiä. Haudassa itsessään kasvaa useita puita.

Aavaranta (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Taisteluhaudan pätkä sijaitsee Herrainpäivien alueella Viikonlopuntien varressa olevalla lomamökkialueella. Varustus on loivan puolikaaren muotoinen ja pituudeltaan n. 25 m. Se on kaivettu hiekkamaahan ja lähes koko matkaltaan täytetty puutarha- ja oksajätteellä. Pohjoispäässä näkyy myös metalliromua kuten vanha kattila jne.
Ympäristössä on kesämökkejä, mutta alue on säilynyt varsin luonnontilaisena mäntykankaana.

Ristikallio (1000051754) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Historiallinen rajamerkki, joka sijaitsee Kokemäen Kulkkilan, Säpilän ja Ketolan kylien yhteisessä rajapisteessä Ristikallio -nimisellä kalliopaljastumalla. Rajamerkki muodostuu tiiviistä rykelmästä noin metrin läpimittaisia luonnonkiviä, joiden väliin on asetettu pikkukivillä tuettuna pystykivi. Pystykivi on katkennut ja siitä on irronnut osa, joka on ollut ylöspäin kapeneva ja n. 120 cm pitkä. Rajamerkistä n. 20 m itäkaakkoon, Kulkkilan ja Säpilän välisellä rajalinjalla on viisarikivi. Se on luontaisten maakivien väliseen koloon kiilattu litteä kivi, n. 80x35x20 cm.
Rajamerkkien erottamat kylät ovat keskiaikaisia ja Kulkkila on alun perin kuulunut Huittisten pitäjään ja myöhemmin Kauvatsaan. Rajalinja on "ikivanha" pitäjien ja jakokuntien raja.

Lavilan kartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lavila mainitaan vuoden 1540 maakirjassa nimellä Lauila. Kylä maksoi kymmenykset ruotsalaisen oikeuden mukaan. Vuonna 1630 Lavilan talo yhdessä Lavilan ja Mattilan kylien mukana lahjoitettiin läänityksinä Åke Tottille. Tott omisti myös Vuojoen kartanon ja Lavilasta tuli Vuojoen sivukartano.
Lavilan kartanon alkuperäinen pihapiiri ei ole enää tunnistettavissa: talouspihan rakennukset on makasiinia lukuun ottamatta purettu. Pihapiirin etelälaidalla sijaitseva kookas hirsirakennus on tehty v. 2020 puretun entisen työväen asuinrakennuksen, väentalon, alkuperäiselle kivijalalle. Varsinkin pihapiirin eteläosassa on muokattu maata ja todennäköisesti merkit aikaisemmasta asutuksesta ovat tuhoutuneet. Sen sijaan pihapiirin pohjoisosassa on tehty ainoastaan vähäisiä muutoksia 1900-luvun aikana ja muinaisjäännöstä saattaa olla säilyneenä.

Rimpilammi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 50 m Porin ja Pomarkun rajalta lounaaseen sekä Noormarkun kirkolta 6,8 km koilliseen. Kohde sijoittuu Porin puolelle rajaa. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 10 m ja vallien leveys 3,5 m. Tervahaudan kuopan syvyys vallilta mitattuna noin 1,10 m. Tervahaudalla ei havaittavaa halssia tai ränniä. Korkeus ympäröivästä maastosta n. 1 m. Tervahaudan mitat saattavat kuitenkin olla virheellisiä, sillä siitä on metsäkoneella ajettu päältä ja näin ollen alkuperäiset muodot ovat muuttuneet.
Tervahaudan ympäristössä kohteelta noin 80 m luoteeseen kulkee lakkautettu Haapamäki–Pori rautatie. Tervahaudan välitön ympäristö on jotain aikaa sitten avohakkautettu metsäalue, jossa tarkastuskäynnin aikana kasvoi tiheään polven/jalan pituista lehtipuustoa. Tervahaudan päälle oli myös kyseistä lehtipuustoa alkanut kasvamaan.

Alinenniittu (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 45 m valtatie 23:lta itään ja Pomarkun kirkolta noin 6 km lounaaseen. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 2,90 m ja sen vallien leveys noin 1,30 m. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 76 cm. Tervahaudasta on kulkenut ränni haudasta pohjoiseen sijaitsevalle halssille.
Tervahauta on aikoinaan vahingoittunut, sillä sen kiviset rakenteet ovat selvästi murtuneet. Mahdollisesti tervahaudalla on aikoinaan ollut kivinen rinnus, jonka läpi ränni kulkenut, mutta hajoamisen takia on vaikea sanoa. Tervahauta on myös hyvin pienikokoinen verrattain muihin Pomarkun alueella tarkastettuihin ja todettuihin hautoihin. Tervahautaa on todella vaikea huomata maastossa, sillä pienen kokonsa lisäksi se sijoittuu pohjoiseen päin laskevaan maastoon, ja aivan läheisyydessä on metsäkoneen painamia jälkiä ja luonnonpainaumia. Tervahaudan erotti sen kivirakenteista ja maastosta paljastuneen hiilien perusteella.
Tervahaudan ympäristö on kuusivaltaista metsäaluetta, jonka maasto on täynnä aikaisemmista harvennuksista maastoon jääneistä puista.

Isokorpi (1000051778) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee 6,8 km Pomarkun kirkolta kaakkoon ja noin 2 km Porin ja Pomarkun rajalta koilliseen. Kohteen sisähalkaisija n. 8 m ja vallien leveys 2,40 m. Kuopan syvyys on noin 3, 90 m. Kohteen halssi on kohteelta itään. Kohteen itäiset vallit ovat kiviset. Tervahauta kiinnostava, sillä tervahaudan keskellä on selvä kolo suppilolle, mutta suppilon kolo tuntuu olevan matalammalla, kuin kohteen halssi. Kenties tervahaudassa käytetty useampaa tapaa hankkia tervaa.
Tervahauta sijoittuu ympäristöltään läheisesti havupuuston ympäröimä. Havupuusto ympäröi tervahaudan niin, että sitä on maastossa vaikea huomata. Muu lähialue on hyvin kivikkoista ja selviä vanhoja metsäkoneen jälkiä on havaittavissa ympäristössä.

Vanhatalo 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee n. 4 km Pomarkun kirkolta etelään ja noin 750 m itään Isonevan soidensuojelualueelta. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 6,40 m ja vallien leveys 1,40 m. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 2,50 m. Tervahaudan halssi on kohteesta etelään. Tervahaudan korkeus ympäröivästä maastosta noin 1,05 m. Tervahaudan etelänpuoleiset vallit kivestä ja kivirinnuksen läpi on oletettavasti kulkenut ränni kohteen halssille aikoinaan.
Tervahauta on ympäristöltään harvapuisella ja kallioisella alueella, jossa kohde sijoittuu kallion eteläiselle harjanteelle. Ympäristössä jotakin aikaa sitten tehty hakkuu, sillä kohteen länsipuolelta on kulkenut metsäkone jättäen maahan jäljet. Metsäkone on maata muokatessaan paljastanut tervahaudan länsipuolelta hiiltä.

Kuuttosatama (Kulkuväylät)
Historiallinen; Luvian Verkkorannassa kohti Sassilansalmea laskevan metsäisen rinteen alaosassa sijaitsee useita kookkaita kiviröykkiöitä ja –rakenteita. Osa rakenteista näyttää liittyvän raivattuun alueeseen, joka on ympäristöään selvästi matalammalla ja muodoltaan allasmainen. Yksi kivirakenne on kylmämuurattu, pitkänomainen ja ”laiturimainen”. Se sijaitsee rinteessä korkeuskäyrän vastaisesti. Kaikki rakenteet reunustavat vanhaa meren lahtea. Kivirakenteet ovat varmasti ihmisen tekemiä. Peltoröykkiöiksi ne ovat suuria ja koostuvat pääosin laattamaisista hiekkakivistä.
Aluetta halkovan metsätien/ polun varressa on iso kivi, jossa kaiverrettuna numerot 145. Kivi ei sijoitu nykyisten tilarajojen varrelle, vaan on Hanninkylän isojaon täydennyksessä 1864-1870 rakennettu pyykki, joka on rajannut isomman tiluksen sisällä olevaa palstaa.
Luvian laivanrakennuksen historiaa tutkinut Lasse Wahlroos on sijoittanut paikalle yhden Luvian varhaisista laivanrakennuspaikoista ja nimennyt paikan Kuuttosatamaksi (Skuthamn) (Luvian merenkulun historia 2004).
Alueella on 2020-l alussa tehty metsänuudistus ja laikutus on osittain tuhonnut rakenteita. Tarkastuksessa 2024 rinteessä havaittiin muokkauksen rikkoma kasa, jossa on runsaasti rautakuonaa, palaneita kiviä ja nokista maata.

Loukaskoskenneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Loukaskoskennevan itäpuolisessa metsässä 250 metriä ampumaradasta lounaaseen. Tervahauta on rakennettu rinteeseen siten että sen halssi on suunnattu alarinteeseen koilliseen. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 8m ja vallien korkeus on parhaimmillaan 1,5m ja leveys 3m.
Rakenne on säilynyt eheänä ja sen vallien kivirakenteet ovat hyvin havaittavissa. Tervahaudan ympäristössä ja valleilla kasvaa kuusta.

Hautarääsy (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Markinnevan ja Hautarääsyn välisellä harjanteella, 210 metriä itään Lammelantieltä. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 9 metriä ja vallit noin metrin korkeat sekä 3 metriä leveät. Halssi on rakennettu rinteeseen tervahaudan eteläpuolelle, mistä on havaittavissa myös hyvin säilynyt kiveys.
Tervahaudan ympäristö on mäntyvaltaista sekametsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa eri ikäistä puustoa.

Korkeamäki (1000051867) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Korkeamäen tilan luoteispuolella, 55 metriä luoteeseen Peltoniementieltä. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 10 metriä ja vallit korkeimmillaan 1,5 metriä korkeat sekä 3 metriä leveät. Halssi on rakennettu rinteeseen tervahaudan länsipuolelle, mistä on havaittavissa myös hyvin säilynyt kiveys.
Halssin eteläpuolella on 2x5 metrin kokoinen suorakulmainen, 1 metrin syvä painauma, joka lienee jäänteet tervakämpästä.
Tervahaudan ympäristö on kuusimetsää ja myös rakenteen valleilla kasvaa puustoa.

Sikaneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porin ja Pomarkun rajalta noin 860 m länteen ja Pomarkun kirkolta noin 8,6 km kaakkoon. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 8,3 m ja vallien leveys 2,87 m. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 3,20 m vallilta mitattuna. Tervahaudan halssi sijoittuu tervahaudasta pohjoiseen. Tervahaudan pohjoisvallit ovat kivistä tehdyt ja tervahaudan ränni on kulkenut aikoinaan tämän ”kivirinnuksen” läpi halssille.
Kohde sijaitsee korkeahkolla kumpareella, joka on mäntyvaltaisella havumetsäpalstalla. Kohde sijoittuu kumpareen korkeimman kohdan pohjoispuoliselle harjanteelle. Tervahaudan valleilla kasvaa paljon pientä ja keskikokoista puustoa. Tervahaudasta noin 60 m etelään kulkee nimeämätön metsätie ja noin 135 m itään kulkee Oravasaarentie. Tervahaudan läheisyydessä sijaitsee Inhottujärvi ja siitä virtaava Oravajoki.

Jussinkorpi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Porin ja Pomarkun rajalta 1,5 km pohjoiseen ja Pomarkun kirkolta noin 7,7 km kaakkoon. Hiilimiilun halkaisija on noin 15,6 m. Hiilimiilun vallin reunoilla on useita eläimen kaivamia koloja ja kuoppia, jotka ovat paljastaneet suuria määriä hiiltä. Hiilimiilun korkeus ympäröivästä maastosta on noin 2 m.
Kohde sijaitsee ympäristöltään kuusi ja koivu valtaisessa sekametsässä korkeahkon kalliopaljastuman lounaispäädyn harjanteessa. Kohteesta n. 18 m etelään kulkee metsäkoneen luoma polku.

Karikorvenkulma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porin ja Pomarkun rajalta 1,6 km pohjoiseen ja Pomarkun kirkolta 8,1 km koilliseen. Inhottujärvi sijaitsee kohteelta noin 1 km etelään. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 8 m ja vallien leveys 2,80 m. Tervahaudan kuopan syvyys on 3,37 m vallilta mitattuna. Tervahaudan halssi on kohteelta etelään. Tervahaudan eteläiset vallit ovat kivisiä. Jokin eläin oli ystävällisesti kaivanut useita kuoppia ja koloja tervahautaan paljastaen suuria määriä hiiltä ja hiiltynyttä maastoa.
Kohde sijaitsee ympäristöltään kalliopaljastuman itäisellä/kaakkoisella harjanteella. Tervahautaa ympäröi kuusivaltainen havumetsä. Tervahaudasta pohjoiseen olevasta kiinteistöstä on osa avohakattu niin, että tervahauta on hyvin näkyvissä, sillä se sijaitsee aivan hakkuualueen rajamailla. Kohteesta noin 186 m länteen kulkee Karikorventie.

Santikko (1000051872) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Porin ja Pomarkun rajalta noin 5 km pohjoiseen ja Pomarkun kirkolta 4,2 km kaakkoon. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 4,55 m ja vallien leveys noin 2,55 m. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 3 m vallilta mitattuna. Tervahaudalla ei ollut näkyvää halssia. Tervahaudan pohjalla oli useita metallisia esineitä, kuten piikkilankaa. Mahdollisesti tervahautaa on käytetty roskakuoppana. Tervahaudasta tai ympäristöstä ei löytynyt hiiltä.
Tervahauta sijaitsee ympäristöltään korkean maaston pohjoisella harjanteella sekametsäisellä alueella. Kohteesta noin 35 m itään kulkee Santikontie. Samalla etäisyydellä ja samassa ilmansuunnassa sijaitsee myös läheinen yhä käytössä oleva asutus.

Mikkola 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Porin ja Pomarkun rajalta noin 3,1 km pohjoiseen ja Pomarkun kirkolta 6,7 km kaakkoon. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 9 m ja vallien leveys 2,40 m. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 2,8 m vallilta mitattuna. Tervahaudalla ei ole halssia. Tervahauta oli täysin umpeenkasvanut, korkea ruohikko peitti tervahaudan pohjan ja vallit. Tervahaudasta noin 30 m itään sijaitsee toinen tervahauta (Mikkola 2). Tervahaudan maasto ei ollut yhtä tummaa, kuin sen viereisessä kohteessa, mutta maastosta löytyi useita suuria hiilenpaloja. Oletettavasti kohde on aikoinaan korvattu itäisemmällä tervahaudalla.
Tervahauta sijaitsee ympäristöltään aika avoimen kumpareen itäisellä harjanteella. Kumpareella kasvaa useita koivuja ja maasto on tiheän heinikon ja muun kasviston peitossa. Kohteelta 184 m itään virtaa Pomarkunjoki ja kohteesta 85 m länteen kulkee nimeämätön peltotie. Kohteen läheisyydessä on useita asutuksia.

Mikkola 2 (1000051874) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Porin ja Pomarkun rajalta noin 3,1 km pohjoiseen ja Pomarkun kirkolta 6,7 km kaakkoon. Tervahaudan halkaisija on noin 7,45 m ja vallien leveys noin 2 m. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 2,90 m vallilta mitattuna. Tervahaudan halssi on kohteelta etelään. Kohteella oli suuria määriä hiiltä maan päällä. Alueen korkeasta kasvustosta huolimatta tervahauta itse oli yllättävän hyvin näkyvissä. Tervahaudasta noin 30 m etelään sijaitsee toinen tervahauta. Tämä (Mikkola 2) tervahauta on oletettavasti korvannut viereisen tervahaudan aikoinaan.
Tervahauta sijaitsee ympäristöltään aika avoimen kumpareen itäisellä harjanteella. Kumpareella kasvaa useita koivuja ja maasto on tiheän heinikon ja muun kasviston peitossa. Kohteelta 150 m itään virtaa Pomarkunjoki ja kohteesta 55 m länteen kulkee nimeämätön peltotie. Kohteen läheisyydessä on useita asutuksia.

Kiimakangas (1000051875) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Porin ja Pomarkun rajalta noin 530 m pohjoiseen ja Pomarkun kirkolta noin 9,6 km kaakkoon. Kohde oletettiin alun perin olevan tervahauta, mutta paikalla todettiin sen olevan hiilimiilu. Hiilimiilun sisähalkaisija on noin 12,70 m ja sen vallien leveys on noin 2,30 m. Hiilimiilun kuoppa on noin 1,90 m syvä sen valleilta mitattuna. Hiilimiilun korkeus ympäröivästä maastosta on noin 1,80 m. Kohteen lävitse on ajettu oletettavasti traktorilla, sillä ajoneuvon jäljet eivät vastaa ainakaan siitä raskaampaa välinettä. Kohteen vallin pohjoisosaan on jokin eläin kaivanut kolonsa paljastaen suuren määrän hiiltä. Hiilimiilun keskellä on kaadetun puun kanto, joka on jostain syystä noussut hieman maasta ylöspäin paljastaen hieman hiiltä.
Hiilimiilu sijaitsee ympäristöltään kuusivaltaisessa havumetsässä, kohde sijoittuu tasaiselle maastolle useamman kalliopaljastuman lähettyville. Kohteesta noin 635 metriä etelään virtaa Kynäsjoki sekä kohteesta noin 2,1 km luoteeseen sijaitsee Saarinevan turpeentuotantoalue. Kohteen lähettyvillä on paljon metsäistä suoaluetta.

Harjanneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee noin 1,7 km Porin ja Pomarkun rajalta luoteeseen ja Pomarkun kirkolta 9,5 km kaakkoon. Tervahaudan sisähalkaisija on 7,6 m ja vallien leveys noin 1,8 m. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 3,8 m vallilta mitattuna. Tervahaudan halssi on haudasta itään. Tervahaudan keskellä kasvaa useita korkeita puita.
Tervahauta sijaitsee ympäristöltään kuusivaltaisessa metsässä. Kohteesta itään on pieni harjannemainen lasku. Kohteesta pohjoiseen kulkee nimeämätön metsäpolku, joka on ajokelpoinen. Metsäpolku on aivan muutaman metrin päässä kohteesta. Kohteesta noin 21 m itään kulkee Riuttasalmentie. Kohteen lähistöllä on useita peltopalstoja sekä asutusta. Harjakoski sijaitsee kohteesta noin 300 m itään ja Harjaneva kohteesta noin 70 m länteen.

Ymmyriäiskeidas (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee noin 500 m Porin ja Pomarkun rajalta etelään ja Pomarkun kirkolta noin 11 km kaakkoon/itään. Tervahaudan sisähalkaisija on oin 4,85 m ja vallien leveys noin 2,40 m. Tervahaudan kuopan syvyys on noin 2,76 m vallilta mitattuna. Tervahaudan halssi on kohteesta pohjoiseen.
Tervahauta sijaitsee ympäristöltään pienessä harjanteessa, joka laskee pohjoiseen. Kohdetta ympäröi kuusivaltainen metsikkö. Kohteen eteläinen puoli on ”avoinna” ja kohde oli helposti nähtävissä, sillä kohteesta noin 36 m lounaaseen sijaitseva kiinteistö on aivan hetkittäin avohakkautettu ja kohteesta noin 32 m suoraan etelään oleva kiinteistö on muutama vuosi sitten avohakkautettu. Tervahaudan päällä kasvaa paljon kuusenalkuja ja mustikanvarpuja. Kohteesta noin 46 m pohjoiseen kulkee Harjantie ja noin 120 m länteen kulkee asutukselle johtava tie.

Iso-Paappa (Asuinpaikat)
Historiallinen;

Kareksela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Karekselan kylä on sijainnut Kokemäenjoen etelärannalla, Koskenkylän Linnaluodon länsipuolella. Kylä on mainittu ensimmäisen kerran maakirjassa vuonna 1540, jolloin siellä oli kaksi taloa. Kylä on ollut olemassa todennäköisesti jo paljon aiemmin, koska kylän miesten nimiä mainittu historiallisissa lähteissä jo 1400-luvun alussa (Suvanto s. 1428 ja Salminen s. 302). Vanhin kartta kylästä on Äimälän isojakokartta vuodelta 1770 (A41:63/1–2 Äimälä). Kylätontti jäi hieman inventointialueen ulkopuolelle, joten sitä ei tarkastettu maastossa sen tarkemmin. Kylätontin sijainti asemoitiin vanhojen karttojen ja tonttirajojen mukaan. Nykyisin alueella sijaitsee yksi autioitunut pieni rakennus ja heinittynyttä tonttimaata viljellyn peltoalueen länsilaidalla. Kylätontin länsipuolella on rakennettua pihapiiriä.

Äimälä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Äimälän kylä ja rustholli on sijainnut Kokemäenjoen etelärannalla, Kokemäen kartanon
luoteispuolisella pellolla. Salmisen (2007:303) mukaan Äimälän kylä on perustettu jo keskiajalla, jolloin siellä on ollut kaksi taloa. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Äimälässä oli viisi taloa. Taloista I, II, IV ja V muodostettiin 1600-luvun lopulla Äimälän ratsutila. Äimälän rustholli näkyy isojakokartalla v. 1770 (A41:63/1–2 Äimälä). Joen rannalla sijainnut rusthollin paikka on historiallisten karttojen mukaan autioitunut 1800-luvun aikana, kun asutus on siirtynyt puoli kilometriä lounaaseen Järiläntien varteen.
Paikan tarkastuksessa pellon pinnalla, autioituneen tonttimaan kohdalla oli havaittavissa runsaasti tiilimurskaa, palaneita kiviä sekä historiallisen ajan esineiden, kuten punasavikeramiikan ja lasin kappaleita. Pelto oli myös selvästi kivisempää tällä
kohdalla.
Alueen rautakautiset löydöt viittaavat siihen, että alue on ollut asuttuna rautakaudelta
historialliselle ajalle. Paikalta on metallinetsinnässä löytynyt
rautakautisia, tulessa olleita, esineitä sekä historiallisen ajan esineitä (KM 39807) vuonna 2013. Lisää esineitä löytyi samalta alueelta keväällä 2014, muun muassa miekan ponsi (KM 40031).

Meinikkala (Asuinpaikat)
Historiallinen; Meinikkalan yksinäistalo on sijainnut Kokemäenjoen rannalla, Kokemäen kartanon luoteispuolisella pellolla. Kylä on mainittu maakirjassa vuonna 1540 nimellä Meijnickala (Suvanto s. 1421). Salmisen (2007:304–5) mukaan kylässä on ollut viisi taloa vuonna 1540, joista kaksi oli piispan lampuotitiloja, jotka yhdistettiin 1600-luvun alussa. Kylän kohdalla pidettiin Kokemäenjoen ylittävää lauttaa viimeistään 1600-luvulla aina 1900-luvun alkuun saakka. Meinikkalan yksinäistalo näkyy Kokemäen kartanon maakirjakartassa vuodelta 1690 sekä Aakulan isojakokartassa (A41:1/1–27) vuodelta 1778. Tila on autioitunut 1800-luvun aikana, koska vuoden 1907 senaatinkartalla sitä ei enää ole.
Tarkastuksessa pellon pinnalta pystyi havaitsemaan tiilimurskaa ja palaneita
kiviä sekä punasavikeramiikan kappaleita. Meinikkalan kylätontin läheisyydestä on tehty muutamia metallinilmaisinlöytöjä (ei vielä KM-numeroa, vain Ilppari- ilmoitus).

Haistila 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Haistilan kylätontilla sijaitsevan Härkälän tilakeskuksen pohjoispuolisilta pelloilta on metallinetsinnässä löytynyt mm. tasavarsisolki (ILM21583) ja useita muitakin rautakautisia ja historiallisen ajan löytöjä (ILM21628, ILM21640).
Inventoinnin aikaan pelto oli oraalla, eivätkä havainnointimahdollisuudet olleet parhaat mahdolliset. Pellon pinta oli melko kuiva ja tasaisen harmaa. Aluetta kuitenkin pintapoimittiin ja pinnalla näkyi vihreän lasin ja tiilen kappaleita, mutta mitään rautakauteen viittaavaa ei havaittu. Mahdollisten rautakautisten kulttuurikerrosten tai rakenteiden havaitseminen ja kohteen tyypin, muinaisjäännösstatuksen ja aluerajauksen tarkempi määrittäminen vaatisi peltoalueen tarkkuusinventointia tai koekaivauksia.

Pere (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Saarikoskentien pohjoispuolisessa rinteessä 450 metriä Peren tilan päärakennuksesta länsiluoteeseen. Se on rakennettu rinteen ylätasanteelle siten, että rakenteen halssi on valmistunut alarinteeseen tervahaudan itäpuolelle. Tervahaudan sisähalkaisija on 7 metriä ja vallien halkaisija 2 metriä sekä korkeus enimillään metrin ympäröivästä maastosta.
Tervahaudan ympäristö on nuorta kuusta, jota kasvaa myös tervahaudan sisällä. Näkyvyys tarkastushetkellä olikin siis hyvin heikko. Tervahaudan kiveystä peitti paksu sammal, mutta sitä poistamalla voitiin todeta hyvin säilynyt kiveys ainakin halssin puoleisella vallilla.

Tapiola (1000051927) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Huvitien ja tästä länteen erkanevan nimeämättömän mökkitien risteyskohdassa. Tervahaudan ympäristössä oli ennen vuoden 2024 inventointia toteutettu hakkuut, joiden seurauksena tervahauta oli pahoin vaurioitunut. Vaurioiden ja hakkuujätteen takia tervahaudan tarkempi havainnointi oli haastavaa, mutta hakkuita edeltäneen lidar-aineiston perusteella rakenteen sisähalkaisija on ollut noin 8 metriä. Halssi on sijainnut ilmeisesti rakenteen eteläpuolella.

Hautakytö 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäisessä moreenirinteessä 180 metriä Tuunajärventieltä lounaaseen.
Tervahaudan vallit ovat noin metrin korkeat ja 2 metriä metriä leveät. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 7 metriä. Tervahauta on rakennettu rinteeseen siten että sen halssi sijaitsee tervahaudan eteläpuolelisessa alarinteessä. Tervahaudan etelävallista on havaittavissa sammaleen peittämää kiveystä.
Tervahaudan ympäristö on kuusimetsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa eri ikäistä puustoa, erityisesti runsaasti kuusien taimia.

Hautakytö 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee moreenirinteessä rehevöityneellä hakkuuaukiolla 390 metriä Tuunajärventieltä lounaaseen.
Tervahaudan vallit ovat noin metrin korkeat ja 3 metriä metriä leveät. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 9 metriä. Tervahauta on rakennettu rinteeseen siten että sen halssi sijaitsee tervahaudan länsipuolisessa, jyrkässä alarinteessä.
Tervahaudan ympäristö on nuorta ja tiheää sekametsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa eri ikäistä puustoa sekä muuta kasvillisuutta. Tervahaudan sisällä on eläimen kaivama onkalo, josta on havaittavissa runsaasti hiiltä.

Kytöneva (1000051946) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäisessä moreenirinteessä 375 metriä Lamminkankaantieltä itään.
Tervahaudan vallit ovat noin metrin korkeat ja 3 metriä metriä leveät. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 9 metriä. Tervahauta on rakennettu rinteeseen siten että sen halssi sijaitsee tervahaudan eteläpuolisessa alarinteessä. Tervahaudan etelävallista on havaittavissa ehyt kiveys.
Tervahaudan ympäristö on mäntymetsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa eri ikäistä puustoa. Tervahaudan halssissa on eläimen kaivama onkalo.

Yhteiskydönneva (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäisessä moreenirinteessä 720 kilometriä Huidan tilan päärakennuksesta etelälounaaseen.
Tervahaudan vallit ovat noin metrin korkeat ja 2,5 metriä metriä leveät. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 10 metriä. Tervahauta on rakennettu rinteeseen siten että sen halssi sijaitsee tervahaudan koillispuolisessa alarinteessä. Tervahaudan etelävallista on havaittavissa eheä kiveys.
Tervahaudan ympäristö on kuusimetsää, ja myös rakenteen sisällä kasvaa yksittäisiä puita.

Härkäkivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; 1700-luvun lopun Kaurulan isojakokartalla (A41:19/5–30) näkyy Härkäkifvi rå- niminen rajapyykki Kakkulaisten ja Haistilan kylien välillä. Paikalla kulkee yhä käytössä oleva kiinteistöraja. Inventoinnissa alue tarkastettiin ja tonttien takaa alkavan metsätien pohjoispuolella havaittiin noin 1,2 metriä leveä ja vajaan metrin korkuinen kiviaita, joka kulkee kiinteistörajaa pitkin noin 22 metrin pituudelta. Aidan vieressä, sen länsipuolella, kiinteistörajan taitepisteessä on metallitanko ja sen vieressä kolmion muotoinen, noin 30 cm korkea kolmion muotoinen rajakivi, joka on osittain hautautunut lehtien ja vuosien saatossa kertyneiden oksien alle.

Martoila/Sonnnila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Martoilan/ Sonnilan kylä on sijainnut Sonnilanjoen itärannalla, Ranta-Pereentien molemmin puolin. Kylä on mainittu vuoden 1540 maakirjassa sekä Martoila, että Sonnila- nimisenä. Kylässä on ollut neljä taloa. Kylä on todennäköisesti vanhempi, sillä kylän miesten nimiä on mainittu 1400-luvun käräjäpöytäkirjoissa. Sonnilan kylä näkyy Ylistaron isojakokartalla (A41:62/1–20) vuodelta 1783. Vuoden 1907 senaatinkartalla kylän alue on vielä kokonaan asuttu, mutta sen jälkeen pohjoispuolen tonttimaat autioituvat.
Autiolla peltoalueella havaittiin runsaasti historiallisen ajan asutukseen viittaavien esineiden sirpaleita, vihreää taso- ja pullolasia, fajanssia, punasavikeramiikkaa ja palaneita kiviä sekä tiilenmuruja. Alueelta on tehty myös rautakautisia irtolöytöjä (ks. kohde 64. Ranta-Pere), jotka viittaavat siihen, että alueella on ollut toimintaa jo rautakaudella. Kylätontin autioitunut alue rajattiin kiinteäksi muinaisjäännökseksi ja eteläpuolinen toiminnassa olevan maatilan alue muuksi kulttuuriperintökohteeksi (Martoila/Sonnila 2)

Rajala 1 (1000052187) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta sijaitsee Valtatien eteläpuolella 150 metriä Rajalan tilalta lounaaseen.

Pyykkialho (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Pyykkialhon peltoaukean keskellä sijaitsevassa metsäsaarekkeessa oleva kiviröykkiö. röykkiö sijaitsee saarekkeen länsireunalla sekametsässä kahden kuusen välissä. Röykkiö on matala ja kivet ovat tasaisesti maastossa. Röykkiö on kooltaan noin 3x2 metriä.

Isokallio (1000051797) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kaksi pronssikauden tyyppistä röykkiötä kalliolla. Kohteet on tuotu rekisteriin yleisöilmoituksen perusteella, ei toistaiseksi tarkastettu maastossa. Kts. kohdeilppari ILM30635

Perkkotie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolme matalaa, maantasaista röykkiötä, jotka ovat halkaisijaltaan n 3 metriä. Röykkiöt koostuvat n. 20-40 cm kokoisista kivistä, joita on 1-2 kerroksessa. Röykkiöt erottuvat hyvin, sillä niiden kohdalla ei kasva puita ja ympäröivä maasto on vähäkivistä.

Sorri (1000052700) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Sorri röykkiö 1 on itä-länsisuuntainen, suorakulmion muotoinen kiviröykkiö, joka on kooltaan n. 1,9 x 1,2 m. Röykkiö sijaitsee kallion pohjoisrinteessä, ja sen kivet ovat halkaisijaltaan n. 40–60 cm.

Tuffankorpi (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Tuffankorven kahdella korkealla kohdalla olevat röykkiöt. Kaksi tiestä kauempana olevat löydetty ja aikaisemmin, mutta jostain syystä tiedot eivät siirtyneet rekisteriin. (3.11.2004)
2 Lähempänä tietä olevaa löydetty 10.7.2023 käynnillä. Nämä 2 vain mahdollisia röykkiöitä.
Ympäristö vaihtelevaa, mutta suurimmaksi osaksi korkeaa sekametsää.

Linjavainio (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö 1 on kallion päällä oleva pohjois-eteläsuuntainen pieni suorakaiteen muotoinen kivilatomus. Se on 1,4 m pitkä, 1 m leveä ja päättyy pohjoisessa silmäkiveen, joka on 70 cm korkea. Kiviä on pääasiassa yhdessä kerroksessa, muutama päällekkäin.
Edellisestä noin 110 m koilliseen on kallion etelärinteellä sijaitseva, kasvuston peitossa oleva röykkiö 2. Se on halkaisijaltaan 2,6 m, ja se koostuu ainakin kahdessa kerrassa olevista 30–60 cm paksuista kivistä.

Sippola (1000052719) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kallion etelärinteellä sijaitseva suorakaiteinen kivilatomus, pituudeltaan n. 2,7 m. Kivien halkaisija vaihtelee 30 ja 60 cm välillä. Kivikeskittymä on mahdollisesti luonnollisesti muodostunut, mutta sen muoto eroaa muista luonnollisista kivialueista ja sen sijainti on esihistorialliseksi tulkinnan kannalta potentiaalinen.

Siuttila (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Röykkiö 1 on ainakin kolmen kivikerran muodostama röykkiö, jonka halkaisija on n. 2,1 m.
Kivet ovat halkaisijaltaan n. 20–40 cm.

Vuorenalho (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Koillis-lounaissuuntaisesti soikea kiviröykkiö, joka on halkaisijaltaan 4,4 m. Kivet ovat halkaisijaltaan n. 20–30 cm kokoisia, ja niitä on ainakin kahdessa kerroksessa. Röykkiö sijaitsee pohjoisrinteessä, ja se on maantasainen, mutta maisemasta erottuva. Tästä noin 50 m pohjoiseen on osittain hajonnut kiviröykkiö, jonka halkaisija on noin 1,6 m. Kivet ovat
halkaisijaltaan n. 20–30 cm kokoisia, ja niitä on ainakin kahdessa kerroksessa. Kivien joukossa on myös punaisia hiekkakiviä.

Kuusela (1000020210) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Suurehkoista kivistä koottu, täysin sammaloitunut kiviröykkiö pellon laidassa olevalla niittyterassilla. Mahdollisesti viljelyraunio. Suuri vesioja on ilmeisesti myöhemmin eristänyt niityn nykyisestä peltoaluesta.

Nielu II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Impivaaran kylässä, radasta 350 m etelään, peltojen ympäröimällä kalliokumpareella.
Sen koko on 10,5x8,5 m. Korkeus on metrin. Röykkiötä on kaiveltu keskeltä ja siinä on reunoilla vallit. Kallion päällä kulkee endurorata.
Kallion lounaispuolella peltojen välissä on kiveys, johon on eri aikoina kasattu kiviä. Topografian perusteella röykkiö ei vaikuta esihistorialliselta, vaikka sen ydin muistuttaa pronssikautista röykkiötä.

Syväalho 1 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kaksi pronssikautisen tyyppistä matalahkoa röykkiötä aivan vierekkäin avokalliolla. Kallio on aikanaan avautunut merenlahteen. Vastapäätä pohjoisessa n. 200 m päässä sijaitsee Tauro V:n asuinpaikka ja röykkiöt. Parin sadan metrin päässä kaakossa sijaitsee Syväalho 2:n pronssikautinen röykkiö saman lahden rannalla.
Vuoden 2019 tarkastuksen yhteydessä havaittiin kaksi vanhaa rajamerkkiä röykkiöiden länsipuolelta ja niiden yhteydessä lyhyt kivijana, joka kenties merkannut rajan suuntaa. Rajamerkit on merkitty alakohteiksi.
Molemmat röykkiöt tutkittiin arkeologisin kaivauksin vuonna 2024 ja ennallistettiin tutkimuksen päätteeksi.

Syväalho 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Pronssikautinen, matalahko, osittain levinnyt röykkiö avokalliolla. Halkaisija noin 5 metriä. Etelästä kulkee noin 8 metriä pitkä ja noin metrin levyinen kivirivi pääättyen röykkiöön. Röykkiön itäpuolisessa noin 10 metrin pituisessa kallionkolossa on siinäkin rnsaasti kiviä. Kallio on aikanaan avautunut merenlahteen, jonka pohjoispuolella n. 400 metrin päässä sijaitsee Tauro V:n asuinpaikka ja röykkiöt. Röykkiöstä on siirretty kiviä ainakin rajamerkkiin sen vieressä.

Tauro I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee ampumaradalle ja moottoriradalle johtavalta tieltä 500 m etelään, voimajohdoista noin 300 m pohjoiseen, kallioalueella. Paikka on lounaaseen viettävän rinteen päällä olevalla tasanteella. Röykkiö on rakennettu asuinpaikalle. Tehdystä koekuopasta on löydetty keramiikkaa ja palanutta luuta. Alueella on tehty yli parikymmentä vuotta sitten metsänpohjanmuokkaus. Maaperä paikalla on hietaa.
Aikaisemman tiedon mukaan kohde Tauro I käsitti kolme röykkiötä. Niitä ei kuitenkaan löydetty koordinaattien osoittamasta paikasta vuoden 2009 inventoinnissa. Edellä kuvattu yksi röykkiö sijaitsee aikaisemmin tunnettujen kaakkoispuolella.

Kairassuo (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Kaksi röykkiötä kallion päällä Kairassuon länsipuolella. Läntisempi röykkiö on kaakkois-luoteissuuntainen suorakaiteen muotoinen latomus kallion luoteislaidalla. Koostuu noin kahdesta kivikerrasta. Latomus on 1,9 m pitkä ja 1,3 m leveä. Sen kivet ovat halkaisijaltaan n. 30–60 cm. Röykkiö 2 sijaitsee edellisest n. 40 m koilliseen. Kuvaus alakohteissa.

Tauro V (Hautapaikat)
Varhaismetallikautinen; Kiviröykkiöitä käsittävä kohde sijaitsee Rauma-Lappi -tien pohjoispuolella, 170 m Kuivassuon teollisuusalueen poikki kulkevasta tiestä itään voimalinjan alla ja eteläpuolella.
Kohde sijaitsee muinaisniemessä. Niemen länsireunalla on maapohjalla iso kiviröykkiö, jota on hieman pengottu. Edellisestä noin 25 m itään on matala kiveys maapohjalla sekä tämä itäpuolella halkaisijaltaan 3m oleva kasattu kivikko. Alueelta on havaittu inventoinnissa yksittäinen saviastian kappale, mutta alueella tehdyissä vuoden 2023 koekaivauksissa ei havaittu merkkejä asuinpaikasta.
Edellä mainittujen, mahdollisten esihistoriallisten rakenteiden lisäksi paikalla on länteen avautuvassa rinteessä kaksi kiviröykkiötä, mahdollisia viljelysraunioita. Alueen pohjoispuolella, voimalinjan alla on kalliopohjalle tehty pieni, halkaisijaltaan 1,5 m oleva kivilatomus, joka todettiin löydöttömäksi vuoden 2023 kaivaustutkimuksissa. Lisäksi kallion eteläreunassa lähellä puroa on mahdollinen kasattu kivikko.

Ylä-Lasola (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Matala, kasvillisuuden peitossa oleva latomus kalliolla, osittain levinnyt. Halkaisija n. 3 metriä.

Syväalho 3 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Syväalhon peltoalueen etelään pistävän peltolohkon lounaispuolella on useita suorakulmaisia kivilatomuksia. Pelto on vielä 1960-l peruskartassa ulottunut huomattavasti nykyistö pidemmälle etelälounaaseen. Röykkiö 1 on suuri, pitkän suorakaiteen mallinen kivilatomus. Se on pohjois-eteläsuunnassa 5,8 m pitkä, 5,1 m leveä ja 0,6 m korkea.
Muiden latomusten kuvaukset alakohteissa.

Hongistonmäki (1000052696) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maansekainen kiviröykkiö, joka on halkaisijaltaan noin 4 m. Röykkiö koostuu kahdesta kerroksesta kiviä, joiden halkaisija on n 20-40 cm.

Tyltyn piirroskallio (Taide)
Historiallinen; Saarella on kallioon hakattuina piirroksia, nimikirjoituksia ja aurinkokello.
Tarkastuksessa 2015 piirroskallio paikallistettiin. Pinta-alaltaan vain joidenkin neliöiden laajuinen kalliopaljastuma sijaitsee Lampaluotoon kiinnikasvaaneen Tyltyn lounaisosassa, Reposaarentien ja Mäntyluotoon menevän radan välisessä metsässä. Silokallioon on tehty hakkauksia, jotka ovat hyvin kuluneita ja matalia. Aurinkokello ja muutamat vuosiluvut (ANNO 1671, ANNO 1665) ja kirjaimet näkyvät päivänvalossa, mutta osa hakkauksista näkyy vain voimakkaassa sivuvalossa.
Kalliopaljastuma on ilmeisesti ollut ketjulla ympäröity, sillä edelleen sitä kiertää harvahko isojen kivien rinki, kivissä on pultattuna rautaputken pätkät, joissa ketju lienee ollut kiinnitettynä. Kallion länsireunalla on betonista valettu kuutio, jonka päällä on muinaisjäännöksen rauhoituskyltti.
Kalliohakkaukset ovat kuvailtuna Unto Salon artikkelissa "Tyltyn kalliopiirrosten arvoitus" (Kotiseutu n:o 6-7, 1962)
Inventoinnissa 2023 kohteen paikkatiedot tarkentuivat.

Kortesniemi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahaudat sijaitsevat Kirvesjärvenojan molemmin puolin Rantalan tilan länsipuolella. Tervahautojen väliin jää Kortesniemen entinen tila.
Itäisempi tervahauta sijaitsee aivan Kirvesjärventien varressa välittömästi tien pohjoispuolella. Tervahaudan vallit ovat 1m korkeat ja 1,5m leveät, ja niiden kiveystä on havaittavissa etenkin rakenteen lounaispuolella. Tervahaudan sisähalkaisija on noin 8 metriä. Tervahaudan halssi on suunnattu alarinteeseen rakenteen lounaispuolelle. Tervahaudan ympäristö on verrattain nuorta koivikkoa, mutta tervahaudan sisällä kasvaa myös muutamia vanhempia puita.
Läntisempi tervahauta sijaitsee Kortesniemen tilan länsipuolella, 35 metriä Kirvesjärvenojasta etelään. Tervahaudan vallit ovat 1m korkeat ja 1,5m leveät. Tervahaudan halssi on suunnattu alarinteeseen rakenteen lounaispuolelle. Tervahaudan ympäristö on nuorta kuusikkoa, mutta tervahaudan sisällä kasvaa myös kaksi vanhempaa kuusta.
Tervahautojen väliin jää Kortesniemen tila, joka lienee saanut alkunsa 1900-luvun aikana. Tilan pihapiirissä on vanha kiviaita ja osin purettuja rakennuksia.

Marttila (1000053531) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Yleisöilmoituksen perusteella rekisteröity kohde, ei tarkastettu. Mahdollinen hajotettu hautaröykkiö kallion päällä. Rakenne on matala, kooltaan 13x3 m. Ilmoittajan mukaan kiviä on levitetty ympäristöön.
Saattaa olla huuhtoutumiskivikkoa.

Mannila Rättäri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rättärin talon sijainti paikannettiin vuoden 1795 isojakokartalta. Rättärin talo on tuolloin sijainnut kahta puolta tietä (nykyinen Mannilanraitti) olevassa viiden talon ryhmäkylässä. Rättärin talo on ollut ryhmän koillisin talo. Samalla paikalla on talo vuoden 1846 pitäjänkartalla ja vuoden 1902 senaatinkartalla. Vuoden 1962 peruskartalla Rättärin talonpaikka on autioitunut pelloksi, mitä se on nykyisinkin.
Maastotarkastuksen aikana pellon alueelta, etenkin sen eteläosasta, havaittiin verrattain paljon tiilen kappaleita, lasin paloja, naulan katkelmia, fajanssi- ja punasaviastianpaloja, sulanutta ja kuonaantunutta lasia ja savea(tiiltä?) yms. hyvin tyypillistä historiallisen ajan asuinpaikkaan liittyvää esineistöä. Paikalle ei tehty kajoavia tutkimuksia.
Tarkan karttapaikannuksen ja paikalta saatujen löytöjen perusteella kohteen
muinaisjäännösstatukseksi ehdotetaan kiinteä muinaisjäännös. Kohteen aluerajaus perustuu
löytöihin ja isojakokarttaan.

Isokartano (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Isokartano on keskiaikainen rälssisäteri, joka mainitaan ensimmäisen kerran jo 1465, jolloin se sijaitsi Ulvilan kaupungin alueella. Kartanon omistus vaihteli ja välillä siitä tuli kruunun ratsutila.
Isokartanon tilakeskuksen länsipuoleisilta pelloilta on metallinetsinnässä löytynyt lukuisa määrä keskiaikaan ajoittuvia löytöjä.

Rajamaa II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Vuoden 1983 inventoinnin perusteella osa röykkiöistä sijaitsee avokalliolla, osa kangasmaastossa, 300 m etelään. Röykkiöiden koot ovat 6,1x4,4 m, 5,5x5,5 m, 6,5x6,5 m ja 4,5x4,5.
Vuoden 2022 tarkastuksessa alueelta havaittiin vain yksi kalliolla sijaitseva röykkiö, jonka läpimitta on 6m ja korkeus 70cm.

Mäki-Köönikkä 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on pellolla, noin 38–41 metrin korkeustasoilla. Pellon pinnalta havaittiin yli 20 kvartsi-iskosta, joista osa kerättiin mukaan. Alueella ei ole selkeää rantatörmää tai muuta topografiaa. Kohde rajattiin löytöjen perusteella.
Kohteen koillispuolella sijaitsee tunnettu Perävainionmäen röykkiöalue, joka tutkimusten perusteella on rakennettu kivikautisen ja mahdollisesti pronssikautisen kulttuurikerroksen päälle.
Nyt todettu asuinpaikkavoi mahdollisesti jatkua katkeamattomana sille asti, mutta asiaa ei voitu selvittää, koska kohdalla oleva pelto oli heinän peittämä.

Kylä-Kupi 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on pellolla, noin 36–40 metrin korkeustasoilla. Pellon pinnalta havaittiin yli 20 kvartsi-iskosta, joista osa kerättiin mukaan. Noin 37 metrin korkeustasolla alkaa entinen rantatörmä. Löytöjen perusteella ainakin osa asuinpaikasta on ollut rantatörmän päällä.

Kylä-Kupi 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on pellolla, noin 36–38 metrin korkeustasoilla. Pellon pinnalta havaittiin yli 10 kvartsi-iskosta, joista osa kerättiin mukaan. Noin 37 metrin korkeustasolla alkaa entinen rantatörmä. Löytöjen perusteella asuinpaikka on ollut rantatörmän päällä. Löytöjen alue jatkuu ennestään tunnetulle Köönikänmäen pellon rautakautiselle asuinpaikalle.

Leikkimäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on pellolla, noin 36–39 metrin korkeustasoilla. Pellon pinnalta havaittiin yli 20 kvartsi-iskosta ja kaksi pii-iskosta, joista osa kerättiin mukaan. Noin 37 metrin korkeustasolla alkaa entinen rantatörmä. Löytöjen perusteella asuinpaikka on ollut rantatörmän päällä. Löytöjen alue jatkuu ennestään tunnetulle Leikkimäen rautakautiselle hautapaikalle.

Sonnilanjoki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalta löytyi metallinilmaisimella keskiajan tyypin hevosenkenkä, osin sulanut kupariseoksinen veitsen kahvan katkelma tai vastaava, sekä liuskamainen kappale sulanutta kupariseosta: mahdollinen raaka-ainekappale tai ehkä sulanut rahakin. Kohdalle ei ole merkitty mitään löytöjä - edes osin - selittävää 1782–1783, 1847, 1907 laadituille kartoille, eikä 1900-luvun peruskartoille. 1900-luvun ilmakuvissa löytöjen kohdalla ja siitä kauas ympäristöön on pelkkää peltoa.
Löydöt saatiin pellon kyntökerroksesta, enintään noin 10 cm syvyydeltä. Koepistossa ei näkynyt hiiltä tai muita merkkejä säilyneestä kulttuurikerroksesta. Noin 25 cm paksun savimullan alla oli puhdas savi. Havainnosta huolimatta on mahdollista, että paikalla on säilynyt kulttuurikerrosta tai rakenteita. Löytöjen alalta saatiin myös paljon heikkoja rautasignaaleja. Paikkaa on syytä pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.

Säpin Kirkkoharju (Kivirakenteet)
Historiallinen; Säpin saaren korkeimmalla kohdalla nk. Kirkkoharjulla on kolme röykkiötä. Näistä suurin (röykkiö 1) on halkaisijaltaan n. 3 m. Pienemmät röykkiöt 2 ja 3 sijaitsevat tästä n. 35 ja 40 m kaakkoon. Röykkiöt ovat matalia ja koostuvat melko pienistä kivistä.
Perimätiedon mukaan röykkiöt ovat hautoja. Ne sijaitsevat n. 7,5 m korkeuskäyrällä, joten ajoittuvat historialliselle ajalle.
Pienemmät röykkiöt sijaitsevat aivan kiinteistön rajalla, joten saattaisivat liittyä myös rajalinjan merkitsemiseen.

Juutinsuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Juutinsuon luoteispuolella sijaitsevan metsäsaarekkeen laella havaittiin pyöreähkö (halk. noin 2,5-3 m) kiviröykkiö. Röykkiön korkeus on noin 30-40 cm ja kiviä on ainakin kahdessa kerroksessa. Rakenteen reunaan tehtiin lapionpisto, jossa havaittiin kivien jatkuvan maan pinnan alla. Maannos on sekoittuneen oloista hiekkamoreenia. Röykkiön kivet ovat pyöreähköjä (luontaisia) ja niiden koko on noin 15–30 cm. Röykkiötä ja sen ympäristöä käytiin läpi metallinilmaisimella, mutta signaaleja ei havaittu. Röykkiön tarkempi ajoitus tai tyyppi ei selvinnyt inventoinnissa.

Palojärvi III (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Palojärven luoteispäässä, metsästysmajasta pohjoiseen olevalla pienellä luode-kaakko -suuntaisella metsäkukkulalla. Röykkiö on pohjoisrinteen laidalla, tasaisella paikalla melkein harjanteen päällä. Siitä 4 m pohjoiseen, alarinteessä on iso irtolohkare.
Röykkiö on muodoltaan soikea ja kooltaan 3x2 m. Korkeutta sillä on 50 cm. Reunamilla on suurempia kiviä. Röykkiö on sammaleen peitossa.

Palojärvi II (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka on Palojärven luoteispäässä, Lounaanpuoleisella rannalla. Kohde sijaitsee metsäisen harjanteen juurella, sen pohjoispuolella, loivasti laskevalla rantamaalla Palojärven vesistön tuntumassa. Oletettu pade muodostuu kahdesta kivivallista, jotka muodostavat suorankulman, vaikka niiden välinen etäisyys onkin noin 4 metriä.
Pohjoisin kivivalli on kooltaan 8,2x2,2 m, korkeus on 70-80 cm. Se on lounais-koillis suuntainen. Kivet ovat osittain sammaleen peitossa.
Toinen valli on ensimmäisestä etelään, on kooltaan 6x2,3 m ja noin 60 cm korkeammillaan. Muoto on samanlainen, jyrkkälaiteisen kupera. Tämä valli on täysin sammaleen, turpeen ja kuusentaimien peittämä.
Eteläisemmän vallin jatkona, siitä 2,5 m kaakkoon, on vielä pyöreä röykkiö, halkaisijaltaan 3,5 m. Sen korkeus on 50 cm, ja keskellä on pieni kuoppa. Kiviröykkiö on täysin sammaleen peittämä.

Everilda (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylky on avomerellä Porin vesialueella Säpin ja Kaijakarin välillä.
Kyseessä on rautarunkoisen höyrylaivan hylky, jonka keulaosa on melko hyvässä kunnossa. Keskilaivan navigointihytin rakenteet ovat sortuneet. Kansilankut ovat osittain hävinneet. Aluksen pituus on noin 70 metriä. Hylky on painunut kantta myöten pohjamutaan.
Aluksen oletetaan olevan höyrylaiva Everilda, joka oli rakennettu 1882 Englannissa. Aluksen pituus oli 72,9 metriä, leveys 10,4 metriä ja syväys 5,5 metriä. Kotipaikka uppoamishetkellä oli Hälsingborg, Ruotsi. Alus ajoi saksalaisaluksen laskemaan miinaan matkalla Ruotsista Mäntyluotoon 6.12.1914. Vain yksi miehistön jäsen pelastui. Samalla alueella ajoi miinaan kaksi muutakin alusta, ss Luna ja ss Norra Sverige. Näistä Luna oli tullut paikalle pelastamaan uppoavan Everildan miehistöä.
1915 Everildan hylky paikannettiin ja hylystä pelastettiin tavaroita, muun muassa kolme rautasorvia, sähkölamppuja, puuvillapaaleja, 50 tonnia sinkkiä, laatikoittain teetä, akseleita ja tammisia huonekaluja.

Kaasanmäen luoteispää (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Pori-Helsinki tiestä 2 km lounaaseen, Kurkelansuon turvetuontaalueesta 1,5 km etelään ja Koivulan talosta 200 m lounaaseen Kaasanmäen koillisrinteellä mäntytaimikossa.
Röykkiöiden koot vaihtelevat. Pääasiassa ne ovat matalia ja huomaamattomia, mutta jotkut näkyvät selvästi, koska metsäkone on rikkonut maanpintaa niiden kohdalta. Röykkiöiden halkaisijat ovat 3 - 9 m:iin ja korkeudet 0,2 - 1 metriin. Joissakin on maakivi/maakiviä.
Röykkiöt voivat olla hautoja rakenteensa perusteella.

Sikalankylä (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on tervahauta, jonka halkaisija on noin 4 m ja syvyys noin 2 m. Halssi pohjoispuolella.
Ilppari-ilmoitus. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Muuntajanpönkkä (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Mahdollinen hautapaikka sijaitsee keskustassa Lapinjoen rantatörmällä. Maakumpare on noin 50 m leveä ja kasvaa katajaa. Sen korkeimmalla kohdalla on neljä suurta kiveä, ilmeisesti muuntajan kivijalasta.
Vuonna 2007 Muuntajanpönkän pohjoiselle rinteelle kaivettiin koeoja. Pintamaan alta, humuksen sekaista hiekasta löydettiin palaneen luun paloja. Luuanalyysin perusteella osa niistä on ison nisäkkään luita ja joukossa on myös ihmisen kallon luita.

Karikorventien pellonkulma (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde käyty tarkistamassa 6.5.2025. Kohteella on todettu olevan tervahauta.
Kohteesta n. 55 m itään kulkee Karikorventie ja n. 640 m pohjoiseen kulkee Harjantie. Harjakosken padolta katsottuna kohde sijaitsee padosta noin 5,7 km länteen/luoteeseen ja Pomarkun kirkolta 4,1 km itään/kaakkoon.
Tervahauta on halkaisijaltaan itä-länsi suunnassa n. 7 m ja pohjois-etelä suunnassa n. 6 m. Kohteen syvyys on n. 3 m sen valleilta mitattuna. Sen paksuin valli on n. 2 m paksu. Tervahaudan halssi on kohteesta länteen ja sen läntiset vallit ovat kiviset. Halssille on tervaa oletettavasti valutettu kivirinnuksen lävitse, mutta rinnus on osittain sortunut, on siis vaikea sanoa tätä varmaksi.
Kohde on ympäristöltään sekametsän ympäröimä, kohde itsessään on täysin sammaleen peitossa, kohteen kivirinnusta onkin oletettavasti myös tästä syystä vaikea hahmottaa. Kohteelta on suora näköetäisyys siitä pohjoiseen ja länteen sijaitsevalle pellolle. Aivan kohteen läheisyydessä kulkee Karikorventie.

Honkasalo (1000056544) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohteella käyty 12.5.2025 Pomarkun inventointia täydentämässä. Kohteella todettu olevan tervahauta.
Kohteesta n. 180 m pohjoiseen kulkee Riuttantie. Riuttansalmen pato ja leirikeskus sijaitsevat kohteesta n. 3,6 km kaakkoon. Pomarkun kirkolta katsottuna kohde on kirkolta n. 4,7 km kaakkoon.
Tervahauta on halkaisijaltaan pohjois-etelä suunnassa n. 7 m ja itä-länsi suunnassa n. 8 m. Kohde on n. 3 m syvä sen valleilta mitattuna ja sen vallit ovat paksuimmillaan n. 2,5 m paksut. Tervahaudan halssi on kohteesta etelään jyrkässä alarinteessä. Kohteen halssi melkein kokonaan tuhoutunut, kun sen päälle on rakennettu tie ja sitä mukaileva oja. Oja on varsinainen syy tuhoutumiselle. Tervahaudan eteläiset vallit ovat kivisiä, joten terva on johdettu kivivallin lävitse halssille.
Kohde sijoittuu mäntyvaltaisen korkean kumpareen eteläiselle rinteelle. Kohteen päällä kasvaa keskipitkiä kuusia ja sammal peittää kohteen, varsinkin kivivallit ovat sammaleen peitossa. Kohteesta lounaaseen sijaitsee pieni pelto ja vanha rakennus. Kohde on myös kahden asutuksen läheisyydessä. Honkasalon asutus kohteesta koilliseen (n. 280 m) ja Mattilan luoteeseen (n. 580 m).

Kynäslahti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta on halkaisijaltaan noin 7 metriä ja korkeudeltaan maanpinnasta 1,5 metriä. Yhdellä reunalla noin metrin levyinen aukko. Tervahaudan reunoilla vanhoja ja suuria kantoja. Alalta metsä kaadettu 2010-luvun alussa.
Kansalaisilmoitukseen liitetyn perimätiedon mukaan kohteen viimeinen käyttöaika ajoittuu 1800-luvulle. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kotasalonkeidas (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avokallion etelälaidalla on näyttävä rajamerkki. Rakenteen pohjana on nelikulmainen kiviröykkiö, jonka yhden sivun pituus on 1,5 metriä ja korkeus on 0,6-0,7 metriä. Keskellä on pystykivi, jonka korkeus on 0,5 metriä korkeampi kuin muun rakenteen. Pohjan kivirakenteessa on noin kolme kerrosta kiviä.
Kyseessä on Vuorijärven, Saarikosken ja Leväsjoen kylien välinen rajamerkki. Rajamerkki on merkitty vuoden 1799-1804 isojakokarttaan. Leväsjoen raja on sijainnut tällä paikalla ilmeisesti jo 1600-luvulla, joten rajamerkki saattaa olla melko vanha.

Mustalahdenperä 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde on tunnistettu ja rajattu Maanmittauslaitoksen laser 5p aineistosta (Tuotantoalue: Parkano 2020) tehtyjen arkeologisten havaintojen perusteella (Anttiroiko 2025, etätarkastus).
Tervahauta tarkastettiin inventoinnissa 2024. Se sijaitsee Rannankyläntien länsipuolella ja on merkitty maastokarttaan n. 100 m todellisesta kohteesta etelään.
Tervahaudan halkaisija valleineen on 18 m. Tervahaudan vallit kohoavat 1 m ympäröivän maaston yläpuolelle. Tervahaudan kuoppa on halkaisijaltaan 12 m ja muodoltaan selväpiirteinen ja jyrkkäreunainen suppilo, jonka syvyys keskeltä mitattuna on 1 m. Itävallissa on halssin jäänne, joka ilmenee painaumana vallissa.
Vallista lähtee noin 20 m mittainen laskuoja, joka on alusta 2 m leveä ja kapenee loppupäästä 0,5 m levyiseksi.

Hautaneva (1000057062) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Pyöreä tervahauta kaakkoon laskevassa rinteessä. Tervahaudan halssi laskee kohti etelää.
Paikalle kaivetussa lapionpistossa havaittiin runsaasti hiiltä. Pyöreän tervahaudan halkaisija on noin 16 metriä. Halssissa on selkeät vallit ja sen pituus on noin 4 metriä. Kohteen eteläpuolella on hakkuuaukea.
Tervahauta erottuu heikosti kasvillisuuden seasta.
Kohde tunnistettu myös Maanmittauslaitoksen laser 5p aineistosta (Tuotantoalue: Merikarvia 2021) tehtyjen havaintojen perusteella (Anttiroiko 2025, etätarkastus).

Isovuori (266010006) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Ihodentien pohjoispuolella, Kodisjärven ja Vähäjärven välisellä kallioalueella, Yli-Antolan talosta 200-300 m lounaaseen. Kallion korkeimmalla kohdalla oleva suuri röykkiö on kooltaan 10,5 x 9,5 m ja korkeudeltaan 1,2 m. Sen keskellä on 3 x1,1 m suuruinen kuoppa kallioon asti. Edellisestä 100 m kaakkoon on hajotettu röykkiö. Isovuoren koillisreunalla, noin 200 m Yli-Antolan talosta länsilounaaseen on halkaisijaltaan 2 m kiviröykkiö suulin länsipäässä. Kysymyksessä voi olla hautaröykkiö.

Riuttamaa (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Köyliössä. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1856-1861. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1856.
Riuttamaa on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos.
ALUSTAVA LUOKITUSPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: malmin kokonaislouhinta (542 tonnia)
- tutkimuskirjallisuudessa tunnistettu historiallinen merkitys (Laine 1952, 382-383)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa
MAASTOTARKASTUS:
GTK:n arkistossa olevan karttapiirroksen mukaan louhoksen koko on n. 10 x 10 m. Tarkastuksessa löydettiin mahdollinen metsittynyt ja umpeen kasvanut louhoksen paikka. Se näkyy matalana painanteena, jota osin ympäröi ilmeisesti sammaloituneista jätekivikasoista koostuva vallimainen muodostelma. Alueella oli runsaasti tuulenkaatoja, joiden synnyttämistä kuopista näkyi rikkonaista kiveä ja kivikkoa. Mukana olleen metsäasiatuntijan mukaan ympäristöä suurempi tuulenkaatojen määrä voi johtua juuri kivikkoisesta kasvualustasta, jossa juuret eivät ole kiinni kovin tiukasti. Muita malmin käsittelyyn tai kuljetukseen liittyviä rakenteita ei havaittu. Louhos on ollut käytössä vain lyhyen ajan. Nykyisin paikalle tuleva tieura sekä alueelle johtava metsäautotie ovat uusia.

Susimäki (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Historiallinen rautakaivos Vampulassa. Malmia tiedetään louhitun ainakin 1855-1864. Ensimmäiseksi maininnaksi arvellaan malmiesiintymän löytymistä 1847.
Susimäki on ollut merkittävä historiallinen rautakaivos. Kaivospaikka mahdollisine siihen liittyvine rakenteineen ja muine jäännöksineen saattaa olla muinaismuistolain tarkoittama kiinteä muinaisjäännös. Kohteen sijainti, säilyneisyys ja laajuus kiinteänä muinaisjäännöksenä tulee vielä tarkemmin arvioida ja varmentaa maastossa sekä historiallisia lähteitä hyödyntäen.
ALUSTAVA REKISTERÖINTIPERUSTE:
- historiallinen merkitys GTK:n tietojen perusteella: perustamisajankohta (1847) ja malmin kokonaislouhinta (314 tonnia)
- karttatarkastelun perusteella myöhempi maankäyttö ei ole olennaisesti muuttanut kaivospaikkaa
PAIKKATIETOSELITE:
Kohteen pistemäinen paikannus on alustava ja viitteellinen. Kaivospaikan olennaista sijoittumista ja laajuutta ei ole vielä esimerkiksi sen mahdollisten rakenteiden, kaivosyhdyskunnan tai malmin käsittelyn ja kuljetuksen kannalta selvitetty.

Ratakorpi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Arkeologian harrastaja oli havainnut metsätyökoneen rikkomasta maasta kvartsi-iskoksia. Kohteella suoritetussa tarkastuksessa iskoksia havaittiin maan pinnalla sekä alueelle kaivetuissa koepistoissa. Löytöjä havaittiin noin 50 metrin mittaiselta kaistaleelta.

Kunnan-Tuomisto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat itä-länsisuuntaisella kalliolla, sen länsi- itä- ja pohjoispuolella.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 4-8 m. Vuoden 1997 tarkastuksessa ei paikalta kuitenkaan havaittu röykkiöryhmää. Lähistöltä, voimajohdon alta pienen kalliopaljastuman vierestä todettiin kiviröykkiö. Se on pinnaltaan kupera, kooltaan 5-7 x 4,4 m ja korkeutta sillä on 0,3 m. (Röykkiö 4)
Vuoden 2009 inventoinnissa todettiin voimajohtolinjan alla kalliopohjalla lisäksi kolme röykkiötä (kts. alakohteet). Röykkiöiden itäpuolella maasto on hyvin kivikkoista, kallion päällä on luonnonkivikkoa,jota on raivattu seltä täältä.
Inventoinnissa 2016 röykkiöiden tilanne todettiin muuttumattomaksi. Röykkiöiden havaitsemista ja tulkintaa haittaa voimalinjan alta raivattu ja alueelle kasattu vesakko.

Lakari (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee Impivaaran kylässä, junaradasta 100 m etelään, avokallion korkeimmalla kohdalla. Kiveys on kooltaan 11 x 6 m. Pronssikaudella paikka on ollut saarena.
Röykkiö on merkitty peruskarttaan.

Isoniittu (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Röykkiö sijaitsee kalliokumpareen laella noin 50 m etäisyydellä Rauma-Peipohja rautatiestä, sen eteläpuolella. Kumpareen lakialue, joka on avokalliota, on luoteesta kaakkoon noin 20 m pitkä ja 5–10 m leveä. Röykkiö on lakialueen luoteispäässä. Röykkiön länsi- ja pohjoispuolella kallio laskee muutaman metrin matkalla pari metriä tasamaalle. Muilla suunnilla lasku on loivempi.
Röykkiö on muodoltaan pyöreähkö, läpimitaltaan 5,5–6 m ja matala. Profiilista arvioiden sen korkeus on 30 cm, ellei silokalliopinnassa sen alla ole merkittäviä epätasaisuuksia. Röykkiö koostuu pienehköistä kivistä, tyypillisesti läpimitaltaan 15–20 cm. Kiveys on ohuen sammalkerroksen peittämä. Kiveyksen irtonaisuus tuntuu selvästi sammalkerroksen läpi. Röykkiö on muuten ehjä ja säännöllisen muotoinen, mutta itälaidalla kiveystä on poistettu enimmillään 1,5-2 m leveydeltä ja osittain kalliopintaan asti enduroreittiä raivattaessa tai sen käytön yhteydessä

Talviperkko (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hevossuon lounaispuolella, Ruoholan talosta 350 m koilliseen, kalliolla ja kangasmaastossa.
Niiden koot ovat 5x5 m,8x7 m, 5,5x5 m ja 6,3x3,3 m.
Vuoden 2016 inventoinnissa löydettiin kolme röykkiötä. Röykkiöiden väliseen maastoon tehtiin koepistoja, joissa ei havaittu mitään erikoista. Kohteen koordinaatit ovat muuttuneet!

Suiklanmaa (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hevossuosta 800 m lounaaseen, Ruoholan talosta 500 m etelään, kangasmaastossa.
Niiden halkaisijat vaihtelevat 3,4-5,6 m.
Vuoden 2016 inventoinnissa kohdetta ei nykyisillä sijaintitiedoilla löydetty.

Suiklanmaa II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hevossuosta 1,3 km luoteeseen, kallioalueen eteläreunalla.
Röykkiöiden koot ovat 4,2x2,7 m, 4,7x4,3 m, 3,8x2,8 m, 3,9x3 m.
Vuoden 2016 inventoinnin yhteydessä kohdetta ei tarkastettu.

Perkkotie 2 (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee länteen suuntautuvan kallioharjanteen laella. Idässä harjanteen laki jatkuu jonkin verran epätasaisena samalla tasolla. Röykkiön etelä- ja länsipuolella kupera silokallio laskee muutaman metrin matkalla pari metriä tasamaalle. Pohjoispuolella lasku on loivempi ja kallio osittain kivien peitossa. Harjanteella ja röykkiön reunoilla kasvaa muutamia suuria puita. Kaakossa, noin 20 m päässä röykkiöstä on Perkkotie, jonka toisella puolella on omakotitaloja.
Röykkiö on soikea, pituudeltaan 8–10 m ja leveydeltään 6 m. Mittojen arviointia vaikeuttaa röykkiön päälle kaatunut suuri kuusi. Röykkiön kiveystä näkyy kuusen molemmilla puolilla. Kiveys näyttää olevan melko paksu, ainakin puoli metriä. Kivet ovat yleensä pään kokoisia, joukossa joitakin suurempia. Jonkin verran röykkiöstä valuneita tai vieritettyjä kiviä on viistoilla silokalliopinnoilla röykkiöstä etelään ja länteen.

Suiklanmaa 3 (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Kohde sijaitsee laajan kallioalueen itäpäästä itään suuntautuvan harjanteen itäkärjessä, jossa on muodoltaan pisaramainen kalliokumpare. Kumpareen etelä- ja pohjoisreunoilla itäkärjestä alkaen kallio nousee porrasmaisena tai paikoin kaartuvana silokalliona tasanteelle. Tätä tasannetta peittää, yhtenäinen, tasainen, kenttämäinen kiveys, joka muodostuu noin 20 cm läpimittaisista irtokivistä. Kiveys on paljaana näkyvissä kumpareen eteläreunalla ja keskiosassa. Muualla se on sammalkerroksen peitossa. Kiveys on itäkärjessä alle kahden metrin levyinen ja levenee tasanteen mukaisesti noin 8 m matkalla 4–5 m leveäksi. Tästä länteen se jatkuu 2–3 m levyisenä kumpareen etelä- ja pohjoisreunoilla. Haarojen väliin jää kupera silokallio, koko kalliokumpareen korkein kohta, jonka huippu on noin metrin tasanteen yläpuolella. Kalliokumpareella ei ole kiviä.
Kivilatomus on todennäköisesti varhaismetallikautinen, sillä mitään syytä sen rakentamiseen tässä ympäristössä myöhempinä aikoina on vaikeaa keksiä. Kivirakenne on pronssikautiseksi rakenteeltaan poikkeuksellinen ja muistuttaa enemmän eräitä esiroomalaisen rautakauden kenttämäisiä kivilatomuksia. Myös tämä ajoitus on mahdollinen, mutta silloin kohde ei
ole ehkä enää ollut aivan rannalla.

Ohikulkutie 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee Ohikulkutien ja Turuntien risteyksessä olevassa metsikössä. Kohde on pituudeltaan noin 7-8 metriä pitkä ja noin 2-3 metriä leveä kuoppamainen miilu. Sen syvyys reunoilta oli arviolta noin 40-50 cm. Runsas aluskasvillisuus haittasi jonkin verran ympäristön havainnointia. Kohteeseen tehty lapionpisto paljasti hiilen- ja noensekaisen hiekan. Inventointihavaintojen perusteella kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilun tai -haudan jäännös.

Ohikulkutie 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Ohikulkutien itäpuolella, Euran lentokentän luoteispään lähistöllä. Kohde on pituudeltaan noin 8-9 metriä pitkä ja noin 2-3 metriä leveä kuoppamainen miilu. Sen syvyys reunoilta oli arviolta noin 60-70 cm. Runsas aluskasvillisuus haittasi jonkin verran ympäristön havainnointia. Kohteeseen tehty lapionpisto paljasti hiilen- ja noensekaisen hiekan. Inventointihavaintojen perusteella kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilun tai -haudan jäännös.

Ohikulkutie 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Ohikulkutien rakentamisessa osin tuhoutunut hiilimiilu. Maastohavaintojen laserkeilausaineiston perusteella miilusta on tuhoutunut hieman alla puolet. Kohde erottuu kumpareena tien laidan pusikossa. Sen halkaisija on arviolta noin 10 metriä. Korkeutta on vaikeaa arvioida, koska maaperä on miilun ympärillä myllääntynyttä. Kohteeseen tehty lapionpisto paljasti hiilen- ja noensekaisen hiekan.

Neitsytmäki (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Neitsytmäen itäpuolella, ulkoilureitin varrella. Hiilimiilu on jonkin verran kohollaan ympäristöstään ja sen pohja on lievästi kuopalla. Sen halkaisija on noin 15 metriä, korkeus noin 40 cm. Kohteeseen tehty lapionpisto paljasti hiilen- ja noensekaisen hiekan. Inventointihavaintojen perusteella kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilun jäännös.

Mullinkodannummi 1 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kohollaan ympäristöstään erottuva hiilimiilu. Sen halkaisija on noin 18 metriä, korkeus noin 40 cm. Miilun ympärillä erottuu useita kuoppia. Kohteeseen tehty lapionpisto paljasti hiilen- ja noensekaisen hiekan. Inventointihavaintojen perusteella kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilun jäännös.

Mullinkodannummi 2 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Selvästi kohollaan ympäristöstään erottuva hiilimiilu. Sen halkaisija on noin 15 metriä, korkeus noin 1 metri. Miilun ympärillä erottuu useita kuoppia. Kohteeseen tehty lapionpisto paljasti hiilen- ja noensekaisen hiekan. Inventointihavaintojen perusteella kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilun jäännös.

Mullinkodannummi 3 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Matalahkona kumpareena oleva hiilimiilu. Sen halkaisija on noin 14 metriä, korkeus noin 30 cm. Miilun ympärillä erottuu joitakin kuoppia. Kohteeseen tehty lapionpisto paljasti hiilen- ja noensekaisen hiekan. Inventointihavaintojen perusteella kyseessä on historiallisen ajan hiilimiilun jäännös.

Paavola (684010110) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Vuonna 1983 tarkastetut yhdeksän röykkiötä sijaitsevat Kodisjoelle johtavasta uudesta tiestä 100 m pohjoiseen, osittain kalliolla, osittain kangasmaastossa. Niiden halkaisijat vaihtelevat 3-10,4 m.
Edellä mainittuja röykkiöitä ei havaittu vuoden 2022 tarkastuksessa. Sen sijaan kallioalueen pohjoisrinteen alapuolelta havaittiin aikaisemmin tuntematon suorakulmainen latomus tai valli. Vallin leveys on n. 1 m, korkeus 50 cm ja pituus arviolta 6 m. Kivet ovat suurehkoja ja mahdollisesti lohkottuja. Sijainnin perusteella kyseessä saattaa olla raivausröykkiö.

Maunola (1000095062) (Kivirakenteet)
Varhaismetallikautinen; Koivuniemen kirkkotien eteläpuolella, tien länsipäässä sijaitsevalla kallioalueelta on heikosti erottuva kivirakenne, joka on tulkittavissa joko latomukseksi tai mahdollisesti hautaröykkiön pohjaksi. Rakenteessa oli suhteellisen pieniä kiviä, jotka näyttivät olevan aseteltuna arviolta kahteen kerrokseen noin 5 × 5 metrin alueelle. Rakenteen keskellä kasvoi pieni mänty.

Ringiraja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lapijoen neljänneskunnan ja Eurajoen Kirkonkylän jakokunnan väliseltä rajalta paikannettu rajapiste Ringiraja, joka esiintyy sekä vuosien 1777 ja 1783 isojakokartoissa että jo vuoden 1765 rajankäyntikartassa, joka koskee Vuojoen kartanoa, Kaukonpielen kylää ja Väkkärän yksinäistilaa.
Rajamerkki sijaitsee metsäisessä maastossa matalalla kummulla. Kummun keskellä on punaiseksi maalattu, noin metrin korkuinen rapakivigraniittinen paasi. Paaden ympärille on aseteltu kolme viisarikiveä, jotka on karttakuvauksen mukaan sijoitettu omille pyöreille “kumpareilleen”, muodostaen yhteensä noin 5–6 metrin levyisen rakenteen. Nimen Ringiraja (ruots. ring = rengas) arvellaan viittaavan juuri näihin pyöreisiin kumpareisiin. Rajamerkki sijaitsee edelleen nykyisellä rajalinjalla, loivassa taitteessa.
Noin 45 metrin päässä rajamerkin länsiluoteispuolella sijaitsee pienikokoinen rajakivi. Kiven maanpäällinen osa on noin 40 cm korkea, sileäpintainen ja kapea, lohkomaton luonnonkivi. Sen kylkeen on kaiverrettu numero 26. Kiven vieressä oli pieni pitkulainen irtokivi sekä kaksi sammaloitunutta, litteähköä kiveä, jotka saattavat olla viisarikiviä. Kyseessä on todennäköisesti nuorempi rajamerkki, joka sijaitsee nykyisellä kiinteistön rajalla.

Järvikallio (609010056) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee lähellä Noormarkun rajaa, Pyntösjärvenaukeen etelälaidalla, kallioharjanteella.
Kallioalueen yli vedetyn pururadan pohja kulke röykkiön pohjoislaidan yli siten, että röykkiön kiveystä on tasoitettu 2 m:n leveydeltä. Röykkiön koko on 9,1x8,2x1,3 m.

Haras (1000095224) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Isokokoinen hiilimiilu sijaitsee vanhan mäntymetsän itään laskevan jyrkemmän rinteen alla,
samassa suunnassa. Miilun läpimitta on noin 17–20 metriä riippuen mittaussuunnasta. Se erottuu maastosta selkeästi kohoavana kumpuna. Sen vallien ulkoreunat nousevat 30–50 cm ympäristöstään, paikoitellen enemmän. Miilun pohjan tasoeroa vallista on vaikeampi erottaa, mutta se on noin 20–30 cm.
Kahdeksan metrin päässä miilun luoteisesta vallista on 2,2 x 2,2 metrin ja vajaan metrin korkuinen kivilatomus, joka oletettavasti on miilumajan kiuas.

Hautalakso (1000095346) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee n. 350 m Haapaniementieltä länteen olevassa Hautalaaksossa sähkölinjan alla. Rajapisteellä on n. 1 x 1 x 1 m kokoinen kivi pienen kalliomuodostuman päällä. Toinen pienempi, n. 30 x 30 x 30 cm kokoinen kivi on kalliomuodostuman länsipuolella. Rajamerkki sijaitsee Honkajärven, Lauttijärven ja Lapväärtin kylien välisellä rajalla. Sama raja on merkitty jo vuosien 1795 Honkajärven ja 1803 Lauttijärven isojakokartoilla sekä vuoden 1840 Merikarvian pitäjänkartalla. Vuoden 1795 kartalla rajamerkki on nimellä Kuggestens Rå. Rajamerkki sijaitsee Satakunnan ja Pohjanmaan maakuntien sekä entisellä Turun/Porin ja Vaasan läänien välisellä rajalla.

Hiitteenkiukaankallio (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Ämttööseen ja Ahlaisten kirkolle johtavan tien pohjois-koillispuolella Ruusulaakson talon pohjoispuolella olevalla kalliolla, hakkuuaukeaman reunassa. Talosta tuleva tie leikkaa röykkiötä.
Mäellä on myös luontaista kivikkoa, aivan röykkiön lähelläkin. Vuoden 1996 inventoinnin perusteella röykkiö vaikuttaa luontaiselta. Vuoden 1966 inventoinnin mukaan kysymyksessä on hiidenkiuas. Röykkiön kivet ovat pyöristyneitä, halkaisijaltaan 15-50 cm:iin. Röykkiö on sammaloitunut ja jäkälöitynyt. Kiviä on siirrelty ajotien raivaamiseksi. Röykkiön halkaisija on noin 10 m.

Koivuluoto (1000095582) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metsäsaarekkeesta on joulukuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä esiroomalaisajan jälkipuolelle tai vanhemmalle roomalaisajalle ajoittuva tappikirves 15 cm:n syvyydestä (ILM39135). Löytöpaikka on noussut esiroomalaisajan kuluessa merestä muodostaen pienen luodon merenlahdessa.
Kohde tarkastettiin löytäjän kanssa pian kirveen löytymisen jälkeen. Tällöin löytöpaikalle kaivettiin pienialainen koekuoppa, josta ei kuitenkaan tehty löytöjä eikä maannoksessa havaittu ihmistoimintaan viittaavia värieroja. Löytöpaikan lähistöltä tarkastetut metallinilmaisinsignaalit olivat kaikki modernia löytöaineistoa. Koekuopan välittömässä läheisyydessä todettiin kivikkoa, jonka luonnetta ei lähdetty selvittämään. Todennäköisesti kivikko on luontainen, mutta matalaa röykkiötä ei voida sulkea pois ilman jatkotutkimuksia.

Järviniitty (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohteelta on löytynyt metallinetsinnässä keihäänkärki (ILM39683). Löytö tehtiin laakakiven alta hiilensekaisesta maasta.
Kohde tarkastettiin huhtikuussa 2026, jolloin löytöpaikalla todettiin olevan matala, noin 3 metriä pitkä ja 1,5 metriä leveä kivilatomus. Todennäköisesti paikalla on maansekainen hautaröykkiö.

Kulmalankallio (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiöt sijaitsevat Kraviojan eteläpuolella avokalliolla.
Röykkiöt ovat huonosti ympäristöstään erottuvia, matalia ja reunakivet on vieritetty ympäristöön. Röykkiöiden koot ovat vuoden 1984 tarkastuksen mukaan 3,3 x 1,7 m ja 5,5 x 5 m.
Vuoden 1998 inventoinnissa todettiin seuraavaa: Ensin mainittu röykkiö on epämääräismuotoinen, pienistä liuskeisista kivistä kasattu, noin 2 m halkaisijaltaan oleva kiveys. Mahdollisesti röykkiön keskellä on ollut pieni arkkumainen, 0,5 x 0,5 m:n kokoinen rakennelma. Toisesta röykkiöstä on parhaiten säilynyt keskusta. Sen koko on 1,2 x 1,3 m.
Röykkiöiden eteläpuolella, metsässä on kaksi muuta muodoltaan pyöreää, korkeahkoa röykkiötä. Toisen koko on 6 x 5 x 0,6 m ja toisen halkaiisja on 5 m ja korkeus 0,7 m. Röykkiöt ovat sammaleen peittämiä.

Sarkasuo (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Hiilimiilu sijaitsee loivasti koilliseen laskevalla rinteellä. Maaperä paikalla on hiekkamoreenia. Lännessä kumpareen laella on laaja avokallio, joka ulottuu noin kymmenen metrin päähän miilusta, joten maakerros kallion päällä on miilunkin kohdalla todennäköisesti ohut. Koillisessa ja idässä maasto muuttuu alempana rinteellä soistuneeksi. Noin 30 m päässä luoteessa Mustaoja virtaa idässä olevalta Sarkasuolta kumpareen länsipuolella olevalle Palosuolle. Miilu sijaitsee keskellä voimajohtoaukeaa, kahden voimajohtolinjan välissä.
Miilu erottuu maastossa ja rinnevarjosteessa rengasmaisena tai kulmistaan pyöristyneen neliön muotoisena vallina. Vallin halkaisija ulkoreunalta mitattuna on noin 15 m. Vallin leveys on 2–3 m ja korkeus noin puoli metriä. Vallin sisällä miilun pohja on likimain ympäröivän maan pinnan tasolla. Kairauksessa vallien kohdalla havaittiin 50–60 cm paksuinen kerros pelkkää hiiltä pieninä muruina ja miilun keskellä 10–15 cm. Hiilikerroksen alla oli soransekaista hiekkaa. Miilun pohjan ympärillä on alarinteen puolella joitakin muodoltaan epämääräisiä kuoppia, joista on ilmeisesti otettu maa-ainesta miilun rakenteisiin.

Kokkoniemenmäki IV (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat kuivatun Leistilänjärven länsipuolella, Järvikylän koulusta 1,1 km länsiluoteeseen ja Mäenpään talosta 80 m koilliseen tien vieressä sen itäpuolellamäntytaimikossa.
Röykkiöiden halkaisijat ovat 3 - 6 m ja korkeus 0,4 - 0,6 m. Kysymyksessä voivat olla pelto/kaskirauniot, koska maaperä paikalla on siihen sopiva ja paikka on loiva länsirinne. Sijantinsa ja muotonsa perusteella ne voivat olla myös hautoja.
Röykkiöistä 700 m itään on kohde 48.

Tervatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tervatie alkaa Siikaisten tieltä nousten Pieksunkankaan harjulle ja etenee Pahkakeitaan reunan ohittaen Kukkaronlähteen ja jatkuen edelleen Hautakorpeen Mätäskeitaan varrelle ja Pesämäenkylän tielle. Tien alue on maastollisesti vaihtelevaa, soiden välissä kiertävää kangasta. Maapohja on hiekkaa. Tien iästä ei ole varmuutta.

Hauta (1000009770) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Haudan kylä sijaitsee kunnan luoteisosassa, noin 6 km Lapinkylän kirkosta luoteeseen. Kylän läpi virtaa Lapinjoki, joka levenee kylän pohjoisosassa Hautjärveksi.
Haudan kylä on 1700-luvulla muodostanut oman jakokuntansa, johon kuului yksi talo Haudan rustholli. Se on sijainnut suunnilleen siinä, missä nykyinen Alinen-Hauta sijaitsee. Alinen-Hauta sijaitsee joen rannalla kalliomäellä. Tontilla asutaan edelleen ja tontilla on lukuisia uudempia rakennuksia. Joen rannassa tai mäellä ei jälkiä vanhemmasta asutuksesta. Vuoden 1782 kartassa Alisen-Haudan eteläpuolella ja joen vastarannalla on niittyjä. Peltomaat ovat vasta Romovahan ja Haudan luona. Sekä Romovaha että Hauta ovat nykyisin peltoja.
Nykyisen Ylisen-Haudan kohdalla vanhassa kartassa on pelto ja niittyjä. Nykyisin paikalla sijaitsee vanha maatila runsaine talousrakennuksineen.
Varhaisin maininta Haudan kylänimestä on maakirjassa vuodelta 1540. Silloin kylässä ei ollut yhtään taloa, vaan viljelykset olivat ulkokyläläisten hallussa. Muissa 1500-luvun asiakirjoissa kylä on merkitty autioksi. (Alanen 2007, 45).

Kauklainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kauklaisten kylä sijaitsee Kauklaistenjärven itärannalla, noin 4,6 km Lapinkylän kirkosta lounaaseen.
Kauklaisista säilyneen isojakokartan vuodelta 1791 mukaan asutus oli keskittynyt Haarron järven puoleiseen osaan ja tästä noin 600 m etelään Kauklaistenjärven rannalle. Molemmilla paikoilla on nykyään peltoa tai niittyä. Nykyisen Kauklaistentien ja Hormantien kulmassa on peltoa, jossa ei ollut näkyvissä vanhoja asutusjälkiä. Peltomaassa ei myöskään näkynyt värieroja tai esinelöytöjä.
Aivan Kauklaistenjärven rannalla, nykyisen Siuruntien eteläpuolella sekä nykyisen Kartanon alueella, olevat tonttimaat ovat nykyään rantaniittyinä ja osittain nykyisen asutuksen alla. Niityillä on peltoraunioita ja aivan järven rannalla peltojen välissä myös yksi suuri epämääräisen muotoinen peltoraunio, joka oli vain noin 10 m rantaviivasta. Alueella ei ollut jälkiä varhaisemmasta asutuksesta.
Kylän pellot ja niityt olivat keskittyneet järven rannalle ja järveen laskevan pienemmän joen varrelle, aivan kuten nykyäänkin.
Alasen mukaan (2007, 31) kylän vanhin tonttimaa olisi sijainnut nykyisen Ala-Siurun ja Junnilan talojen kohdalla, mutta kartta-analyysissä isojakokartan tonttimaat osuivat alussa mainituille alueille. Alkujaan Kauklaisten kylä on kuulunut samaan jakokuntaan Ylikierin, Alikierin, Kullanperän ja Murtamon sekä Rauman puolella olevan Kollan kylän kanssa. 1700-luvun lopulla Kauklainen muodosti oman jakokunnan.
Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Kauklaisissa olevan neljä taloa ja ulkokyläläisen tilukset. 1500-luvun lopulle tultaessa talojen määrä väheni kahteen ja vuoden 1686 maakirjassa mainitaan edelleen kaksi kantataloa. (Alanen 2007, 32).
Kauklainen on yksi niistä harvoista kylistä, joissa Isojakokartan mukaiset tonttimaat ovat nykyään peltoina tai niittyinä. Tämä joko kertoo siitä, että asutus on muuttunut isojaon jälkeisistä ajoista, mutta todennäköisempää on, että tilanne viitaa siihen, että isojaossa olisi ehdotettu tonttien vaihtoa ko. paikoille, mutta tähän ei suostuttu.

Kullanperä (Kullinpä) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kullanperä sijaitsee kunnan luoteisosassa, Saarnijärven ja Lapinjärven pohjoispuolella, Lapinkylän kirkolta noin 5,5 km luoteeseen. Kylä on perustettu 1300-1400-luvulla. Kylän nimi esiintyy asiakirjoissa ensi kerran vuonna 1504. Nimen kirjoitusasuja olivat ensin Kullinpä, Kullinperä ja Kullinpäre.
Kullanperän vanha kylätontti on sijainnut nykyisen Maijalan piha-alueella. Vuoden 1540 maakirjassa kylässä mainitaan olevan viisi taloa ja yksi ulkokyläläisen hallussa oleva maa. Vuoden 1585 maakirjassa kylässä on enää kolme taloa ja vuoden 1686 maakirjassa jälleen kuusi taloa ja autiona oleva ulkokylän tilus. Kullanperän kylä on kuulunut 1700-luvun lopulla samaan jakokuntaan Ylikierin kylän kanssa ja mahdollisesti tätä aikaisemmin samaan jakokuntaan Alikierin, Kauklaisten ja Murtamon kylien kanssa. (Alanen 2007, 39).
Kullanperän vanha kylätontti on edelleen rakennettu ja pihamaalla ei ole näkyvissä vanhoja rakennusjäänteitä.
Isojakokarttaan merkityt tontit ovat edelleen rakennettuja, lukuun ottamatta pohjoisinta tonttia eli nykyisen Mattilan taloon johtavan tien pohjoispuolta. Tontti on nykyään peltona ja niittynä ja paikasta on otettu joskus maata, joten vanhempien rakenteiden jäänteitä ei ole säilynyt paikalla.
Kullanperä on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde, joka on rajattu kokonaisuudeksi tilus- ja isojakokartoissa näkyvän vanhan kylätontin rajausta noudatellen. Rajaus on suuntaa antava.

Ylikieri (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ylikieri sijaitsee kunnan länsiosassa, Kauklaistenjärven länsipuolella ja Kauklaistenjärven ja Kirveläjärven välisellä alueella. Kirvelänjärvi on kuivatettu ja on nykyään suoaluetta. Kylä on noin 5 km Lapinkylän kirkosta lounaaseen.
Ylikierin kylä on kuulunut 1700-luvun lopulla samaan jakokuntaan Kullanperän kanssa ja aiemmin myös Alakieri kuului samaan jakokuntaan. Vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä on ollut viisi taloa ja ulkokyläläisen omistama tila. Vuoden 1585 mukaan kylän kuudesta talosta kolme on merkitty autioksi ja 1600-luvun alussa kylän talojen määräksi oli vakiintunut kolme taloa. Vuoden 1686 maakirjan mukaan kylässä oli neljä taloa, joista yksi oli autio. (Alanen 2007, 34-35).
Vanhimmat kylän tontit ovat sijainneet nykyisten Seikkulan ja Kylä-Impolan tilojen kohdalla. Koska tilat ovat edelleen asuttuja ja rakennettuja, vanhempia asutusmerkkejä ei tonteilta havaittu. Maisemaltaan kylä on hyvin samankaltainen kuin vuoden 1783 isojakokartassa: pellot ja niityt sijaitsevat edelleen järven rannalla, ainoastaan Kirveläjärvi on kuivatettu

Koukku (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Karvianjoen länsirannalla, n. 100 m joesta, koilliseen jyrkähkösti laskevassa rinteessä. Pelto alkaa n. 20 m alarinteeseen kohteesta. Kaksi kuoppaa: suurempi on suorakaiteen muotoinen 1.3 m x 1 m ja syvyys ½ m, kiviä ei hiiltä; pienempi 5.4 m edellisestä ollen 0.6 m x 0.6 m ja syvyys ½ m, ei löytöjä. Reunat em. kuopissa suhteellisen jyrkät. Mahdollisesti keitto- tai ns. nauriskuoppia.

Yskänlähde (Kultti- ja tarinapaikat)
Historiallinen; Yskänlähde on luonnonlähde, jonka vedellä uskotaan olleen parantava voima. Sijaitsee Niinisalon asuntoalueen tuntumassa. Matala kirkasvetinen lähde, n. 1.5 m laajuinen, pulppuaa hiljalleen. Vedet virtaa purona suolle, jolla pari silmäkettä. Sekametsää.

Pansia (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kiimakankaanoja -nimisen puron varressa patolaitteen ja hirsisalvotun rakennuksen perusta. Rakennus 6 m x 5.6 m, yksi-kaksi hirsikertaa jäljellä, kehällä kasvaa 25 cm vahvuinen kuusi. Rakennuksen nurkka vain 1.6 m Kiimakankaanojan uomasta.
Rakennuksen pohjasta 20 m yläjuoksulle puronuomassa jäännöksiä puurakenteesta. Ojassa hirsi poikittain kivien varassa sekä jäännöksiä pystypuista.
Paikalla ollut mahdollisesti vesirattaan pyörittämä mylly tai sarkatamppi.

Mäkitalo (886000003) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Mäkitalon tilan pihapiirin kaakkoispuolella metsässä. Röykkiöiden halkaisijat ovat 2,7 - 3,7 m:iin ja muodoltaan ne ovat pyöreähköjä. Niissä ei ole selviä rakenteita näkyvissä. Pari röykkiöistä on rakennettu maakivien varaan. Röykkiöt ovat aluskasvillisuuden peitossa. Edellisistä noin 200 m kaakkoon on vielä yksi kivistä kasattu röykkiö. Se on muodoltaan epäsäännöllinen ja kooltaan 4 x 2,5 m. Röykkiö on kasattu suuren luonnonkiven lounaispuolelle. Röykkiö on kasvillisuuden peitossa.

Holmankoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Merikarvianjoen Holmankoski eli Tiinukoski sijaitsee 700 metriä itään Merikarvian kirkosta.
Kosken eteläpuolella on Överholman saari, jossa sijaitsee Kalkuttaan sahamylly.
Isojakokartassa (v. 1795–1807) Holmankosken alueelle ei ole merkitty myllyjä. Överholman ensimmäinen saha sijaitsi kosken pohjoisrannalla vastapäätä nykyistä Kalkuttaan sahaa ja sen yhteydessä toimi mylly. Sahalle haettiin lupaa v. 1848. Saha siirrettiin kaksi kertaa. Vuonna 1902 se siirrettiin nykyiselle paikalleen Överholman saareen. Sahan länsipuolella olevaan uomaan on v. 1913 karttaan merkitty ”kiviraunio”.
Maastotarkastuksessa havaittiin, että koko niemeke on enemmän tai vähemmän kivinen. Sen länsipäässä on osittain näkyvissä oleva kivikasauma. Niemeke on osa Kalkuttaan sahan uomaa, joka voidaan katsoa kohteen paikallisen merkittävyyden vuoksi kulttuuriperintökohteeksi. Kohde on osa Holmankosken kulttuurimaisemaa. Alueen rajaus on suuntaa antava.

Palawan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman pohjoispuolella Salinkedonlahdella.
Paikalla on rantahylky, jonka koko on noin 20 x 6 metriä. Kyseessä on apukoneella varustettu kolmimastoinen purjelaiva Palawan. Kun alus oli 1932 matkalla puutavaralastissa Makslahdesta Kööpenhaminaan, syttyi aluksella tulipalo. Sen seurauksena alus tuhoutui siten, ettei sitä enää kunnostettu liikenteeseen. Tuhoutunut alus hinattiin ensin Hankoon ja sieltä Raumalle Salinkedonlahdelle, jossa sitä vuosien kuluessa purettiin. Puuta otettiin polttopuuksi ja kone irrotettiin muualla käytettäväksi. Ilmeisesti palanut alus oli jossain vaiheessa myös Holmingin telakan rannassa ennen Salinkedonlahdelle hinaamista, joka ehkä tapahtui 1940-luvun puolivälin paikkeilla.
Esillä on ollut käsitys palaneen laivan jäämisestä Hankoon, mutta Rauman merimuseoon digitoitujen arkistolähteiden mukaan pahoin palanut Palawan hinattiin Raumalle alkusyksystä 1932.
Palawan oli rakennettu 1918 Halifaxissa Pohjois-Amerikassa.

Femma (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Iso Huilkarin eli Iso Huilkrunnin länsipuolella.
Paikalla on puurunkoisen tasasaumaisen purjealuksen hylky, jonka pituus on noin 25 m ja leveys 7 m. Alus on rakennettu männystä. Jäljellä on pohjaosa sekä molemmat kyljet vesirajan yläpuolelle saakka. Hylyn sisässä on irtonaisia rakenneosia. Ulko- ja sisäkarneeraus sekä kaarien päät ovat näkyvissä.
Hylkyä pidetään kaljaasi Femman hylkynä. Seppo Saloselta saadun tiedon mukaan alus upposi lokakuussa 1937. Femma oli kaksimastoinen kaljaasi, joka oli rakennettu Ahvenanmaalla 1918. Sen pituus oli 24,94 metriä ja leveys 6,88 metriä. 1930-luvulla alukseen asennettiin apumoottori. Aluksella kuljetettiin mm. puutavaraa. 1937 laiva myytiin luvialaiselle Oskar Fagerströmille. Lokakuussa 1937 kovassa tuulessa aluksen ankkuri petti, mikä johti aluksen uppoamiseen.

Paul (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luvian edustan saariston ulkoreunalla Jussinkarin eteläpuolella (Lännenneulat, Haminkalliot). Sijaintipaikkatieto on epätarkka.
Teräsrakenteinen pieni rahtilaiva, perähytillinen "takatuuppari". Hylystä on jäljellä pelkkä levykasa, kone on nostettu ylös.
Hylyn oletetaan olevan saksalainen rahtilaiva Paul, joka upposi vuonna 1943 sumusta johtuneen karilleajon jälkeen.

Kivini Laiskaränni (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kokemäenjoen suistoalueella Kivinin rannassa.
Ruoppaustöissä esiin tulleita vanhan laivan- tai proomun jäänteitä, osa hylystä jäi ilmeisesti vielä pohjalle ruoppauksen jälkeen, ruoppauksessa löytyneiden osien perusteella kyseessä on vankkarakenteisen aluksen jäänteet, lankut kiinnitetty kaariin puutapeilla, joissakin kappaleissa myös takomalla tehtyjä rautanauloja
Paikallisten asukkaiden kertoman mukaan hylkyjä on todettu olevan virran suunnassa kolme peräkkäin ja nyt esiin tullut oli näistä keskimmäinen. Arvelujen mukaan hylyt saattaisivat olla A. Ahlström Oy:n Pihlavan sahan käytöstä poistettuja kuljetusproomuja, jotka on käytön jälkeen jätetty jokivarteen tarpeettomina.

Ahti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Maiskeri -saaresta lounaaseen. Epätarkka paikkatieto.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka oletetaan olevan ahvenanmaalainen kaljaasi Ahti. Ahti haaksirikkoutui 1935 puutavaralastissa. Pohjanlahden merivartiosto ilmoitti hylyn Museovirastolle 1972.

Mäntykallo (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mäntyluodon alueella Mäntykallo-saaren eteläosan itärannalla.
Kolme hirsistä rakennettua arkkua, jotka sijaitsevat jonossa saaren rannasta ulospäin. Yksi arkuista on säilynyt ehjänä. Sen korkeus on 3 metriä ja se koostuu 11 hirsikerrasta.
Kohde on löydetty jo 1990-luvulla ja siellä on sukellettu aika ajoin. Sukeltajien mukaan arkkuja saattaa olla enemmänkin kuin kolme kappaletta. Hirsiarkut liittyvät todennäköisesti entisen öljysataman laituriin. Öljysatama perustettiin Mäntykalloon todennäköisesti 1920-30-luvulla ja sen toiminta lopetettiin vuonna 1959, kun Tahkoluodon uusi öljysatama valmistui.
Sataman kulkuväylän syvyys (lastaussyvyys) on ollut 3,6 metriä. Laituriarkkujen päällä olleen puulaiturin pituus on ollut 50 metriä.

Bolheim (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Eurajoen (Luvian) vesialueella Säpistä länteen.
Teräsrunkoisen rahtihöyrylaiva Bolheimin hyväkuntoinen hylky, joka makaa kölillään. Rungon pituus on noin 100 metriä. Keulapakka, komentosilta ja kaksi ruumaa ovat ehjät. Savupiippu on hävinnyt. Potkuri ja ankkurit ovat jäljellä.
Rahtihöyry Bolheim oli rakennettu 1913 Hollannissa. Sen kotipaikka oli Saksa. Se oli tyypillinen three island -tyyppinen rahtilaiva. Aluksen ollessa matkalla Mäntyluodosta Ruotsin Sundsvalliin venäläinen sukellusvene S-1 pysäytti aluksen ja tulitti sen upoksiin 10.12.1939. Aluksen kapteeni ja radisti kuolivat tulituksen seurauksena.

Tukkiviiki 9 (Kulkuväylät)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Tukkiviikin lahdella Ripakari -saaren eteläosan länsipuolella 1- 2 metrin syvyydessä.
Paikalla on puurakenne, joka on mahdollisesti hylky tai laiturirakenne. Kohde voi myös olla Ripakariin johtaneen rautatien tukirakenteita.

Ahlström 2 (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Paikka on tasaista pellon ja tien reunusmetsikköä Noormarkunjoen koillispuolella noin 60 m rannasta. Syvemmällä metsässä maasto muuttuu mäkiseksi ja metsäiseksi.
Arviolta noin 8 x 6 m kokoinen rakennuksen kivijalka miltei maanpinnan tasalla. Kivijalka on tehty 20-50 cm kokoisista luontaisista harmaakivistä tasapintaiseksi latomalla. Rakenteen kaakkoispää koivun alla on selkeämpi, luoteispää
peittyy kasvillisuuteen ja päättyy pieneen ojanteeseen, jota reunustaa isohkoista kivistä tehty rivi. Päätellen siitä, että koilliskulmassa on tiilensekainen kohouma, ilmeisestikin uunin jäännös, kyseessä on ollut lämmitettävä rakennus eikä
esimerkiksi varasto tms. Vaikka rakennus onkin peittynyt kasvillisuuteen, se ei liene kovin vanha, sillä uuninjäännöksen yhteydessä on kattopeltiä. Rakennus saattaa näkyä ns. Senaatin kartassa (Lehti XX 14). Kivijalan länsi – kaakkois – puolilla maasto on tasaista ja pihamaaksi sopivaa. Tämän maastonkohdan luoteis-puolella on tie ja sitten pelto ennen Noormaarkunjokea. Pelto on edelleen viljelyksessä.

Ahlström 3 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka on matala maapohjainen mäenkumpare mäntymetsässä aivan junaradan varressa. Alue on heinittynyt ja ympäristöään hieman avoimempi.
Uudehkon rakennuksen kivijalka aivan junaradan ja Sahankoskelle vievän hiekkatien kulmauksessa. 7 x 4 m kokoinen harmaakivistä ladottu suorakaiteen muotoinen, paikoin harvahko kiviperustus. Eteläseinässä on metrin päässä lounaiskulmasta oviaukko. Perustuksen keskellä sen poikki kulkee harvahko matala kivirivi, joka luultavasti on ollut väliseinän paikka. ”Etuhuone” on kapeampi –noin 2 m – ja sen koilliskulmassa on 1,4 x 1,2 x 0,3 m kokoinen ehjä
nelikulmainen uunin perustus, jonka alaosan muodostavat harmaakivet ja yläosa on ladottu tiilestä. Itäseinän ulkopuolella sen keskikohdassa on halkaisijaltaan 1,2 m ja 25 cm korkea pyöreä kivilatomus, jossa on reunoilla isompia kiviä ja keskellä pienempiä 15-20 cm kokoisia kiviä. Kaakkoiskulmauksessa ulkopuolella on 2 x 2 m kokoinen nelikulmainen latomus kiinni ulkoseinässä. Länsiseinästä 4 m päässä on 4-5 m pitkä kivirivi, ehkä pihan rajaa osoittamassa.
Koilliskulmasta 6-7 m päässä on ilmeisesti jonkinlaista raivauskivikkoa.
Tien toisella puolella aivan rakennuksen perustan kohdalla on 4 x 3 x 1,3 m kokoinen kivikeko, joka voi olla romahtanut kivikellari. Oviaukko on luultavasti ollut etelän puolella.
Rakennus lienee sama, joka näillä kohdin näkyy pitäjänkartalla.

Rajakangas (1000017251) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka on metsäistä maastoa Alajärven pohjoisrannalla. Paikoin maastoa leimaavat korkeammat mäen huiput, paikoin notkelmat. Osa maastosta näyttää olevan hiekkaista, tasaista kangasmaastoa. Asutus on tien ja järven välissä ja
pääasiassa kesäasutusta.
Rakennuksen 1 kivijalka on noin 8 x 5 m ja enimmillään 70cm korkea kylmämuuraamalla tehty, paikoin rauennut neliön muotoinen rakenne. Koillis- ja luoteiskulmissa on kivikeot, ilmeisesti uunin perustat. Koilliskulmassa olevassa on
tiilen paloja. Sijaitsee pihapiirissä ja on ehkä tilan vanha päärakennus.
Tien toisella puolella vinottain rakennuksen kivijalkaa vastapäätä on maakellari. Se on kaivettu luontaisen maakumpareen E-rinteeseen tien pohjoispuolelle noin 5 m päähän tiestä. Sen muodostaa noin 2 x 2 m kokoinen, metrin syvyinen, osittain sortunut huone ja itään suuntautuva oviaukko. Seiniä ei ole tuettu. Katosta ei ole merkkejä, joten se on ehkä ollut puusta tehty. Oviaukon puoleinen seinä on tehty kivistä kylmämuuraamalla, oviaukko on noin 1,3 m leveä ja seinän paremmin säilynyt osa noin puoli metriä paksu ja metrin korkuinen.

Rantaniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikka on metsäistä maastoa Alajärven pohjoisrannalla. Paikoin maastoa leimaavat korkeammat mäen huiput, paikoin notkelmat. Osa maastosta näyttää olevan hiekkaista, tasaista kangasmaastoa. Asutus on tien ja järven välissä ja
pääasiassa kesäasutusta.
Rakennuksen kivijalka on 8 x 4,5 m kokoinen, epävarma rakennuksen perustus. Se muodostuu matalista kiviriveistä, joissa on vain yksi kivikerros ja sekin sammalen ja karikkeen peittämä. Aivan rantaan vievän tien vieressä.
Rakennuksen jäännökseksi sitä voi epäillä NE-kulmassa olevan, kulmikkaista harmaista lohkokivistä muuratun uunin jäännöksen perusteella. Uuni on selkeä ja melko ehjä 1,5 x 1,5 x 0,8 m kokoinen rakenne isojen kuusien peittämänä

Pirttisaari (1000017253) (Maarakenteet)
Historiallinen; Paikka on isoa kuusta kasvava saari Inhottujärvessä. Eteläpäässä on korkeampi kumpare. Inhottujärven pintaa on laskettu.
Järvessä on muitakin saaria, mutta niiden nimet viittaavat lähinnä eläintenpitoon (Vasikkasaari). Pirttisaarta vastapäätä järven itärannalla on Pirttiniemi.
Alueella on maakuoppia, kellarikuoppa ja kiviaita.

Yrjönkallion louhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Moderni; Kallioalue, jolla on korkeita harjanteita, tasanteita ja notkopaikkoja. Ympäröivät alueet ovat metsiä.
Kallioalueen länsipäässä on kivilouhos, pohjois-etelä – suuntainen kaareva, 3-5 m korkea pystysuora seinämä, jonka edessä etenkin eteläpäässä on isoista lohkokivistä muodostuneita jätekivikasoja. Louhoksen pituus on noin 50 m. Kalliota on louhittu länsisuunnasta itäsuuntaan käyttäen poraa, joka on jättänyt kallioon 3-4 cm leveitä koloja. Yksi kolo tulee kallion läpi noin 2 m matkan ja vasta sitten kallio on lohjennut – tämä ymmärtääkseni tarkoittaa, että kalliota on louhittu räjäyttämällä siten, että panostus on tehty reiän pohjalle.

Mäki-Ketalan rajamerkki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rajamerkki on pienen rikkonaisen (lohkotun?) kallion laella. Paikka on pienen kumpareen reunassa laitumen takaisella, vetisen maastonkohdan keskellä sijaitsevalla kalliolla. Kallioon on hakattu vuosiluku 1882 ja vuosiluvusta 50 cm
eteläkaakkoon on risti, jonka sakarat osoittavat lounais-koillis- ja luode – kaakko –suuntiin. Keskellä on reikä.

Ojalankallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Ajoittamaton; Kallioisessa metsämaastossa havaittiin kolme kotitarpeiksi louhittua kohtaa kalliossa.
Tarkemmin kohdassa alakohteet.

Historiallinen; Kohde sijaitsee mäntymetsässä rinnemaastossa, aivan rinteen alaosassa, välittömästi nykyisen pihapiirin tuntumassa.
Isoista harmaakivistä tehty rakennuksen kivijalka, 6 (N-S) x 4 m. Kivet ovat teräväkulmaisia luonnonkiviä, noin 50-70 cm kokoisia. Kivijalan keskellä on betonista valettu lattiataso, jonka läpi tulee rautaputkia. Betonivalu puuttuu luoteiskulmasta. Hyvin lähellä nykyistä pihapiiriä ja luultavasti kuuluu sen yhteyteen.

Pohjanlahden rantatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pohjanlahden rantatie on yksi Suomen tärkeistä historiallisista tielinjoista. Ratsupolusta
1600-luvulla kehittynyt maantie on kulkenut Turusta Tukholmaan Pohjanlahden
ympäri. Rantatiellä oli suuri taloudellinen ja hallinnollinen merkitys. Vuosien
1643-1645 aikana käydyn Ruotsin ja Tanskan välisen sodan aikana sitä
käytettiin postitienä Tukholmaan. Ouluun asti tie rakennettiin 1660-luvulla.
Luvian kohdalla kulkee tien nuorempi linjaus Irjanteelta Luvian Peränkylän ja
Hanninkylän sekä Porin kautta Ulvilaan.
Tiessä on Luvian keskustan jälkeen erittäin pieni oikaisu, joka on tehty noin
750 metriä Hanninkylän risteyksestä Viasvedelle päin, pieneen mutkaan. Vanha
linjaus toimii edelleen pihatienä. Hanninkylä–Rimpialho-välinen tie on suurelta
osin hiekkatietä ja kulkee harvaan asutetun metsäalueen läpi. Tällä välillä
tielinjassa on tapahtunut jonkin verran muutoksia ja oikaisuja verrattaessa
senaatinkartan ja peruskartan tielinjoja. Maastokäyntien yhteydessä ei muutoksia
tielinjoissa havaittu.
Luvian taajamassa tie polveilee kohti Hanninkylää. Hanninkylästä tie jatkuu
kohti Pietniemeä ja pohjoista metsän keskellä kulkevana soratienä. Hanninkylästä
pohjoiseen lähdettäessä tien varrella on asutusta, mutta Vanha-Lankista
Metsäkulmaan asti on melko autiota metsätaipaletta. Vaihtelevuutta tuovat
tien nousut, laskut ja jatkuva mutkittelevuus sekä Hiittenmäen hiekanottokuopat
ja taistelu- ja juoksuhaudat.

Leonhard (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Eurajoella Luvian edustalla Säpin eteläosan itäpuolella 7 -10 metrin syvyydessä.
Paikalla on pahoin hajonnut ja hiekkaan hautautunut hylky. Havaittavissa on ankkuripeli ja puisen kannen osia hiekassa.
Hylyn sanotaan olevan ahvenanmaalainen kaljaasi Leonhard, joka haaksirikkoutui kesäkuussa 1932, kun sitä oltiin hinaamassa Uuteenkaupunkiin. Alus oli aiemmin haaksirikkoutunut pohjoisempana Springarin matalan lähellä. Sitä oli lähdetty väliaikaisen korjauksen jälkeen hinaamaan Uudenkaupungin telakalle, mutta myrskyssä tilapäiset paikkaukset pettivät. Miehistö pelastautui laivaveneeseen. Alus kaatui ja ajautui Säpin itäpuolelle upoten noin 7 metrin syvyyteen.

Hevossuonpelto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on rajalinjan merkiksi asetettuja noin 0,5 m korkeita pienemmillä kivillä tuettuja pystykiviä. Kiviä on viisi jonossa kuuden metrin matkalla luoteeseen. Näistä erillään noin 5 m päässä luoteessa on vielä kuudes samanlainen kivi kaatuneena.

Kanni (1000019994) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Eurajoen Hankkilassa Kanni-nimisen peltoalueen kaakkoispuolella olevalla kallioalueella oleva rajamerkki. Paikalla on kivikasa, joka on halkaisijaltaan noin 1 m. Sen lisäksi on asetettu kiviä jonoon rajalinjalle.

Pyhäjoki (Pyhaeijoki by) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyhäjoen edelleen asuttu historiallisen ajan kylätontti sijaitsee Pyhäjoen lounaispuolella, peltoalueiden keskellä pienellä kumpareella.
Pyhäjoen kylä mainitaan vuoden 1540 maakirjatiedoissa. Kylässä oli tuolloin 13 taloa. Vuoteen 1604 mennessä oli maakirjasta lopullisesti hävinnyt neljä taloa. Kylän kantataloja ovat Luukela, Filppula, Seppälä, Mäkelä, Toola, Mattila, Ketola, Eela ja Loise. Loise oli aikanaan kruununrtila. Vuoden 1700 maakirjassa mainitaan rustholleiksi Ketola, Toola ja Mäkelä. Pyhäjoen ryhmäkylätyyppisen kyläkeskustan muodostavat tiiviisti lähekkäin sijaitsevat kantatalot. Korven-Pyhäjoentie on vanhaa kylätietä, linjaus kyläkeskuksen kohdalla on peräisin 1930-luvulta.
Alue on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä on todennäköisesti säilynyt historaillisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Rakenteiden säilyneisyyden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella.

Pyhäjoki (Pyhaeijoki by) Luukela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Luukelan tila sijaitsee Pyhäjoen koillispuolella, peltoalueiden keskellä.
Pyhäjoen kylä mainitaan jo vuoden 1530 maakirjatiedoissa. Kylässä oli tuolloin 13 taloa. Nimenä Luukela mainitaan vuoden 1546 maakirjassa. Luukelan tontti on erillään kylän päätontista. tontilla on myös rautakautinen kalmisto (Luukela) sekä sen välittömässä läheisyydessa mahdollisesti rautakatusieen asutukseen liittyvä Tupamäki.
Luukelan edelleen asuttu historiallinen kylätontti on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten välissä ja alla on todennäköisesti säilynyt historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Säilyneisyyden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella.

Korpi (Koruenkyle) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Korven edelleen asuttu historiallisen ajan kylätontti sijaitsee Pyhäjoen kylästä n. 2 km kaakkoon, Pyhäjoen koillispuolella peltojen keskellä.
Korven kylä mainitaan vuoden 1540 maakirjatiedoissa. Kylässä oli tuolloin neljä taloa, kantatalot ovat Antti, Knuuti, Reko ja Seppä. Talot sijoittuvat molemmin puolin tietä, heti joen ylittävän sillan jälkeen. Kylätontin koillispuolella teiden risteysalueella on maakumpare, jossa on kellarin jäännöksiä. Kalmbergin kartassa (1855) sekä venäläisessä topografikartassa (1902) paikalla näkyy rakennus, mutta isojakokartassa alueelle ei ole kuvattu tonttia. Korven museomylly (Alinen mylly) sijoittuu 150 metriä sillalta alajuoksulle päin.
Alue on välttynyt massiiviselta maankäytöltä, joten rakennusten alla ja välissä saattaa olla säilyneenä historiallisesti merkittäviä rakenteita ja kerrostumia. Rakenteiden säilyneisyyden selvittäminen vaatii lisätutkimuksia. Kylätontin rajaus on tehty isojakokartan perusteella.

Ratatie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ratapenger, 1910-luvulla (ilmeisesti 1912-1918) käytössä olleen rautatien pohja. Vuojoki Gods Ab rakensi rautatien puun kuljettamiseksi omistamiltaan metsäalueilta Verkkokarin satamaan (Ulla Heino: Eurajoen historia III, s. 87-88). Ratapenger (maastokartassa nimellä Ratatie) risteää likimain suoirassa kulmassa nykyisten kahden ja niiden kaakkoispuolelle suunnitellun uuden voimalinjan kanssa. Risteyskohta sijaitsee suoperäisessä maastossa. Penger on paikalla noin 5 m leveä ja sen pohjoisreunalla on oja.

Tervasmäen kuntorata (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolme kiviröykkiötä, jotka sijaitsevat Leistilänjärven ja Vähäjärven välisen harjanteen pohjoisreunan alla, noin 30 m Tervasmäen kuntoradasta pohjoiseen. Maasto on kallioista, koilliseen laskevaa moreenirinnettä, alempana lähes tasaista kangasta. Kohde on osittain nykyisen voimalinjan alla, osittain sen itäpuolelle suunnitellun uuden linjan alla.
Röykkiö 1 sijaitsee mäen laelta porrasmaisesti noin 2 m laskevan kallion alla loivassa rinteessä olevalla pienellä kumpareella. Röykkiö 2 sijaitsee tästä noin 15 m kaakkoon, 1-2 m ylempänä rinteessä metsän puolella. Röykkiö 3 sijaitee edellisestä n. 10 metriä itäkaakkoon.
Varsinkin röykkiöt 2 ja 3 vaikuttavat louhinnan jätekivestä ja ehkä myös louhoksen kohdalta poistetuista moreenikivistä kootuilta jätekivikasoilta. Niiden yläpuolinen kalliojyrkänne ei näytä luonnolliselta, vaikka sammaleisessa kalliossa ei varsinaiseti havaittu poraus- tai muita louhintaan viittaavia jälkiä. Alueelta on etsitty rakennuskiveä, sillä rinteen alla tasaisella kankaalla oli hajotettu siirtolohkare, jossa oli porausjälkiä. Röykkiö 1 näyttää säännöllisen muotonsa ja sijaintinsa perusteella enemmän pronssikautiselta hautaröykkiöltä. Koska röykkiöt ovat hyvin lähellä toisiaan, näyttää todennäköiseltä, että niiden alkuperä on samanlainen.

Rajalan torppa (1000020288) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kellarin jäännös sekä lohkokivistä tehty rakennuksen kivijalka, sen kaakkoissivulla tiiltä sisältävä uunin jäännös. Maastossa tavattu paikallinen asukas kertoi, että paikalla on ollut Rajalan torppa, jonka viimeiset rakennukset on purettu 1960-luvulla.

Alho (1000020290) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee peltojen ympäröivällä metsäisellä niemekkellä Paneliantien ja Nakkilantien risteyksestä 1,2 km etelään. Alueelta voidaan havaita historiallisen ajan uuninjäännös, kellarikuoppia, rakennuksen perusta ja rajamerkki.
Havaittujen rakenteiden ikä on epäselvä, mutta ne lienevät melko nuoria. Vuoden 1950 ilmakuvassa alueelta voidaan havaita kaksi rakennusta, joista läntinen puretaan vuoteen 1963 mennessä ja itäinen välillä 1985–1995.

Reunala (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Reunalan tila sijaitsee aivan Köyliön ja Euran kuntien rajalla Köyliönjoen länsipuolella. Maasto on loivasti koilliseen kohti jokivarren peltoalueita laskevaa ja rehevää lehtomaista kangasta. Puusto on pääosin iäkästä kuusikkoa. Tarkastettu tila on lounais-koillissuuntainen ja lähes suorakulmaisen muotoinen rajauten lounaassa kunnan rajaan ja koillispäässään peltoon. Tunnistetut rakenteet sijoittuvat pääosin tilan koillisempaan osaan, vaikka joitakin kohteita tarkastettiin myös aivan tilan keskivaiheilta.
Tarkastetuista rakenteista osa todettiin luonnonmuodostumiksi: luontaisiksi kivikoiksi tai tuulenkaadon juurakon nostamiksi ja ajan muotoilemiksi maansekaisiksi röykkiöiksi. Muutama tilan koillispäässä havaittu mahdollinen raivausröykkiö ja kuopanne kuitenkin viittaavat ihmisen aikaisempaan toimintaan alueella. Kohti peltoa laskevan rinteen alla havaittiin nk. pöytäkivi: useiden pienten kivien varaan nostettu n. 1 x 0,6 m kokoinen kivilaaka, joka oli paksun sammalkerroksen peittämä. Tarkastusta seuranneena päivän maanomistaja oli puhdistanut kiven ja havainnut sen myllynkiven teelmäksi. Kivessä on useita eri poraamisjälkiä, sen muotoilu on jostakin syystä jäänyt kesken.
Reunalan tilan rakenteita ei luokitella muinaisjäännöksiksi. Kyseessä on nk. kulttuuriperintökohde. Yhdessä maanomistajan kanssa sovittiin, että päätehakkuu voidaan tilalla tehdä normaaliin tapaan, mutta selkeästi näkyvät rakenteet huomioidaan ja kierretään. Kantoja ei niinikään nosteta n. 2-3 m etäisyydellä tunnistetusta rakenteesta.

Joulukorvet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ympäristöään korkeammalla kallioalueella kaksi hajonnutta rajamerkkiä. Nykyisiä rajoja kohdalla ei kulje. Kivissä ei näkyvillä pinnoilla havaittu numeroita tai muita merkintöjä.
Kohde A: muutaman kymmenen senttimetrin kokoisia kiviä pääasiassa noin 2x2 m:n alalla, muutaman metrin säteellä lisäksi yksittäisiä kiviä. Kivet yhdessä kerroksessa. Sijaitsee paljalla, luontaisesti kivettömällä kalliopohjalla, loivasti länteen viettävällä kallioharjanteella. Muistuttaa sijaintinsa perusteella jossain määrin puretun hautaröykkiön jäännöksiä, mutta sellaiseksi kiviä on kohteessa liian vähän. Kohde vaikuttaa ihmisen tuhoamalta (ehkä rajapisteen jäätyä pois käytöstä).
Tästä kolmisenkymmentä metriä itään, muutama metri korkeammalla tasolla on toinen pieni kivikasa, kohde B. Kohta on jäkäläpeitteistä kalliota. Alle neliömetrin alalla muutama kivi päällekkäin ja etelälaidalla lisäksi muutamia kaatuneita kiviä.

Pukkikorpi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallioaluella, ei aivan korkeimmalla kohdalla, länteen viettävällä rinteellä kaksi rajmerkkiä. Jäkäläpeitteinen pieni kalliopaljastuma, ympäristössä männikköä ja sekametsää.
Kaksi noin 7 m:n päässä toisitaan sijaitsevaa sortunutta kivikasaa, joissa muutama kivi neliömetrin alalla. Kohdalla ei kulje nykysiä rajoja.

Mailmanlopunkallio (Taide)
Historiallinen; Ahlaisten Ämtöössä Ämttöönlahden pohjoisrannalla Järvisalon tilan koillispuolella on Mailmanlopunkallio-niminen laajahko kallioalue. Kalliot laskevat varsin jyrkkäreunaisina kohden niitä sekä etelästä että idästä reunustavaa merta.
Kallion päällä sijaitsee hakkaus: "Reino Vuorinen" sekä sen alla ilmeisesti päiväys: "5 k 1940". Kohteesta ilmoittaneen maanomistajan Riitta Kuhan mukaan hakkauksen on tehnyt hänen enonsa Reino Vuorinen toukokuussa (5 k = 5. kuukausi)1940 tulirokkoon muutaman viikon sisällä keväällä 1939 kuolleiden 3 sisaruksensa muistoksi.
Reino Vuorinen oli syntynyt 8.6. 1915.
Riitta Kuha muistaa nähneensä hakkauksen jo lapsuudessan, mutta löytäneensä sen uudestaan vasta kesällä 2012 rajasampasta alueelta etsiessään. Hakkaus oli jo kokonaan sammaleen ja jäkälän peittämä, mutta on nyt puhdistettu ja otettu esille

Isomylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyjen rauniot sijaitsevat Kauttuan ruukinpuiston läpi kulkevan Sepäntien vieressä, sen länsipuolella Kauttuankoskessa.
Euran varhaisimmat kirjalliset tiedot vesimyllyistä ovat 1500-luvulta. Kauttuankoskessa on säilyneenä kahden myllyn kiviset rauniot kosken vastakkaisilla puolilla. Paikallisen informantin mukaan kosken itäpuolinen mylly oli nimeltään Isomylly. Molemmat myllyt ovat olleet toiminnassa 1950-luvulle saakka. Molemmat rauniot ovat Kauttuan ruukin puistomaisessa miljöössä ja niiden lähistöllä on penkkejä ja pöytiä levähtämistä varten.
Kohteet eivät ole kiinteitä muinaisjäännöksiä, mutta paikallsien merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohteita.

Pappilan ja Lähteenojan mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Myllyjen rauniot sijaitsevat Kauttuan ruukinpuiston läpi kulkevan Sepäntien vieressä, sen länsipuolella Kauttuankoskessa.
Euran varhaisimmat kirjalliset tiedot vesimyllyistä ovat 1500-luvulta. Kauttuankoskessa on säilyneenä kahden myllyn kiviset rauniot kosken vastakkaisilla puolilla. Paikallisen informantin mukaan kosken länsipuolinen mylly oli nimeltään Pappilan ja Lähteenojan mylly (todennäköisesti myllyluettelossa ns. Lähdemylly). Tässä myllyssä on nähtävillä kaksi veden sisäänvirtaamisaukkoa. Koneistoakin on osittain vielä jäljellä, osin suojattuna. Molemmat myllyt ovat olleet toiminnassa 1950-luvulle saakka. Molemmat rauniot ovat Kauttuan ruukin puistomaisessa miljöössä ja niiden lähistöllä on penkkejä ja pöytiä levähtämistä varten.
Kohteet eivät ole kiinteitä muinaisjäännöksiä, mutta paikallsien merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohteita.

Anttila (Anttila) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Anttilan kylä on perustettu 1300-1400-luvulla. Ensimmäinen kylää koskeva asiakirjamaininta on vuodelta 1540. 1570-luvun alussa kylässä oli tiettävästi 10 taloa. Ryhmäkylämallinen kylätontti sijaitsi nykyisten Anttilantien, Anttilan kylätien sekä Köymärinkulman risteyksessä. Paikalla sijaitsee nykyään mm. Väärän tila, Kollasen kantatila sekä Kaunelan tontti, jossa sijaitsi aikanaan Kollaselle kuulunut torppa. Isojako saatiin Anttilassa päätökseen vuonna 1813 ja kylä käsitti tuolloin seitsemän taloa. Kylätontti ei autioitunut, vaan säilyi edelleen melko tiiviisti rakennettuna.
Alueen rajaus on suuntaa antava ja se on tehty isojakokartassa näkyvää rajausta noudatellen.

Voiluoto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Merenlahden pohjukkaan Kaljasjoenvarrelle syntynyt Voiluodon kylä on asutettu keskiajalla 1300-1400 lukujen aikana. 1560-luvulla Voiluodon kylä käsitti 8-9 taloa. Maankohoamisen seurauksena kylä on jäänyt yhä kauemmaksi rantaviivasta. Vuoden 1816 isojakokartassa kylässäon 7 taloa, maakirjan mukaan Heikki Hakunin ja Matti Hakunin talot sekä Perola, Hallio, Mäkelä, Kari ja Yrjälä. Kylätontti eiole säilynyt aivan yhtä hyvin kuin viereisessä Anttilan kylässä.

Sahari 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Raumantien (vt 8) ja Hormistontien (maantie 2177) risteysalueen kaakkoispuolella lähellä valtatien ojan penkkaa on neljä pientä kiviröykkiötä. Röykkiöiden halkaisija on alle 2 metriä. NE sijaitsevat vanhalla peltoalueella, jolle on istutettu lehtikuusi- ja koivumetsikkö. Röykkiöt ovat raivausröykkiöitä Luvianlahden kuivatuksen ja pellonraivauksen ajalta.
Röykkiöt löytyivät v. 2013 inventoinnin yhteydessä. Vt 8 varteen tultaneen sijoittamaan sähkökaapeli.

Naima (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Merikarvian sisäsaaristossa Krookanpuhdissa Jukolanniemen pohjoisosan koillisrannan tuntumassa. Paikkatieto on hieman epätarkka.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, joka on pintahylkynä. Hylyn pystyssä olevat kaaret ovat näkyvissä.
Hylyn kerrotaan olevan entinen kuunarilaiva Naima, joka oli rakennettu Lokalahdella 1891. Laivan pituus oli 40 metriä ja leveys 9 metriä. Naima oli ostettu Raumalle Oulusta 1922. Se muutettiin proomuksi 1930-luvulla ja myytiin Merikarvian sahalle. Proomua käytettiin Merikarvialla yli kymmenen vuoden ajan ja jätettiin lopulta hylyksi ilmeisesti 1940-luvun lopulla. Ehkä hylky sijoitettiin Jukolanniemen rantaan aallonmurtajaksi.

Kairakatu (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pienten kalliopaljastumien ja niiden välisten kosteikkojen laikuttama metsikkö keskellä rakennettua aluetta, paljastumien reunoille on kasattu kiviaitamaisia rakenteita ja muita kiveyksiä. Pisin aita on alueen länsiosassa kallion eteläreunaa seuraava, lähes 20 m pituinen rakenne. Välittömästi sen itäpuolella on mahdollinen kylmämuurattu rakennuksen perusta, jonka eteläreuna ja kaakkoiskulma ovat hyvin suorat ja selvästi erottuvat. Alueen itäosassa on niin ikään aitamainen kallion eteläreunaa kulkeva rakenne, samaa paljastumaa rajaa pohjoispuolellakin kiveys. Rakenteet ovat pääosin pyöreähköistä kivistä koottuja ja selvästi vanhoja. Kivet ovat pääosin halkaisijaltaan yli 20 cm.
Metsikön pohjoisreunassa lähellä entisen pellon reunaa havaittiin isohko peltoröykkiö.
Alueen eteläpuolella on hyvin lähellä liikerakennuksia, pohjoispuolella aluetta on nykyisin jonkinlainen varastokenttä, joka aikaisemmin ollut peltoa. Osassa metsikköä on selvästi lehtomainen kasvillisuus, aluskasvillisuudessa kieloa, oravanmarjaa, valkovuokkoa, kalliokieloa. Kulttuurivaikutteista, vanhaa laidun/hakamaata.

Kaasmarkun kylänpaikka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaasmarkun kylätontti, paikallistettu pelkästään karttatarkastelun pohjalta. Tontilla on edelleen asutusta.

Saturn (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin edustan saaristossa Tahkoluodon sataman itäkoillispuolella Mänty-Paakarin länsipuolella ja Santakarin pohjoispuolella noin neljän metrin syvyydessä.
Saturn -nimisen moottorikaljaasin hylky. Aluksen kyljet ovat osittain pystyssä ja kansirakenteet ovat sortuneet hylyn sisälle.
Marraskuussa 1947 havaittiin Tahkoluodon vieressä olevan Tarhakarin rantaan ajautunut purjelaiva, joka oli jäänyt karille noin sadan metrin päähän rannasta. Tuulen tyynnyttyä aloitettiin puutavaralastin pelastaminen hylystä. Lastia siirrettiin proomuihin niin paljon, että alus saatiin pois karikolta. Se siirrettiin Tahkoluodon itäpuolelle ja loput lastista purettiin. Alus julistettiin hylyksi. Saturn oli rakennettu 1913 Virossa. Haaksirikkoajankohtana alus oli helsinkiläisomistuksessa. Alus oli matkalla Kemistä Göteborgiin puutavaralastissa, kun se joutui myrskyyn. Haaksirikossa menehtyi koko yhdeksän hengen miehistö.
Haaksirikon sattuessa alus oli puutavaralastissa matkalla Kemistä Göteborgiin. Se oli mahdollisesti ajautunut Hiidensillan matalikolle, ja siitä Porin edustalle. Aluksessa oli yhdeksän hengen miehistö. Viisi miehistön jäsentä löytyi kuolleena pelastusveneestä, joka oli ajautunut Säpin rantaan. Myös kapteenin ruumis löytyi myöhemmin ajautuneena Säpin rantaan.

Porin lentokenttä (Kulkuväylät)
Moderni; Vuonna 1939 valmistuneella Porin lentokentällä ja sen lähiympäristössä toimi vuosina 1941-44 saksalaisten kenttälentovarikko, Feldluftpark Pori. Lentokenttä toimi jatkosodan aikaan Saksan ilmavoimien keskeisenä huoltokenttänä vastaten Pohjois-Norjaan ja Suomeen ryhmitettyjen lentoyksiköiden varaosapalvelusta, huolloista ja kaluston vaihdosta. Lentokentän alueella palveli parhaimmillaan 3000 saksalaista sotilasta, joita varten rakennettiin arkistolähteiden mukaan yhteensä 261 rakennusta ja rakennelmaa lentokentän lähiympäristöön.
Alueella on myös varhaisempaa sotahistoriallista merkitystä, sillä Porin kuninkaallinen prikaati piti nykyisen Porin lentokentän hiekkaista aluetta harjoituskenttänään 1700- ja 1800-luvuilla.
Porin lentokentän kulttuuriperintökohteen rajaus on tehty osittain maastohavaintojen, osittain lidar-kuvissa näkyvien rakenteiden perusteella. Rajauksen sisällä ovat maastossa edelleen havaittavissa olevat lukuisat lentokoneiden sirpalesuojien jäännökset, koneiden rullausteitä sekä muita raunioituneita rakenteita kuten mm. lentokoneiden aseiden kohdistusampumapaikan jäännökset.

Taipalmaa (Taipalma) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Taipalmaan kylä on perustettu tiettävästi 1300- tai 1400-luvulla. Kylän nimi esiintyy ensimmäistä kertaa asiakirjoissa vuonna 1540. Kylässä oli vuonna 1571 kolme taloa. 1800-luvun alkupuolella kylässä oli ainoastaan yksi Canth-suvun omistuksessa ollut tila. Varsinaista isojakoa kylässä ei suoritettu, vaan maanmittari J. Wahlroos suoritti verollepanokartoituksen vuonna 1851. Kylätontti on säilynyt kuitenkin nykypäivään saakka Taipalmaan tilan paikalla.
Taipalmaa on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Kulttuuriperintökohteen rajaus on tehty isojakokarttaan nojautuen. Alueen rajaus perustuu vuoden 1851 tiluskarttaan ja on suuntaa antava.

Kortela (Kordela) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kortelan kylä on perustettu ilmeisesti jo 1200-1300-luvuilla. Kylän nimi esiintyy ensimmäistä kertaa asiakirjoissa vuonna 1540. Vuonna 1571 kylässä oli neljä taloa. Myöhemmin Kortela oli säterikartano, joka muutettiin kruununratsutilaksi sekä vuokrattiin Juho Nordmanille vuonna 1689. 1800-luvun alussa Kortela käsitti ainoastaan yksittäisratsutilan. Kylässä aloitettiin isojakoa varten mittaustyöt vuonna 1804 ja se saatiin päätökseen vuonna 1813. Rusthollari Juhana Nordmanin kuoltua vuonna 1819 tila jaettiin kahtia. Vuonna 1868 Kortela halottiin siten, että muodostui kolme puolen manttaalin suuruista tilaa: Uusi-Kartano, Uusikortela ja Alatalo.
Kylätontti sijaitsee Kortelanlahden rannalla Vanha-Kortelan eli Alatalon sekä Uusi-Kartanon talojen alueella Kortelantien päässä.
Kortela on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden.

Vasikkarinmäki (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Ulkomitoiltaan noin 12x8 m kokoinen pääasiassa savisesta maasta, mutta jossain määrin myös kivistä rakennettu nelikulmainen maavalli. Vallin leveys vaihtelee 0,7-1,2 m välillä ja sen korkeus on noin puolimetriä, paikoin melkein metrin. Sisäpuolella on ainakin 6x6 m kokoinen tasainen alue – luultavasti se on laajempi, mutta kasvillisuus peittää rakennetta niin pahoin, että havaintojen teko on vaikeaa. SW-kulmassa on kulkuaukko. Paikoin maavalli on tehty pienen kumpareen rinteen päälle siten, että valli on ulkopuolelta melko korkea. Perimätiedon mukaan paikalla on toisen maailmansodan aikaan ollut satamaa suojaava ilmatorjuntatykki.

Myllyahde (Kivirakenteet)
Historiallinen; Noin 80 metriä Meiskantien ja valtatien 8 risteyksestä länteen Meiskantien eteläreunalla on noin 10 metrin pätkä hyvin säilynyttä kiviaitaa. Koska aita rajaa yhä talon pihapiiriä ei kohde oli kiinteä muinaisjäännös vaan muu kulttuuriperintökohde.

Konttikallio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Konttikallion kallioalueen pohjoisrinteen alla. Alueella on matalia, osittain varsin kivikkoisia hiekkamoreenikumpareita ja -harjanteita, joiden välissä on tasapohjaisia, vähäkivisiä notkelmia. Kumpareen laen koillisosassa on rakennuksen perustus. Se on kooltaan 5 m x 5 m ja kohoaa enimmillään noin 40 cm maan pinnasta pohjoisessa. Perustus on luonnonkiveä ja leveydeltään noin 70 cm. Keskellä on kellarikuoppa. Perustuksen luoteiskulmassa on luonnonkivestä rakennetun uunin jäännös. Se on kooltaan noin 2 m x 2 m. Uunin jäännös on nykyiselläänkin pystyseinäinen, paitsi sortuneelta pohjoisreunalta. Se on kuitenkin vain alle metrin korkuinen, joten näyttää siltä, että yläosa on purettu.
Rakennusjäännöksen lounaispuolella, kumpareen laella ja rinteellä on noin 20 m x 20 m kokoinen lähes kivettömäksi raivattu alue. Kivet on koottu alueen lounaisreunalle, missä ne muodostavat 2-3 m leveän ja vajaan metrin korkuisen, noin 20 m pitkän vallin. Raivausjälkiä on muuallakin lähiympäristössä. Rakennusjäännöksen itä- ja koillispuolella on lyhyitä pätkiä aitamaista kiviladelmaa ja kauempana koillisessa suuri röykkiö. Röykkiö on koottu notkon pohjalle luontaisen kivikon päälle. Sen halkaisija on noin 7 m ja korkeus noin 80 cm.
Paikalla havaitut asutusjäännökset näyttävät havaintojen perusteella olevan peräisin lähinnä 1800-luvulta. Rakennusjäännöksessä ja sen ympäristössä ei havaittu mitään 1900-luvun toimintaan viittaavaa materiaalia: ei metallijätettä, ei sementtiä eikä edes tiiltä. Paikalle ei ole merkitty asutusta eikä viljelyksiä isojakokartassa vuodelta 1784 (MHA A1:9/4-19) eikä halkomiskartassa vuodelta 1806 (MHA A1:9/20–32). Asutusta ei ole merkitty myöskään pitäjänkarttaan (MHA, Pitäjänkartasto, Ahlainen (1142 11+1144 02)). Myöskään 1900-luvulla senaatinkartastossa vuodelta 1910 (lehti XXI-13) ja peruskartoissa paikalle ei ole merkitty asutusta. Noin puoli kilometriä itäkaakkoon on kuitenkin näissä merkitty Puolamäen torppa tai myöhemmin sen hävittyä sen peltoja.

Vääränmaannokka (Puolustusvarustukset)
Historiallinen; Talvisodan aikainen tykkipatteri on kallioisen mäntyä kasvavan mäen laella Susiniementien päässä. Patterin neljä tykkiasemaa ovat rinteen yläosassa koillis-lounaissuuntaisessa linjassa. Kaksi koillisinta asemaa ovat betonivahvisteita, ja näiden välistä kulkee soratie. Lounaisimmat asemat on ladottu kokonaan kivistä. Torjuntasuunta on luode.
Lounaisimpien tykkiasemien takana kulkee osin kallioon louhittu yhdyshauta. Lounaisimman aseman kohdalta lähtee etelään päin ladottu suojakiveys. Tämän eteläpuolella on ehjä osin kallion sisään louhittu betonihuone, jonka edustalla ladottu kiveys jatkuu. Huone on ilmeisesti ollut ammusvarasto.
Rannan läheisyydessä noin 100 m tykkiasemista luoteeseen on kivistä ladottua rintavarustusta. Lisäksi 50 m tykkipatterista itään mäen laella on kallioon upotettu n.1,5 m pitkä rautatanko.
Tykkipatterin tarkemmat koordinaattitiedot:
Patterin koillispää N: 6785857 E: 196840
Patterin lounaispää N: 6785806 E: 196791
Rakenteiden eteläpää (ammusvarasto) N: 6785763 E: 196811

Matalakosken metsästysmaja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avokallion laealla on noin 5 x 5 m kokoinen ja 0,5 m korkea rakennuksen kivi-
jalka. Rakennus on sijainnut luonnonkauniilla paikalla Matalakosken eteläpuo-
lella. Kyseessä on todennäköisesti vuonna 1910 Ahlaisiin siirretyn Ahlströmin
metsästysmajan perustus. Paikalla kasvava kuusikko peittää osittain raken-
teen.

Pärkkilänkoski (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kosken pohjoisrannalla kaksi raunioitunutta ja metsittynyttä pihapiiriä 1800-
1900-luvun vaihteesta. Paikalle syntyi maatalouden pienasutusta 1900-luvun
vaihteessa. Asutus ja pellot autioituvat viimeistään sotien jälkeen. Niistä on
säilynyt lähinnä kivijalkojen ja peltojen kiviraunioita.

Susiniemi (1000027172) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaidat sijaitsevat Susiniemen tilan länsipuolella tien varressa, sekä sen eteläpuolella. Rakennelmat ovat 2 m leveitä ja metrin korkuisia kivilatomuksia. Ne ovat kahdessa erillisessä osassa useiden kymmenien metrien matkalla.

Veikko (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luvian sisäsaaristossa Laitakari-niemen etelärannalla uimalaiturin luona.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka oletetaan olleen Veikko -niminen alus. Hylyn pituus on noin 20 metriä. Veikko oli alun perin kuunari. Alus muutettu proomuksi, jolla kuljetettiin puutavaraa.

Kuolimaa Jussila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuolimaan kylän Rekola oli jakaantunut jo ennen isojakoa. Toinen taloista sijaitsi varsinaisen kylätontin eteläpuolella, toisella puolella Lapinjokea. Tämä kantatila, Jussila, sijaitsee Rantatien varrella, peltoaukeiden keskellä. Jussila on edelleen toiminnassa oleva tila.
Pihapiirin rakennuskanta on uudistunut voimakkaasti 1900-luvun aikana. Alueella saattaa kuitenkin olla säilyneenä maanalaisia, vanhempia rakenteita. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden.

Kodiksami Punni (Asuinpaikat)
Historiallinen; Punnin tila sijaitsi jo 1700-luuvlla nykyisellä paikallaan varsinaisen kylätontin pohjoispuolella. Sikopiirimaan jaon kartassa v. 1839 on merkitty Anttilan ja Punnin talojen vanhat tontit yhteiselle kylätontille. Maisemallisesti merkittävällä paikalla sijaitseva kantatila, jonka rakennuskanta on uusiutunut voimakkaasti sotien jälkeisinä aikana.
Alueella on mahdollisesti säilyneenä vanhempia maanalaisia rakenteita. Alueen rajaus on suuntaa antava. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympärsitö huomioiden.

Kodiksami Saari-Uotila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saari-Uotilan tila sijaitsi jo 1700-luvulla nykyisellä paikallaan varsinaisen kylätontin eteläpuolella. Erittäin hyvin säilynyt pihapiiri, joka on rakennushistoriallisesti erittäin merkittävä ja poikkeuksellisen arvokas umpipihamaisine piirteineen.
Kylätontin alueella on mahdollisesti säilyneenä maanalaisia, vanhempia rakenteita. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden.

Kodiksami Anttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Anttilan tila sijaitsi jo 1700-luvulla nykyisellä paikallaan kylätontin länsipuolella. Tilan rakennuskanta on uusiutunut voimakkaasti sotien jälkeisenä aikana.
Kylätontin alueella on mahdollisesti säilyneenä maanalaisia, vanhempia rakenteita. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Rajaus on suuntaa antava.

Mäentaka Vanha-Anttila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäentaan historia ulottuu ainakin 1500-luvulle. Varhaisin säilynyt maininta nimestä on vuodelta 1540. Tuolloin kylässä oli kaksi taloa. Isojako oli sitkeän riidan vuoksi saatetu valmiiksi vasta 1870. Anttilan sijaitsi varsinaisen kylätontin pohjoispuolella.
Alueella on mahdollisesti säilyneenä maanalaisia, vanhempia rakenteita. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Rajaus on suuntaa antava.

Kodiksami (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kodiksamin kylä sijaitsee kunnan kaakkoisosassa Lapinjoen itäpuolella noin 700 m päässä joesta. Kodiksamin kohdalla Lapinjokeen laskee Isoniitunoja – niminen joki, joka on kylän eteläpuolella. Kodiksami on noin 9,5 km Lapinkylän kirkolta kaakkoon.
Kodiksamin kylä on ennen isojakoa eli 1780-lukua kuulunut samaan jakokuntaan Sukkalan, Mäentaan ja Kuolimaan kanssa. Kodiksamin kylännimi on vuodelta 1503, jolloin kylässä on ollut ainakin kolme taloa. Vuoden 1540 ja 1686 maakirjoissa kylässä mainitaan olleen seitsemän taloa. (Alanen 2007, 23). Vanhimman kartan mukaan, joka on 1700-luvun lopulta talonpaikat sijaitsevat edelleen asutuilla ja rakennetuilla paikoilla, joten varhaisempaa asutusta ei juuri ole säilyneenä. Myös kylän pellot ja tiet eivät ole juurikaan muuttuneet 1700-luvun lopun ajasta.

Mäentaka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mäentaka sijaitsee Kodiksamin kylän itäpuolella.
Mäentaka on kuulunut samaan jakokuntaan Kuolimaan, Sukkalan ja Kodiksamin kanssa. Kylä on mahdollisesti syntynyt siten, että Kodiksamista on siirtynyt yksi talo edemmäs itään päin. Varhaisin säilynyt maininta Mäentaka-nimestä on vuodelta 1540.. Vuosien 1540 ja 1686 maakirjoissa on maininta, että kylässä on ollut kaksi taloa. (Alanen 2007, 26-27). Ilmeisesti varsinainen kylätontti on aikanaan mudostunut nykyisten Mikolan ja Vähälän talojen paikalle.
Mäentaan vanha kylätontti on edelleen asuttu, ja tonteilla on runsaasti rakennuksia. Vanhempia asutusjäänteitä ei tavattu. Vuosien 1839 ja 1872 karttojen mukaan kylä on säilynyt saman oloisena nykypäivään. Tielinjat, pelto- ja niittyalueet ovat samoilla paikoilla edelleen.
Kylätontin alueella on mahdollisesti säilyneenä maanalaisia, vanhempia rakenteita. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Rajaus on suuntaa antava.

Hamskeri 4 (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paahus eli merilintujen metsästyksessä käytetty näkösuoja sijaitsee Selkämeren kansallispuistossa Ouran saariston Hamskerin saaressa. Kohde on kivikkoisessa rinteessä rannan tuntumassa.
Se koostuu pyöristyneistä ja särmikkäistä kivistä puolikaaressa siirtolohkareen päällä. Sisäläpimitta on 0.7 m.

Verkkoranta Sassilansalmi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luvian sisäsaaristossa Luvian kirkolta noin 5 km luoteeseen Sassilansalmessa Verkkorannan edustalla.
Puurunkoisen aluksen pahoin hajonnut hylky matalassa vedessä. Hylyn osia on arviolta noin 20 - 30 metrin alueella.
Hylky havaittiin vuodenvaihteessa 2016-2017, kun vesi oli poikkeuksellisen matalalla. Hylky on tunnettu paikkakunnalla jo aiemmin. Paikallisen asukkaan mukaan hylky on vanhan Luvian Sahan puunkuljetusproomu, joka uitettiin Sassilansalmeen joskus 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa. Tarkoituksena oli hyödyntää runkoa laiturin rakentamisessa. Proomu kuitenkin juuttui pohjaan ja jäi niille sijoilleen hajoten vähitellen.
Hylky sijaitsee laivanrakennuksen historian kannalta kiinnostavassa ympäristössä, koska lähellä hylyn sijaintipaikkaa toimi 1500-1600 -lukujen vaihteessa kruununvarvi, jossa tehtiin aluksia kruunun käyttöön. Kruununvarvin lopetettua varvilla tehtiin talonpoikaisaluksia.
Metsähallituksen tekemässä Selkämeren hylkykartoitusraportissa 2013 kerrotaan hylyn tulleen esiin Werkholmissa ruoppauksessa jo 1900-luvun alussa. Hylyn pituudeksi mainitaan 16 metriä ja leveydeksi 6 metriä. Aluksen oletetaan uponneen riisuttuna vanhuuttaan.

Vinnari (1000032201) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin Säkylän Ristolan asemakaava-alueen arkeologisen inventoinnin yhteydessä. Vinnarin kylä on ollut olemassa viimeistään vuonna 1548 ja vuoden 1688 maakirjakartalla kylään on piirretty kaksi taloa. Ne näyttäisivät sijainneen Peren talon kohdalla. Kylästä on seuraava kartta vuodelta 1847, jossa kylätontti on juuri tällä alueella, mutta lisäksi karttaan on merkitty kaksi taloa Vinnarintien ja Vinnarinhaaran risteyksessä. Vuoden 1902 kartalla taloja on tullut lisää niin Vinnarintien kuin Vinnarinhaarankin varrelle. Tämän inventoinnin yhteydessä tarkasteltiin vain inventointialueeseen kuulu-
nut pohjoisempi osa 1800-luvun kyläalueesta eli Nikkarin ja sen länsipuolella olevan tilan alueita. Historiallisten lähteiden mukaan Peren kohdalla olleen varsinaisen kylätontin lisäksi kylässä on 1700-1800 –luvuilla ollut kolme torppaa, joista Sepän torppa on ollut olemassa jo vuonna 1734, Nikkari vuonna 1806 ja Juhola 1800-luvun alku-keskivaiheilla. Pohjoisempi kylätontti on voinut siten olla olemassa jo 1700-luvulla, mikäli Sepän torppa on ollut siellä.
Vinnarinhaaran risteyksen luoteispuolella olevalle tontille oli tekeillä uudisrakennus, mutta vanha talo oli vielä olemassa sen pohjoispuolella. Nikkarin puolella Vinnarintietä on puolestaan vanaha rakennuskantaa. Mainitun uudisrakennuksen pohjois- ja länsipuolella olevalla perunapellolla havaittiin huomattavasti paljon enemmän piiposliinia ja tiiliä kuin muualla alueen pelloilla. Punasavikeramiikkaa ja liitupiipun palanen havaittiin myös Nikkarin itäpuolella olevalla pellolla. Nämä kaksi tonttia ja niiden välittömässä läheisyydessä olevat pellot on rajattu muuksi kulttuuriperintökohteeksi, mutta on syytä muistaa että kyseessä on ehkä aikaisintaan 1700-luvun lopun tonttimaa.

Nimikallio (Taide)
Historiallinen; Tasainen kallioalue, jossa hakattuna runsaasti nimiä. Tietojen mukaan Nimikallio on ollut perinteinen Alakylän nuorison kokoontumispaikka. Tasaisella kalliolla on pidetty tansseja ja siellä on ollut myös kyläkeinu. Tapana on ollut, että seurustelevat nuoret ovat hakanneet kallioon nimensä. Vanhin edelleen näkyvissä oleva vuosiluku on mahdollisesti 1915. Osa hakkauksista on jäänyt sammaleen ja jäkälän alle, vanhempiakin hakkauksia voi siis löytyä. Nuorimmat ovat viime vuosikymmeniltä. Kalliolla on nuotiopaikka ja kivistä tehdyt penkit.

Mölkkäri (1000032453) (Asuinpaikat)
Historiallinen; ”Mölkäri” on merkitty vuosien 1769 ja 1782-83 isonjaon kartoille. Rippikirjoissa Suo-Mölkkäri mainitaan ensimmäisen kerran 1700-luvun loppupuolella. Paikalla on nykyisin Suo-Mölkkärin ja Mölkkärin tilat. Tiloja ympäröivät muutamat kalliokohoamat ja loivasti itään Kokemäenjokea kohti viettävät pellot.

Pärringin torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pärringin torpan paikka sijaitsee Luvian pohjoisosassa Pärrinki-nimisellä tilalla. Kohteelle johtaa metsäautotie, joka seuraa vanhaa tielinjaa. Alue erottuu raivattuna alueena pitäjän- ja senaatinkartoissa, mutta niihin ei ole enää merkittynä rakennuksia. Pärringin torppa lienee jäänyt pois käytöstä jo 1900-l alussa.
Maastossa on edelleen havaittavissa asutusvaiheeseen liittyviä rakenteita: uuninpohjia, röykkiöitä ja kellari. Metsäautotien parantamisen yhteydessä tien päässä sijaitsevaa kalliota on kuorittu kääntöpaikaksi. Rakenteet ovat kuitenkin säilyneet lähes koskemattomina.

Pitkäniemi (1000033056) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pitkäniemi eli Jämijärvi sijaitsee nimensä mukaisesti pitkällä, Mielahden ja Pitkälahden välisellä niemellä. Pitkäniemi ja Kontti ovat todennäköisesti Jämijärven vanhimmat kylät. Taloja Pitkäniemessä oli vuoden 1540 verokirjassa kolme; se oli toiseksi suurin kylä Kontinkylän jälkeen. Seuraavalla vuosisadalla taloja oli edelleen kolme; Heiska, Jutila ja Tuori. Pitkäniemen Heiskaa pidetään Jämijärven vanhimpana talona. Alun perin tilan nimi oli Pitkäniemi, mutta se muuttui Heiskaksi v. 1709 paikkeilla.
Kylätontti sijaitsi vuoden 1785 isojakokartan perusteella niemen lounaispuolella. Isojakoon mennessä Heiskan talo oli jaettu kahtia, joten taloja oli nyt neljä. Kaikki sijaitsivat edelleen samalla kylätontilla. Nykyisin alkuperäisellä tontillaan sijaitsee enää Jutilan talo, muiden siirryttyä kauemmas vanhalta kylätontilta. Alue on nyt Jutilan tilan pihapiiriä rakennuksineen ja istutuksineen sekä rakentamaton joutomaa tontin koillispuolella. Joutomaa on ollut osa vanhaa kylätonttia; sillä ovat sijainneet molemmat Heiskan talot. Alue kuuluu Pitkälahden kulttuurimaisemaan (Satakunnan rakennusperintö 2005).
Alueella voi olla säilynyt maanalaisia vanhempia rakenteita. Alueen rajaus on suuntaa antava. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Vallitseva maankäyttö on edelleen sallittua, mutta maankäytön suunnittelussa on huomioitava alueen erityispiirteet.

Kierikka (1000033057) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kierikassa oli vuoden 1540 verokirjassa kaksi taloa. Soinia ja Kierikkaa on kirjallisuudessa käsitelty myös yhtenä kokonaisuutena. Nimistä päätellen Soinin ja Kierikan silloiset isännät olivat läheistä sukua keskenään. Kierikan Hintun talon silloisena omistajana mainitaan Erik Kierikka ja Kaparin talon omistajana Nils Kierikka.
Kylätontti sijaitsi vuoden 1785 isojakokartan perusteella Mertiöjärven ja Jämijärven vesistöjen välissä. Tuolloinkin tontilla oli vierekkäin kaksi taloa, Hinttu ja Kierikka. Nykyisin tontilla oleva Kierikan tila on toiminnassa olevan maatila. Hinttu on siirtynyt hieman pohjoisemmas kylätontilla. Sen pohjoisosassa on käytettyjen autojen myyntialue, mikä laskee alueen maisemallista arvoa. Vanha tonttimaa on täysin uudempien rakennusten ja tien alla. Kierikka on kuitenkin historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde.
Alueella voi olla säilynyt maanalaisia vanhempia rakenteita. Alueen rajaus on suuntaa antava. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Vallitseva maankäyttö on edelleen sallittua, mutta maankäytön suunnittelussa on huomioitava alueen erityispiirteet.

Soini (1000033058) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Soinissa oli vuoden 1540 verokirjassa kaksi taloa. Nimistä päätellen Soinin ja Kierikan silloiset isännät olivat läheistä sukua keskenään. Hintun talon silloisena omistajana mainitaan Erik Kierikka ja Kaparin talon omistajana Nils Kierikka. Soinia ja Kierikkaa onkin kirjallisuudessa käsitelty myös yhtenä kokonaisuutena. Mahdollisesti jo keskiajalla syntynyt valtakunnallisesti merkittävä Hämenkankaan kangastie, joka muutettiin posti- ja ratsutieksi 1650-luvulla, on kulkenut vielä 1700-luvun alussa Soinin kautta.
Kylätontti sijaitsi vuoden 1785 isojakokartan perusteella Mertiöjärven ja Jämijärven vesistöjen välissä. Tuolloin tontilla oli vain yksi talo, Soini. Nykyinen Soinin tila on toiminnassa oleva maatila. Vanha tonttimaa on täysin uudempien rakennusten ja muokatun pihapiirin alla. Mitään erityisen säilynyttä aluetta ei voida erottaa. Soini on kuitenkin historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde.
Alueella voi olla säilynyt maanalaisia vanhempia rakenteita. Alueen rajaus on suuntaa antava. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Vallitseva maankäyttö on edelleen sallittua, mutta maankäytön suunnittelussa on huomioitava alueen erityispiirteet.

Kontinkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kontinkylässä oli vuoden 1540 verokirjassa neljä Kontti-nimistä taloa ja se oli suurin kylistä. Kontin veljekset olivat siirtyneet asuttajina Mouhijärveltä 1500-luvulla nykyisen Kontinkylän alueelle. Kontin kulttuurimaisema muodostuu keskiajalla kyröläisten uudisraivaajien asuttamasta saarimaisesta muodostelmasta, joka on yhteydessä mantereeseen kahdella kapealla kannaksella. Tilusteiden varsilla sijaitsevat rakennukset ovat harvakseltaan eri puolilla Konttia ja viljelykset laskeutuvat loivasti Jämijärveen. Kontin tilalla oleva vanha aitta on ilmeisesti yksi Suomen vanhimpia puurakennuksia. Rakennusvuodesta ei ole varmuutta, mutta epäilyt kallistuvat vahvasti vuoteen 1553. Perusteluna on sekä aitan edestä päin katsoen vasemmassa seinässä oleva muutaman sentin korkuinen vuosilukukaiverrus 1553 että aitan rakentamisessa käytetty kiilanurkkatyyli, jota käytettiin nimenomaan 1500- ja 1600-luvuilla. Alue kuuluu Kontin kulttuurimaisemaan (Satakunnan rakennusperintö 2005).
Vanha kylätontti sijaitsee Mattilan tilan pihapiirissä; Kontin tila on nykyään hieman etelämpänä. Päärakennus on joko uusi tai täysin ulkoasultaan uusittu, kylätontin kohdalla ei ole rakennuksia. Suhteellisen vähän muuttunut ympäristö kertoo edelleen vanhoista elinkeinoista.
Kontinkylä on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Alueella on todennäköisesti säilyneenä maanalaisia vanhempia rakenteita. Alueen rajaus on suuntaa antava. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Vallitseva maankäyttö on edelleen sallittua, mutta maankäytön suunnittelussa on huomioitava alueen erityispiirteet.

Kontinkylä Rämi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pohjoisessa kapea salmi erottaa Kontin ”saaren” mantereesta. Sen mantereen puolella ollut Rämin talo kuuluu myös Kontin kylään. Rämi oli alunperin yksi Kontinkylän neljästä Kontti -nimisestä talosta, perustajanaan Olav Kontti vuonna 1540. Rämi jakaantui 1600-luvulla Yli- ja Ala-Rämiksi. Yli- ja Ala-Rämin kantatilat, jotka perustettiin vuonna 1784, sijaitsevat nykyisin hieman pohjoisempana vanhasta tontistaan. Isojakokartassa ja 1800-luvun puolivälin pitäjänkartassa ne ovat vielä vanhalla paikallaan (kts. kuva 15). Rämin vanhalla tontilla on talo ja ulkorakennus. Tontti on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Alue kuuluu Kontin kulttuurimaisemaan (Satakunnan rakennusperintö 2005).
Kontinkylän Rämi on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Alueella on todennäköisesti säilyneenä maanalaisia vanhempia rakenteita. Alueen rajaus on suuntaa antava. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Vallitseva maankäyttö on edelleen sallittua, mutta maankäytön suunnittelussa on huomioitava alueen erityispiirteet

Pyydönniemi (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pyydönniemen yksinäistalo oli asuttu jo keskiajalla ja varhaisin tiedossa oleva asiakirjamaininta siitä on vuodelta 1512. Pyydönnniemen talo oli merkitty autiotilaksi jo ennen vuotta 1540. Uudelleen autiotalo asutettiin v. 1681. Sijaintinsa puolesta talon voi hyvin kuvitella kuuluneen ensimmäisten asuttujen rantakumpareiden joukkoon.
Tontti on edelleen, kuten jo isojaon aikoihin v. 1784, kahtia jaettu ja asuttu. Tilat ovat Jussila ja Pyydönniemi. Tonteilla on ollut useampia talousrakennuksia vielä 1900-luvulla, mutta niitä on purettu. Esimerkiksi Jussilan puolella tien pohjoispuolella olevalla tyhjällä paikalla on ollut navetta. Alue kuuluu Pitkälahden kulttuurimaisemaan (Satakunnan rakennusperintö 2005).
Pyydönniemi on historiallisen merkittävyytensä vuoksi kulttuuriperintökohde. Alueella on todennäköisesti säilyneenä maanalaisia vanhempia rakenteita. Alueen rajaus on suuntaa antava. Kohde on rajattu kokonaisuudeksi isojakokartassa näkyvän vanhan kylätontin rajaus ja kohteen ympäristö huomioiden. Vallitseva maankäyttö on edelleen sallittua, mutta maankäytön suunnittelussa on huomioitava alueen erityispiirteet.

Moisionluoto (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Moisionluodon keskikohdan itä- ja koillispuolelta todettiin yhdeksän kiviröykkiötä sekä yksi maakumpu. Osa röykkiöistä on muodoltaan pyöreähköjä, osa puolestaan epämääräisemmän muotoisia. Yksi röykkiö on koottu pienistä kivistä, jotka on laitettu suuremman maakiven päälle. Röykkiöt ovat alle 60 cm korkeita. Röykkiöiden kiviseen ympäristöön kaivetusta muutamasta koekuopasta ei tavattu mitään röykkiöiden tarkoitusta selventävää.
Moisionluodosta todetut röykkiöt voisivat olla raivausröykkiöitä. Vanhoilla kartoilla saaressa ei ole ollut peltoa tms. maankäyttöä, mutta paikalla mahdollisesti ollut pelto on voinut olla hyvinkin lyhytaikaisessa käytössä. Varsinkin röykkiöt 4, 6, 8 ja 10 vaikuttavat ulkomuotonsa perusteella raivausröykkiöiltä. Röykkiöt 1, 2 ja (vä-hemmässä määrin) 9 poikkeavat muista havaituista röykkiöistä: ne ovat muodol-taan enemmän pyöreähköjä kuin muut röykkiöt.

Uljas (1000037206) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Rauman edustalla.
Kuunarilaiva Uljaksen hylky. Uljas oli raumalainen 40,70 metriä pitkä ja 9,33 metriä leveä männystä 1891 rakennettu kuunarilaiva. Varustaja oli John Nurminen. Laiva purjehti lähes 60 vuoden ajan. Käyttöikänsä päähän tultua laiva riisuttiin, hinattiin merelle, sytytettiin palamaan ja sen annettiin upota 4.6.1950. Laivaa pidettiin raumalaisen purjelaivamerenkulun symbolina.

Ryöväskeri 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kahden saaren välinen matala louhikkoinen lehtomainen kannas, joka kasvaa pihlajaa.
SW-NE-suuntainen pyöristyneistä ja särmikkäistä sammaloituneista melko tasakokoisista lohkareista ladottu 45 m pitkä kylmämuuri, joka jatkuu N-rannalta suorana Ryöväskerin ja Kinnaskerin yhdistävän kannaksen yli suunnilleen puoliväliin. Muurin leveys 1.0-1.6 m ja korkeus 0.4-0.6 m. N-rannalla muuri alkaa ihan rantavyöhykkeestä, joten sillä ei voine olla korkea ikä. S-päässä muurin kivet näyttäisivät tulleen kangetuiksi ylös maasta. Muuri päättyy polkuun.
Saattaa olla jäännös yhteisten laitumien rajoista.

Haveri (iso-Haveri) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla on sijainnut talo (Iso-Haveri), joka on merkitty noin 1800-luvun keskivaiheilla laadittuun pitäjänkarttaan. Vuoden 1783 kartalla talo on sijainnut rannemmassa ja vuoden 1969 peruskartan laatimisen aikaan Iso-Haverin talo siirtynyt nykyisen lomakeskuksen päärakennuksen kohdalle (katso myös kohde, Haveri (Hafweri)).
Iso-Haverin autioitunut talon paikka sijoittuu hoidettujen nurmialueiden väliin jäävälle kiviselle kohdalle, missä kasvaa suurehkoja puita, vatukkoa ja katajaa. Kohdan halkaisee hiekkapäällysteinen tie, joka on ollut kutakuinkin samalla paikalla jo vuoden maakirjakartan 1688 laatimisen aikaan.
Paikalle kaivettiin muutamia koekuoppia. Mahdollisia jäänteitä vanhasta talonpaikasta saatiin tien eteläpuolelta, kohdalta missä sekoittuneen pintakerroksen alta todettiin muutamia tiilen kappeleita. Hieman epämääräisten maastohavaintojen ja paikalla olleen talon verrattain nuoren iän perusteella kohde tulkitaan muuksi kulttuuriperintökohteeksi. Kohteen rajausta ja säilyneisyyttä olisi todennäköistä mahdollista tarkentaa esim. tarkkuusinventoinnin keinoin.

Enskerit (Kulkuväylät)
Historiallinen; Iso-Enskeri on 46.1 ha:n kokoinen saari Ahlaisten edustalla, Tahkoluodosta pohjoiseen.
Iso-Enskeri on merkitty Hans Hanssonin Ala-Satakunnan 1650 karttaan nimellä Enskär.
Gustav af Klintin kartassa vuodelta 1836 saaret on merkitty nimellä Stora Enskär sekä Lilla Enskär, niiden eteläpuolella sijaitsevat pienet saaret Silakka Riuta sekä Hylki Riuta. Viitoitettu väylä kulkee Enskerien itäpuolelta. Iso-Enskerin koillispuo-lelle sekä Vähä-Enskerin itäpuolelle on merkitty ankkurointipaikat.
Haminakari-nimi viittaa paikan olleen paikallisten kalastajien käyttämä luonnonsatama-paikka.

Pirskerin Haminasalmi 2 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Pirskerin ja Ryöväskerin välisessä salmessa ollut satamapaikka mainitaan karttalähteissä 1600-luvulta lähtien eri nimillä, esimerkiksi Hans Hansson on vuoden 1650 Ala-Satakunnan sekä Länsi-Satakunnan kartoissaan nimennyt satamapaikan eri tavoin, edellisessä Birskär holmar och hampn, jossa saarten väliin on merkitty ankkurointipaikka, ja jälkimmäisessä Bärskärhampn (myös Ehrensvärd & Zilliacus 1997, 94). Sisempi väylä kulkee saarten välistä.
Birskär 1773 (Peter Nymansson, Ehrensvärd & Zilliacus 1997, 95). Vuonna 1835 Gustav af Klint nimeää Pirskerin Björkskär ja sen pohjoispuolelle Röfvärskär. Etelän Pirskeri on merkitty nimellä Luotaskär. Väylä on merkitty kulkemaan Ryöväskerin ja Pirskerin välistä Haminasalmea pitkin.

Pooskerin kartanon laitumet (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiöt ovat Köörtilän kylästä länteen, Pooskerinniemellä. Alue on osa Pooskerin kartanon laitumet -nimistä lihakarjan laiduntamaa perinnebiotooppikohdetta ja se kuuluu lisäksi Pooskerin saariston Natura 2000-alueeseen. Pooskerin kartanon alue (Veikkola) on maakunnallisesti arvokasta kulttuuriympäristöä. Kartanon päärakennus on 1700-luvulta.
1500-luvulta 1900-luvun alkuun Pooskeri on kuulunut Sunniemen kartanolle ja saarella asui Sunniemen kartanon alustalaisena saarivahti. (Martti Santavuori, Merikarvia historia 1981.) Topografialtaan alue on tasaista maankohoamisrannikkoa.
Pooskerinlahden rannalla sijaitsevista kiviröykkiöistä kahdesta otettiin koordinaatit GPS -laitteella. Näiden kahden havaintopisteen välissä oli lisää röykkiöitä ja niitä saattoi olla vielä muutama lisää alemman havaintopisteen 2 eteläpuolella.
Kiviröykkiöitä esiintyy tervaleppää kasvavan hakamaavyöhykkeen ja metsälaitumen rajalla pitkin Pooskerinlahden ranta-aluetta. Röykkiöt sijaitsevat noin 20-30 metriä merenrantaniityn vesirajasta sisämaan suuntaan. Röykkiöitä on 5-7, mutta todellisesta määrästä ei ole varmuutta sillä koko aluetta ei käyty systemaattisesti läpi. Havaitut röykkiöt valokuvattiin. Röykkiöt ovat muodoltaan pyöreitä, osa on säännöllisiä ja osa epäsäännöllisiä.
Vanhojen karttojen perusteella röykkiöiden pohjoispuolella, nykyisen kartanon alueella on ollut asutusta ainakin 1600-luvun lopulta saakka. Todennäköisesti enin osa röykkiöistä on raivausröykkiötä, mutta joukossa saattaa olla muitakin rakenteita, esim. kiukaita tai uunien jäännöksiä.

Myllykoski (1000038767) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Perimätiedon mukaan koskessa on ollut myllyjä 1600-luvulta asti. Vuoden 1850 myllyluettelossa mainitaan koskessa olleen kolme jalkamyllyä. Paikalla ollut mylly näkyy Kalmbergin kartassa vuodelta 1855. Paikalle on merkitty mylly myös vuoden 1910 venäläiseen topografikarttaan. Jokirannassa näkyy vastapäätä Setälän myllyä rakennuksen peruskiviä, jotka ovat muistitiedon mukaan vanhan myllyn jäännöksiä. Eteläpuolella on sijainnut ainakin ns. Sepän mylly, joka on tietojen mukaan hävitetty jo 1940-luvulla.
Sepän myllyn kohdalla, kosken eteläpuolella ollut uoma on sekin yhä näkyvissä; vuoden 2014 tehdyssä joen kalataloudellisessa kunnostuksessa uomaa avattiin jotta vesi taas pääsisi siihen. Paikalla olevan sillan itäpuolella, kosken eteläpuolella aivan sillan vieressä voidaan havaita rantatöyräässä ladottua kivirakennetta. Kyseessä on joko myllyuoman vahvistettua seinää tai mahdollisesti yllä mainittua myllyn perustusta.
Koskessa on näkyvissä myös sen keskellä kiviset saarekkeet, jotka epäilemättä nekin liittyvät myllyjen toimintaan.

Mållforsinkoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Mållforsinkoski sijaitsee Överholman ja Holman saarien välissä. Koskessa on ollut jalkamylly jo 1800-luvun alkupuolella. Myllyluettelon mukaan koskessa oli kaksi ratasmyllyä v. 1850. Toinen näistä oli nykyisen Uudentalon myllyn edeltäjiä. Myllylle johti tie Ala-Knuussin, Uudentalon ja Jumpin maiden läpi. Kun Kalkuttaana tunnettu saha siirrettiin Överholmaan viimeistään vuonna 1902, kuljettiin myös sahalle tätä tietä pitkin. Lisäksi jouduttiin rakentamaan silta. Nykyinen Uudentalon myllyn on rakennettu ilmeisesti joskus vuosien 1914 ja 1922 välisenä aikana. Tämä mylly on ainakin kolmas mylly kyseisen kosken rannalla. Tätä myllyä edelsi nk. Gustafssonin mylly. Nykyisen Uudentalon myllyn toiminta loppui vuonna 1976. Myllyllä oli myös pärehöylä.
Koskiuoman luoteispäästä avautuu näkymä kahteen Mållforsinkosken uomaan. Toinen on Uudentalon myllyn uoma ja toinen sen koillispuolelta ohittava uoma. Maastossa ei havaittu viitteitä muista myllyistä.

Bredvik (Asuinpaikat)
Historiallinen; Preiviikin kylässä oli keskiajan lopulla viisi taloa (Suvanto 2001:1591–1594). Kylän sijainti on hahmotettavissa kylän isojakokartoista (Sacklén 1783). Kylätontti on sijoittunut matalalle peltojen ympäröimälle moreenikumpareelle.
Kylätontti on yhä tiheästi asuttu. Sen pohjoispuolitse kulkee Preiviikintie, joka noudattelee vanhaa tielinjaa.
Kylänpaikan itäpuoliselta pellolta on metallinetsinnässä löytynyt mm. 1520-luvun klippinkiraha ja pronssipatojen jalkoja (Ilppari ILM26686).

Inderö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kyläsaaren eli Inderön kylässä oli 1500-luvun loppupuolella kahdeksan taloa (Suvanto 2001:1595–1599). Kyläsaaren kylän sijainti on pysynyt samankaltaisena Magnus Bergmanin vuoden 1688 maakirjakartasta lähtien.
Kylätontin rajaus perustuu Israel Grundstömin vuoden 1767 kylän peltoja kuvaavaan karttaan ja isojakokarttaan (Åhman 1781).
Kylätontti on yhä tiheästi asuttu ja osittain vanhan kiviaidan rajaama. Tontti on perustettu hieta- ja hiekkamaiden ympäröimän moreenimäen lounaaseen viettävälle rinteelle.

Inderö Eklöf (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty vuoden 1781 isojakokarttaan (Åhman) asuintontti. Tontti on merkitty myös pitäjänkarttaan, mutta on jo senaatinkartan aikaan autiona. Vuoden 1962 aikaan paikka oli osin peltoa.
Nykyisin paikalla kasvaa heinikkoa ja pensaikkoa sekä koivuja. Inventoinnissa paikalla tehtiin maaperäkairauksia. Alueella on 20–30 cm paksuudelta hiekkaista kyntökerrosta. Koordi-naateissa N 6834051 E 216851 kairaus osui kynnönalaiseen kiinteään tiilirakenteeseen.
Paikalla saattaa olla maanalaisia rakenteita, mahdollisesti 1700-luvun lopulta tai 1800-luvulta. Kohdetta voinee pitää muuna kulttuu-riperintökohteena.

Inderö Kutilo torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla lukee Skutilo isojakokartassa (Åhman 1781). Torppa on merkitty Kalmbergin kartastoon vuodelta 1855 ja senaatinkarttaan vuodelta 1907. Se on merkitty vielä vuoden 1962 peruskarttaan, mutta ei enää vuoden 1978 peruskarttaan.
Kuutilon torppareita perheineen on mainittu rippikirjoissa 1820-luvulta alkaen.
Alueella on peltoihin rajautuva heinää kasvava aukio. Alueella havaittiin osin täytetty, metrin levyinen, kivetty kaivo. Aukean keskellä havaittiin myyränkolojen hiekkamaan seassa vanhaa pullolasia, ikkunalasia ja tiilenpaloja. Paikkaa voidaan pitää muuna kulttuuriperintökohteena.

Korkealuoto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kivinintien päässä Laiskarännin rantaan on piirretty talo senaatinkarttaan vuodelta 1907. Paikalla on myös vuoden 1962 peruskartassa talousrakennus. Paikalle ei ole enää merkitty rakennuksia vuoden 1978 peruskarttaan.
Paikalla havaittiin tiiliä ja ikkunalasia sekä kivirivi, mahdollisesti jäänteenä rakennuksenpe-rustuksesta. Rakenteita voidaan pitää muuna kulttuuriperintökohteena.

Lytteböl (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lyttylän (Lyttskär) kartano on merkitty vuoden 1800 isojakokartassa (Elgh) samalle paikalle, jossa kartano pihamaineen nykyäänkin sijaitsee. Lyttylän keskiaikaisen talonpaikan tai sitä seuranneen kartanon paikasta ei ole täyttä varmuutta.
Kohdetta voidaan pitää muuna kulttuuriperintökohteena. Alueen rajausehdotus perustuu isojakokartan tonttimaahan.

Lytteböl Heikkilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nykyisen Lyttylän kartanon koillispuolelle on merkitty vuoden 1800 isojakokartassa asuintontti, joka on autioitunut ennen vuosien 1902–1905 halkomiskarttaa (Tallqvist). Kohde on nimetty Heikkiläksi, sillä paikan kaakkoispuolinen kallio on nimetty peruskartassa Heikkilänkallioksi.
Alueella havaittiin kivistä koostuva rakennuksenperustus, jonka päällä kasvaa tiheää pensaikkoa. Rakennus on ollut suunnilleen 5 m leveä. Perustuksen päälle vaikuttaa kasatun kiviä. Perustuksen koordinaatit ovat N 6840211 E 217058.
Koordinaateissa N 6840216 E 217041 on pitkänomainen kiviröykkiö tai matala kiviaita. Se on noin 6 m pitkä ja 1–1,5 m leveä. Sillä on korkeutta 40 cm. Kivet ovat sammalpeitteisiä. Se koostuu 20–35 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Röykkiön päällä kasvaa kuusia. Röykkiö saattaa olla syntynyt pihamaalta kiviä kerättäessä.
Autioitunutta asuintonttia voidaan pitää muuna kulttuuriperintökohteena.

Lytteböl Tonttipalsta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lyttylän vuoden 1800 isojakokarttaan (Elgh) on merkitty asuintontti noin 150 m kartanon länsipuolella. Tontti autioituu 1900-luvun alkuun mennessä. Alueen poikki kulkee leveä kiviaita, johon kartanon puutarha on rajoittunut. Tämä näkyy esimerkiksi vuoden 1907 senaatinkartan maankäytössä.
Puutarhan alueella on suurikokoisia kiviröykkiöitä, joihin on ilmeisesti raivattu kiviä puutarhaa perustettaessa. Röykkiöt koostuvat suurikokoisista kivistä, kivien halkaisijat vaihtelevat 35–80 cm välillä. Röykkiöt ovat pohjakaavaltaan pyöreitä. Niiden halkaisijat ovat 4–8 m välillä ja kor-keudet 1–1,7 m välillä.
Aluerajauksen poikki pohjois-etelä-suunnassa kulkeva kiviaita on noin 3 m leveä ja 60 cm korkea. Aidassa olevista kivistä osa on lohkottuja.
Lisäksi havaittiin pienemmistä kivistä koostuva röykkiö, kooltaan 3 x 2 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Sen kivet ovat 15–25 cm:n kokoisia. Kivet ovat sammaloituneita ja paksun neulasmaton peitossa. Lisäksi kivikossa on mahdollinen kellarikuoppa, jonka alarinteen puolella on kivistä vallia. Kuopalla on kokoa 3,5 x 2,5 m.
Alueen itäosa on hyvin umpeenkasvanutta, joten alueella saattaa olla rakenteita, joita tässä inventoinnissa ei havaittu.
Rajatulla alueella on merkkejä 1800-luvun lopun puutarhasta ja mahdollisesti tätä vanhemmasta asutuksesta. Aluetta voidaan pitää inventointihavaintojen perusteella muuna kulttuuriperintökohteena.

Myllymäki (1000039778) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Paikalle on piirretty tuulimylly Hans Hanssonin 1600-luvulla piirtämään Ulvilan pitäjänkart-taan. Olof Mörtin vuoden 1689 kartan teksti viittaa myös mäellä olleen myllyn. Paikalle on piirretty mylly myös isojakokarttaan vuodelta 1805 ja senaatinkarttaan vuodelta 1907.
Paikalla ei näkynyt selkeitä maanpäälle näkyviä myllystä kertovia rakenteita. Muutama maastossa havaittu maakivi saattaa olla jäänteenä paikalla olleesta rakenteesta, sillä niiden alueelta saatiin metallinpaljastimella runsaasti metallisignaaleita. Muutama metalleista tarkastettiin. Tarkastetut metallit olivat vanhojen viinapullojen korkkeja ja repäisykorkkeja. Näiden lähellä on mahdollinen nelikulmainen kellarikuoppa, kooltaan 3 x 2 x 2 m.
Paikalla saattaa olla merkkejä historiallisen myllyn toiminnasta. Kohdetta voidaan pitää muuna kulttuuriperintökohteena.

Patenäs Korpela torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalle on merkitty torppa vuoden 1907 senaatinkartassa. Pietniemen kylän uusjakokartassa vuodelta 1930 on merkitty torpan tontti, jolla on viisi rakennusta ja vinttikaivo.
Alueella havaittiin heinittyneen hakkuuaukean keskellä, metsätien vieressä tulisijanperustus. Tulisija on nelikulmainen ja laakakivistä ladottu. Se on kooltaan noin 2 x 1,5 x 0,5 m.
Uusjakokarttaan on merkitty 60 m pihapiirin pohjoispuolelle yksittäinen rakennus. Kyseessä on mahdollisesti sauna tai riihi, sillä paikalla havaittiin koordinaateissa tulisija. Tulisija on kooltaan noin 1,5 x 1,5 x 0,6 m. Se on nelikulmainen ja perustettu laattamaisille kiville.
Paikka on autioitunut vuoden 1962 peruskarttaan mennessä. Pietniemen Korpelan torppa on mainittu kirkonkirjassa 1870-luvulla. (Porin maaseurakunnan rippikirja 1872–1879:255). Autioitunutta torpanpaikkaa voidaan pitää muuna kulttuuriperintökohteena.

Ytterö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Yyterin (Ytterö) kylässä oli keskiajan lopulla taloa kuusi taloa. Kylän ja sen alueelle 1600-luvulla perustetun kartanon sijainti on hahmotettavissa kylän isojakokartasta (Tillberg & Bollstedt 1805) ja maakirjakartasta (Mört 1689).
Tontin keskivaiheilla sijaitsee yhä Yyterin kartanon rakennuksia. Tontin etelä- ja pohjoisosassa on kartanon puutarhaa.

Ytterö Antila torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueelle on merkitty asuintontti vuoden 1805 Yyterin isojakokarttaan (Tillberg & Bollstedt). Antila on merkitty myös Kalmbergin kartastoon vuodelta 1855 ja senaatinkarttaan vuodelta 1907. Vuoden 1962 peruskarttaan alueelle ei ole merkitty enää rakennuksia.
Aluetta tarkastettaessa havaittiin heinikkoa kasvavassa taimikossa kivetty kaivo. Se on nykyisellään noin 1,5 m syvä. Leveyttä kaivolla on noin 1,1 m.
Lisäksi havaittiin nelikulmainen heinittynyt kumpu, jossa erottui tiiliä ja kiviä. Kyseessä on todennäköisesti tulisijan perustus. Kokoa kummulla on noin 3 x 3 x 0,6 m.
Antilan torppa on mainittu kirkonkirjoissa ainakin 1770-luvulta lähtien

Ytterö Kankaanpää torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Alueelle on merkitty kaksi asuintonttia vuoden 1805 Yyterin isojakokarttaan (Tillberg & Bollstedt). Itäisempi tonteista on jäänyt autioksi vuoden 1907 senaatinkarttaan mennessä.
Tontin alueella ei vuoden 1962 peruskartassa ole enää rakennuksia. Tontin etelä- ja länsi-puolelle on merkitty asuinrakennukset, joista on nykyisin jäljellä kivijalat.
Läntisemmältä tontilta havaittiin nokkosta kasvava kumpu, joka osuu samalle kohdalle senaatinkarttaan merkityn rakennuksen kanssa. Kumpu koostui kivistä ja maasta.
Kairattaessa noin 25 cm paksuisen tumman hiekan alta tuli vastaan kiinteä rakenne, josta jäi kairaan tiiltä. Kumpu on kooltaan 5 x 2,5 x 0,6 m. Kyse on todennäköisesti rakennuksen tulisijasta.
Tontille ja sen lähistölle oli kaivettu runsaasti eri ikäisiä roskakuoppia. Yyterin Kankaanpään torppareita on mainittu kirkonkirjoissa ainakin 1770-luvulta lähtien

Ytterö Riitasarka torp (Asuinpaikat)
Historiallinen; Riitasaran torppa on merkitty isojakokarttaan vuodelta 1805 (Tillberg & Bollstedt). Se on merkitty myös Kalmbergin kartastoon vuodelta 1855. Torppa on pysynyt asuttuna ilmeisesti1960-luvulle asti, sillä paikalla on asuinrakennus ja talousrakennuksia vuoden 1962 peruskartassa.
Koordinaateissa N 6835105 E 212395 on jäänteet peruskarttaan merkitystä asuinrakennuksesta ja sen tulisijoista. Asuinrakennus on ollut noin 10 m pitkä itä-länsi-suunnassa. Vuoden 1978 peruskartassa alueelle on merkitty enää talousrakennuksia.
Paikalla on yhä pystyssä oleva navetta, joka on rakennettu betonista ja kivistä, mutta muutoin tontti on autioitunut ja kasvillisuuden vallassa.
Riitasaran torppareita on mainittu kirkonkirjoissa ainakin 1770-luvulta lähtien

Kankaantausta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Korvaluoman Jämiälankeitaalla sijaitseva Kankaantaustan talon paikka. Tilan rakennukset on 1912 myyty ja siirretty pois paikalta. 1800-l talon yhteyteen on kuokalla ja lapiolla raivattu yli 40 ha peltoa. Paikalla on edelleen havaittavissa rakennusten perustuksia, satoja meterejä kiviaitaa sekä kivistä ladottu kaivo. Talon historiasta on kerrottu Pohjankankaan itälaitaa -kyläkirjassa.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Leineperin Myllykoski (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Leineperin eli Fredriksforsin ruukkialueella toiminut mylly siirrettiin meijerin tieltä 1860-luvulla Leineperin Myllykoskeen, jossa se toimi vuosien 1863 ja 1925 välisenä aikana. Myllystä on säilynyt suunnitelmapiirroksia jo vuodelta 1860. vuonna 1880 myllyssä oli useita jauhokivipareja, lisäksi myllystä johdettiin voimaa läheiseen riiheen puimakoneeseen. Mylly purettiin v. 1925. Myllystä on säilynyt länsi-itä -suuntainen seinälinja sekä perustakiveystä.
Aluleella on lisäksi säilynyt edelleen melko massiivinen, kolmiaukkoinen kiviperustalle muurattu kuonatiilipato.

Heuru (Asuinpaikat)
Historiallinen; Heurun talonpaikka paikannettiin vuosina 1793-1805 laaditulta isojakokartalta. Tuolloin talonpaikka on sijainnut Patajärven kaakkoispuolella, satakunta metriä länteen Honkilahden ryhmäkylän muista taloista. Paikalle on merkitty talo myös vuoden 1885 senaatin kartalla, mutta vuoden 1969 peruskartalla talonpaikka on autioitunut.
Nykyisin paikalla on pienialainen pelto ja kivinen peltosaareke. Kivet saarekkeessa vaikuttavat olevan luonnonkiviä ja tuotu paikalle mitä ilmeisimmin sitä ympäröivästä pellosta. Saarekkeesta ei havaittu rakennuksen jäänteitä. Saarekkeeseen tehtiin muutama koekuoppa, joista paljastui muokattua hiesupitoista peltomaata sekä muutamia tiilenmuruja. Kohde arvotettiin muuksi kulttuuriperintökohteeksi.

Härkäluoma (Asuinpaikat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Koskeljärven itärannalla. Rakennuksen perustakiveys sijaitsee melko tasaisella ja kallioisella rantakaistaleella, noin 50 m etelään paikasta, jossa tie tulee rantaan. Rakennelma on noin 15 metriä vesirajasta.
Rakenne on suorakulmainen kivistä rakennettu perusta, jonka järvenpuolinen sivu on avoin. Rakennelman ulkomitat ovat noin 5,5x4 m, sisämitat noin 4,5x3 m. Perustan leveys vaihtelee: 70-100 cm.

Rekikoski (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Rekikosken suvussa on kulkenut tarina, joka liittyy Rekikosken tilalla sijaitsevaan suureen kiveen. Tarina on suunnilleen seuraavanlainen: Alipa kerran iso jättiläinen erämaassa kulkemassa. Hän näki suuren kiven ja halusi kiivetä sen päälle kiven pohjoispuolelta kaksi kertaa, mutta molemmat yritykset epäonnistuivat. Yrityksistä jäivät kuitenkin jäljelle liukumajäljet kiven seinämään. Jättiläinen siirtyi kiven länsipuolelle ja pääsi kuin pääsikin kapuamaan sieltä kiven päälle, todisteena ovat lohjenneet kiilamaiset ulokkeet kiven länsiseinämässä. Kiven päälle jäi jättiläisen jalanjälki, jossa erottuvat kantapää ja varvasosa.
Koordinaatit ilmoittavat tilan sijainnin.

Krapistonmäki III (Taide)
Historiallinen; Paikalle on vuoden 1937 peruskartassa merkitty kolmiomittauspiste, mikä viittaa vanhaan kolmiomittaustornin paikkaan. Kyseessä on laakea ja puhdistettu maakivi, kooltaan 70c100 cm. Kiveen on uurrettu risti ja vuosiluku 1903. Kiven ympärillä on neliömäinen, epäyhtenäinen, halkaisijaltaan parimetrinen kivikehä, jossa on 1-2 kiviriviä.
Noin 8 metriä itään edellisestä on melkein mäenhuipulla pitkänomainen maa- ja kiviröykkiö, jonka päällä kasvaa tiheää lehtipuuvesakkoa. Se on kooltaan noin 4x8 m, ja noin 60 cm korkea. Kyseessä on ilmeisesti hiekanotossa syntynyt röykkiö.
Inventoinnissa 2023 todettiin, että maakivi oli jo kokonaan sammaleen peittämä, mutta hakkaus otettiin esiin. Kiven ympärillä ei enää havaittu kehämäistä rakennetta eikä kiven- ja maansekaista röykkiötä löytynyt.

Kepolan vanha tie (Kulkuväylät)
Historiallinen; Euran Kauttuan ja Köyliön Kepolan kylien välinen maantie. Inventoidulla osalla tielinjan länsiosa näkyy vuosina 1793 ja 1795 laaditulla kartalla. Kokonaisuudessaan tielinja näkyy 1840-luvun pitäjänkartalla, vuoden 1902 Senaatin kartalla ja vuoden 1912 isojaon täydennyskartalla. Vuoden 1962 peruskartalla tielinja esiintyy enää kärrytienä, kärrypolkuna ja polkuna – nykyinen Luvalahdentie on korvannut sen. Tielinja yhdistää rautakaudella asutetut Köyliönjärven ja Euran kirkonkylän seudut, joten on mahdollista, että sen alkuperä – tosin alkuun polkuna ja ratsupolkuna – on jo rautakaudella.
Vanha Kepola – Kauttua – tie ylittää muutaman metrin levyisen puron Euran ja entisen Köyliön (nyk. Säkylän) rajalla (N 6784323 E 243523). Nykyisin kohdalla on lahoava, muutamasta laudasta tehty silta, jonka varoen voi ylittää jalan. Tien ollessa aktiivikäytössä on kohdalla ollut ainakin hevoskärryillä ylitettävä silta. Jäännöksenä vanhasta sillasta on purouoman seinämässä, molemmin puolin, muutaman metrin matkalla läpimitaltaan muutaman kymmenen senttimetrin lohkokiviä (pääasiassa nykyisen lautasillan alla).

Seesperi (Taide)
Historiallinen; Ilmoitettu Seesperin saaressa kalliolla olevasta hakkauksesta, jossa ruori ja sen keskellä vuosiluku 1876 sekä nimikirjaimet, joista vaikea saada selvää.
Paikkatieto on epätarkka.

Brita Dan (Alusten hylyt)
Historiallinen; Hylyn sijaintipaikka on Rauman satamasta noin 9,5 kilometriä länteen ja Santakarista noin kilometrin länsiluoteeseen.
Metallirunkoisen aluksen hylky, joka on hajonnut kahteen osaan. Osat ovat muutaman metrin päässä toisistaan. Keulaosa on kääntynyt ylösalaisin. Hylyn hyttien sisärakenteet ovat purettu ja rakenteissa on useampi isompi reikä johtuen ruostumisesta. Tämän takia kohteella on romahdusriski.
Brita Dan saapui Rauman edustalle Tanskasta myrskyisenä päivänä 7.11.1964. Luotsia odottaessaan alus osui pohjaan, menetti ohjauksensa, sai vuodon ja konehuone alkoi täyttyä vedellä. Aluksen ruumassa ei ollut lastia, sillä tavoitteena oli ollut lastata sellua Raumalta. Onnettomuuden sattuessa kaksi ankkuria laskettiin ja hätäsanoma lähetettiin. Yhdeksän miestä ja kapteeni jäi alukselle sen alkaessa upota ja pelastusveneeseen yritettiin siirtyä. Pelastusvene kuitenkin karkasi ja miehistö joutui hyppäämään veteen aluksen upotessa. Luotsikutteriin ja merivartioston veneeseen saatiin pelastetuksi seitsemän henkilöä. Kolme miehistön jäsentä menehtyi.
Brita Danin osia purettiin keväällä 1965, kun Hollming Oy nosti hylyn pintaan. Kaikki käyttökelpoiset osat ja hyttien rakenteet otettiin talteen. Noston yhteydessä hylky räjäytettiin kahteen osaan. Nykyään hylky on suosittu sukelluskohde Rauman alueella.

Sirius (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Eurajoen vesialueella Säpin majakkasaaresta länteen, majakasta noin pari mailia länteen. Sijaintitieto on epätarkka.
Ruotsalaisen höyrylaiva Siriuksen hylky. Laivasta on jäljellä muun muassa noin 30 metriä pitkä osa pohjasta sekä höyrykattila. Osia on 3 - 17 metrin syvyydessä.
Sirius haaksirikkoutui myrskyssä 16.12.1944 ollessaan matkalla Sundsvallista Mäntyluotoon. Seppo Salonen on selvittänyt laivan vaiheita ja kertoo niistä Urheilusukeltaja -lehdessä 1995/3 (s. 20-21). Laiva haaksirikkoutui Säpin länsipuolella Lindgrenin matalan luona olevalle 3 metrin matalikolle. Haaksirikon jälkeen hylyn ja sen lastin osti porvoolainen yhtiö. Pelastustöissä 1945 hylky vaurioitui pahoin. Hylky löydettiin uudestaan 1992. Seppo Salonen kertoo Urheilusukeltaja-lehdessä sukelluksesta hylyllä ja hän kertoo Säpin majakan olevan "lännessä parin mailin päässä".

Karjasalo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kellarin raunio. Kooltaan n. 4 x 4 m, hyvin selkeästi näkyvä, kylmämuurattu rakenne. Paikalla ilmeisesti ollut Karjasalo -niminen talo/torppa vielä 1950 -l alussa. Muita rakenteita ei näkyvissä.

Tervasmäki (1000044514) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Tervasmäen koillispuolisessa loivassa rinteessä noin 75 metriä länteen Ruskilantien ja Tervasmäentien risteyksestä. Rakenteen välittömässä ympäristössä kasvaa nuorta puustoa, pääasiassa koivua ja kuusta.
Kellarin seinät on rakennettu luonnonkivistä, jotka ovat osin sammaleen ja muun kasvillisuuden peitossa. Rakenne on kooltaan noin 2,5 x 2,2 m. Kulkuaukko suuntautuu alarinteeseen. Kellari oli tarkastushetkellä täytetty modernilla roskalla.
Kellarin ajoitus on epäselvä. Senaatin kartassa ja tätä modernimmissa kartoissa alueelle ei ole merkitty asutusta.

Kantinkankaan lentokenttä (Kulkuväylät)
Moderni; Lentokenttä perustettiin vuonna 1936 Kauhavan Ilmailukoulun varalaskukentäksi ja alueelle rakennettiin 1930-luvulla muun muassa useita lentokonehalleja. Vuosina 1936-1941 lentokentällä toimivat Täydennyslentorykmentti 1 ja Täydennyslentolaivue 17. Lentokentän päätehtävänä oli uusien ohjaajien jatkokoulutus rintamakelpoisiksi.
Jatkosodan aikaan kentän sotilaallinen käyttö päättyi, koska lentokentän hienohiekkainen pinta aiheutti ongelmia lentokoneiden moottoreille. Jatkosodan jälkeen lentokonehallit myytiin ja purettiin rakennustarvikkeiksi. Sodan jälkeen lentokentän käyttö oli satunnaista. Esimerkiksi 1950-luvun alkupuolella lentokentällä järjestettiin lentonäytöksiä.
Sittemmin alueen ilmailukäyttö on päättynyt ja nykyään alueella kasvaa nuorta puustoa. Myöhemmästä käyttöhistoriasta kertovat alueelle harjoituskäyttöön kaivetut poterot ja taistelukaivannot.

Paholamminkeidas (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Rajamerkki sijaitsee Paholammin turvetuotantoalueen lounaispuolella, Paholamminkeitaan lounaislaidalla olevan kallio- kohoaman luoteispuolella. Noin 70 cm korkea ja 50 cm leveä rajakivi on pystytetty n. 1,5 metrin kokoisen ja n. 40 cm korkean neliön muotoon ladotun kiviröykkiön päälle. Kivien pintaa peittää jäkälät ja sammaleet. Rajakiveä ei ole merkitty isonjaon kartalle.

Sievari 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Matala yksittäinen pystyyn nostettu liuskekivi mäen päällä. Paikalla kulkee itä-länsi-suunnassa nykyinen tilusraja. Noin 20 metriä tästä itään on maastossa toinen mahdollinen rajakivi nykyisellä rajalinjalla.

Tolvi (Maarakenteet)
Historiallinen; Harjavallan keskustan tuntumassa Satakunnantien ja Opintien risteyksen lounaispuolella oleva nykyisin rakentamattoman alue on kuulunut Tolvin tilaan. Vanhoilla kartoilla näkyvän rakennuksen paikalla on maakumpare. Koekuopassa erottui tummaksi värjäytynyt hiekkakerros.

Kolla (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kollan kylästä on ensimmäiset kirjalliset maininnat vuodelta 1540. Kylä on kuitenkin todennäköisesti syntynyt jo 1300–1400-luvulla. Kylän tonttimaa sijoittui Kollantien eteläpuolelle Nihattulantien ja Säterintien väliin jäävälle alueelle, jossa on nykyisin Uusi-Kartanon tila. Taloja olivat ensimmäisen isojakokartan 1762 mukaan Kollolan rustholli eli Kartano, Heinilä ja Simula. Kartano omisti puolet kylästä.
Nykyään kylätontilla on Uusi-Kartano-niminen maatila. Tontti ei ole miltään osin varsinaises-
ti autioitunut. Tontin pohjoispuolella oleva alue, jolla on ollut aikanaan kartan mukaan mm.
tuulimylly, on nykyään laitumena.

Kolla Rakuunan torppa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kollan kylätontin editse kulkevan nykyisen Säterintien ja Kollantien risteysalueella vuoden
1762 kartassa näkyvät neljä pientä torpan tonttia (nimettyinä ovat paimenen ja rakuunan torpat) ovat hyvin todennäköisesti syntyneet jo ennen 1750-lukua. Rauman maaseurakunnan rippikirjoissa vuosilta 1750–56 mainitaan Kollan kylän yhteydessä paimen, rakuuna ja kaksi sotilasta. Rakuunan torppa on sijainnut Kollantien ja kauempana vasemmalle lähtevän Säterintien risteyksessä. Nykyään paikalla on pientalojen pihamaata.

Tarvola (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tarvolan kylä ajoittuu mitä ilmeisimmin 1300–1400-luvulle. Ensimmäinen kirjallinen maininta kylästä on vuodelta 1540.Kylätontti sijaitsi ilmeisesti Tarvolan kylätien varrella Seikkulan tilan länsipuolella; isojakokartassa ei valitettavasti ole esitetty selkeästi kylän paikkaa. Kylätontiksi on tulkittu kartan pohjoisosassa oleva alue, jonka eteläpuolella on neljään ”sarkaan” jaettuina mahdollisesti talojen vanhat rintapellot. Oletetun kylätontin itäpuolisen peltoalueen nimi ”Imbolan Vainio” voi viitata isojakoon mennessä kadonneeseen taloon (Impola).

Kaunissaari (1000045938) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kaunissaari sijaitsee Eurajoen suistossa vain n. 200 m päässä Orjasaaresta ja Olkiluodosta. 33 hehtaarin suuruisessa saaressa sijaitsi vuosina 1874 - 1923 A. Ahlströmin perustama höyrysaha sekä vilkas teollisuusyhdyskunta kauppoineen, kouluineen ja työväen asuinrivineen. Saaren asukasluku oli suurimmillaan v. 1915, kun asukkaita oli yhteensä 313. Kaunissaaren pohjoisrannan luonnonsatamasta johti suora väylä avomerelle.
Sahaustoiminta loppui Kaunissaaressa vuonna 1923, mutta puutavaran uitto ja lastaus kuitenkin jatkuivat ja mm. Kaunissaaren koulu oli toiminnassa vuoteen 1933 saakka. Toiminnan 1930 - 1940 lukujen kuluessa päättyessä koko saari autioitui. Hirsirakenteiset asuinrakennukset siirrettiin Porin Pihlavassa sijaitsevalle Ahlströmin sahan asuinalueelle Halssiin.
Luontoa ja ympäristöä ei Kaunissaaressa ole sahatoiminnan loppumisen jälkeen ihmisen toimesta muokattu. Asumisesta ja teollisesta toiminnasta jääneet jäljet ovat hyvin havaittavissa: rakennuksien kivijalat ja uunien ja muurien perustukset erottuvat selvästi. Saaren itäkärki eli Risuinnokka on sahan jätepuusta ja kelteistä kerrostunut keinotekoinen 300 metrin pituinen lisäke, jonne kasvillisuus ei kaikkialle edelleenkään ole juurtunut. Kaunissaaren pohjoisreunalla on helposti löydettävissä saaren laaja ja tasainen tanssikallio, jossa on kalliohakkauksia. Myös saaren satamasta ja lastauspaikasta on jäänyt jälkiä: laiturirakenteiden paaluja, laivojen kiinnitysrenkaita kalliossa sekä painolastihiekkaa. Kaunissaari onkin tunnettu painolastikasvillisuudestaan.
Luontokohteena Kaunissaari kuuluu eteläisen Satakunnan arvokkaimpien joukkoon. Eurajoen kunta hankki Kaunissaaren omistukseensa v. 1997 virkistys- ja retkeilyalueeksi kuntalaisille.

Haukkasalo 1 (1000047056) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkiksi pystytetty kivi on kooltaan noin 0,5 metriä x 0,3 metriä x 0,2 metriä. Pystykiveen liittyy maantasainen suorakaiteen muotoinen kiviröykkiö, jonka koko on noin 1 metri x 1 metri. Rajamerkki näkyy vuosina 1797–1799 tehdyssä Alahonkajoen isojaonkartassa (A14:1/7a-7r Anttila) Pitkäkosken ja Itäluomanmaan välisenä rajana.

Haukkasalo 2 (1000047057) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Paikalla on sammalen peittämä pystykivi. Kiven koko on noin 40 x 30 cm ja siitä näkyy hieman yläosaa, noin 20 cm korkeuteen. Rajamerkki sijaitsee ojitetun suon laidassa. Rajamerkki näkyy vuosina 1797–1799 tehdyssä Alahonkajoen isojaonkartassa (A14:1/7a-7r Anttila) Paaston ja Anttilan välisenä rajana.

Mustakeidas 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Lohkokivistä tehty röykkiö, jonka halkaisija on noin 2 metriä ja korkeus noin 30 cm. Röykkiön keskellä on iso pystykivi, jonka korkeus on noin 1 metri. Isojakokartassa paikalle ei ole merkitty rajaa, mutta 1800-luvun puoliväliin ajoittuvalle pitäjänkartalle paikalle on merkitty Honkajoen ja Kankaanpään välinen raja.

Mustakeidas 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suon laidassa on pyöreähkö halkaisijaltaan 2 metriä oleva sammalen peittämä kiviraunio. Kiviraunio on koottu luonnonkivistä ja korkeutta sillä on noin 0,2 metriä. Isojakokartassa paikalle ei ole merkitty rajaa, mutta 1800-luvun puoliväliin ajoittuvalle pitäjänkartalle paikalle on merkitty Honkajoen ja Kankaanpään välinen raja.

Huovintie Haistilantie 134 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Huovintie on keskiajan huomattavimpiin kuulunut tie, joka yhdisti Kokemäenjoen suun kauppa- ja asutusalueen sisempään Euran-Säkylän-Köyliön asutusalueeseen ja Varsinais-Suomen jokiasutuksen latvoihin.
Haistilan lauttapaikan pohjoispuolella on vanhoissa kartoissa näkyvissä tielinja kohti Poria. Ilmeisesti lauttapaikan kautta on alun perin kuljettu Ulvilasta kohti Turkua, mutta Porin kaupungin perustamisen jälkeen myös maaliikennereitti on muuttunut merkittäväksi. Vanhimmat tiedot kestikievareista on joen toiselta puolelta Ravanista vuodelta 1633, samoin myös vanhimmat talot näyttävät tällä kohtaa sijoittuvan Kokemäenjoen koillisrannalle, joiden kautta ilmeisesti vanhin tielinja on kulkenut Ulvilaan ja edelleen Poriin. Haistilantie 134 kohdalla on ilmeisesti kulkenut vaihtoehtoinen tielinja kohti Poria.
Haistilantie 134 kohdalla on pihatienä toimiva käytössä oleva tielinja, joka noudattaa vanhaa Huovintien sivutien linjausta. Tie on rakennettu hiekkamaalle ja siltaa lukuun ottamatta mitään erillisiä tierakenteita ole havaittavissa. Asuinrakennuksen luoteispuolella pellolla ei ole havaittavissa vanhaa tielinjaa, vaikka maastossa tehtiin tarkempia tarkastuksia ja maaperäkairauksia.
Tielinja ylittää kapean puron, jonka kohdalla on siltarakenne. Sillassa on betoniputkesta tehty aukko, mutta putken reunoilla on nähtävissä jäänteitä vanhasta kivisillasta. Kivisiltaan ja sen ympäristöön saattaa liittyä muinaisjäännösrakenteita, joita tosin selvityksen yhteydessä ei havaittu.

Haistilan lauttapaikka (Kulkuväylät)
Historiallinen; Ensimmäinen maininta lautan rakentamisesta Ulvilan Haistilaan Kokemäenjoen ylityspaikalle on vuodelta 1641. Kuitenkin jo keskiaikainen Huovintie on ylittänyt joen Haistilassa ja ilmeisesti joen ylityspaikka on vakiintunut Haistilaan jo viimeistään 1500-luvulla, ehkä jo myöhäiskeskiajalla. Joen vastakkaiselta puolelta Ravanista on vuodelta 1633 tieto erillisestä kestikievarista, joka saattaa olla ollut keskiaikaisen tavernin perillinen. Haistilan lauttapaikka oli ainut joen ylityspaikka alajuoksulla ennen Kokemäkeä pitkän ajan, sillä Poriin tuli säännöllinen lauttaus vasta 1808-09 sodan jälkeen. Lautta toimi Haistilassa aina Friitalaan 1953 valmistuneen sillan käyttöönottamiseen saakka.
Haistilan lauttapaikalla on edelleen nähtävissä viimeiseen lauttaan liittyviä rakenteita, mm. kivipaasia.

Keisarinranta (Asuinpaikat)
Historiallinen; Keisarinranta sijaitsee Raakkuunjärven itäpuolella Euran pohjoisosissa lähellä Nakkilan rajaa. Tarinan mukaan keisari Aleksanteri I kulki vuonna 1819 järven ohi ja pysähtyi sen rannalle seurueensa vaunuhevosten vaihdon ajaksi.
Järven vedenpinnan laskemisen seurauksena järvestä on muodostunut kosteikko ja luhtamaa. Entisen järvenrannan tuntumassa sijaitsee historiallisen ajan pihapiiri ilmeisesti 1800- ja 1900-lukujen vaihteesta. Senaatin kartastossa tila on kirjattu nimellä Järvenpää. Tila on autioitunut 1900-luvulla ja sen rakennuskannasta on säilynyt lähinnä rakennusten perustuksia.

Metsä-Mäkelä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on historiallisen ajan pihapiiri, joka sijaitsee Nakkilantien itäpuolella Metsä-Mäkelän tilasta noin 200 metriä länteen. Alue on nurmen peittämä puuton kaistale pellon laidassa, josta voidaan havaita kahden puretun rakennuksen rakenteita, mahdollisia peltoröykkiöitä sekä käytöstä poistunut kaivo.
Tila on merkitty vuoden 1904 senaatin karttaan, jolloin tilalle kulkee erillinen tie Nakkilantieltä. Tämän tien pohja on edelleen havaittavissa maastossa. Vuoden 1951 ilmakuvan perusteella pihapiirissä on tällöin ollut vielä ainakin neljä rakennusta, jotka puretaan sittemmin 1960-luvulle tultaessa.

Ojalantontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on historiallisen ajan pihapiiri, joka sijaitsee Alhonkulmantieltä luoteeseen erkanevan metsätien varressa Metsä-Vahalan tilalta noin 700 m itälounaaseen. Alueelta voidaan havaita pihapiirin ympäröivä, sammaleen peittämä kiviaita sekä kaivo. Mahdolliset muut rakennusten jäänteet lienevät olleen tarkastushetkellä kasvillisuuden peittämiä.
Tila on merkitty vuoden 1907 senaatin karttaan, jolloin tilalle kulkee nykyisen tien lisäksi myös pienempi tie Metsä-Vahalan tilalta. Tämän tien pohja on edelleen havaittavissa maastossa. Vuoden 1962 kartassa alueelle ei ole enää merkitty rakennuskantaa.

Niemen mylly (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Vatajankosken länsipuolella, aivan patosillan eteläisen pään kupeessa, on kaksi
vierekkäistä kivirivistöä rannan tuntumassa. Rivit sijaitsevat vierekkäin ollen joen
suuntaisia. Niiden pituus on arviolta noin 6 metriä ja niiden väliin jää noin 2 metrin levyinen
tila. Rakenne liittynee kosken länsipuolella olleeseen Niemen myllyyn.
Niemen myllyn toinen nimi, Sammin mylly johtui siitä, että Siikaisten Sammin kylän taloja
jauhatti siellä viljaa. Kartoissa mylly näkyy ensin 1700-luvun lopun isojakokartassa ja
myöhemmin vuosien 1865 ja 1889 halkomiskartoissa. Vielä vuoden 1929
lohkomiskartassa näkyy myllyn rakennus rannassa. Samana vuonna sähkölaitoksen lupa-
asian käsittelyyn liittyvästä asiakirjasta käy ilmi, että joen molemmin puolin olleet myllyt
olisi jo hävitetty. Mahdollisesti koneistot oli siirretty, mutta rakennukset ovat ehkä säilyneet
jonkin aikaa. Ilmeisesti nykyisen patosillan rakentamisen vuoksi Niemen mylly purettiin.
Patosillan eteläpuolella on muurimainen ladottu kivirakenne, keskellä kuivaa koskea
olevalla kalliokohoumalla. Suunnittelukartassa vuodelta 1941 on kuvattu padolta lähtevä
uloke suurin piirtein kivirakenteen kohdalle, mikä voisi olla tukinuittoon liittyvä ruuhi.
Toisaalta kuitenkin mainitaan, että tukkeja olisi laskettu padosta läpi vapaasti, ilman
kourua. Rakenne voi liittyä myös Niemen myllyyn.

Tyrisevä 2 (1000047645) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on historiallisen ajan pihapiiri, joka sijaitsee Printuntieltä kohti koillista erkanevan tien varrella. Tila ei ole enää asuttu, mutta kohteiden välittömässä läheisyydessä sijaitsee edelleen kolme pystyssä seisovaa puurakennusta, joista yksi on toiminut tilan asuinrakennuksena. Asuinrakennuksen länsipuolella on sijainnut neljä muuta rakennusta ja kellari, jonka tukittu sisäänkäynti on edelleen havaittavissa pihapiiristä. Lisäksi alueella on rakennusten kivijalkoja, kiviaitaa sekä määrittelemättömäksi jääneitä kivilatomuksia.
Tila on merkitty vuoden 1907 senaatin karttaan, josta ei kuitenkaan voida tehdä havaintoja tilan rakennuskannasta.

Koivisto (1000047655) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Koiviston tila sijaitsee Paneliassa Kukonsuon eteläpuolella Eurajoentien molemmin puolin. Tien pohjoispuolelta on havaittavissa kivetys, joka on maanomistajan mukaan peräisin riihen kiukaasta. Tilan itäpuolella kohoavan mäkeen on rakennettu kellari, joka on edelleen hyvässä kunnossa. Eurajoentien eteläpuolisen pellon laidassa sijaitsee tilan kaivo, joka on täytetty. Sen läheisyydessä on pieniä peltoröykkiöitä.
Maanomistajan mukaan tilalla majoittui kasakoita 1900-luvun alussa.

Papinsaari (1000047656) (Kulkuväylät)
Historiallinen; Asiakirjanlähteiden mukaan Papinsaaren alue kuului 1900-luvun alussa suoritettuun isojaon täydennykseen saakka Kiukaisten pappilan nautintaan, mistä alueen nimi on myös peräisin.
1880-luvulla Eurajoen eteläisen uoman jatkeeksi rakennettiin Mäkilän kanava ja vesisaha. Kanava kaivettiin Tarkinkosken yläjuoksulta Pikkujoen uomaan, jonka päätyyn valmistui myös vesivoimalla käynyt saha. Rakennus oli alkujaan 20 metriä pitkä ja 8 metriä leveä. Vähäisestä vesivoimasta johtuen sahaa käytettiin vain kotitarvesahaukseen.
Kanava kivetyksineen on edelleen havaittavissa maastossa, minkä lisäksi rannalla on jäänteitä vesisahan kivirakenteista.

Laukola (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Laukola oli myöhäiskeskiajalla syntyneeseen Eurakosken jakokuntaan kuulunut ruotsalaisen oikeuden kylä. 1560-luvulla kylässä oli kruununverojen kannon yhteydessä laaditun maakirjan perusteella kaksi tilaa, joista molemmat olivat verotiloja.
Kylän rajaus on piirretty vuoden 1777 isojaon kartan perusteella.

Mäkelä (1000047958) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Mäkelä oli myöhäiskeskiajalla syntyneeseen Eurakosken jakokuntaan kuulunut ruotsalaisen oikeuden kylä. 1560-luvulla kylässä oli kruununverojen kannon yhteydessä laaditun maakirjan perusteella kolme tilaa, jotka olivat kaikki verotiloja.
Kylän rajaus on piirretty vuoden 1777 isojaon kartan perusteella.

Rahvola (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Rahvola oli myöhäiskeskiajalla syntyneeseen Eurakosken jakokuntaan kuulunut ruotsalaisen oikeuden kylä. 1560-luvulla kylässä oli kruununverojen kannon yhteydessä laaditun maakirjan perusteella yksi tila, joka oli verotila.
Kylän rajaus on piirretty vuoden 1777 isojaon kartan perusteella.

Eurakoski (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Laukola oli myöhäiskeskiajalla syntyneeseen Eurakosken jakokuntaan kuulunut ruotsalaisen oikeuden kylä. Ensimmäinen kirjallinen maininta kylästä on vuodelta 1441
Kohteen rajaus on piiretty vuoden 1777 isojaon kartan perustella.

Kiukainen (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Kiukainen (Kiukais By) oli myöhäiskeskiajalla syntyneeseen Eurakosken jakokuntaan kuulunut ruotsalaisen oikeuden kylä. Kohteen rajaus on piiretty vuoden 1777 isojaon kartan perustella.

Köylypolvi (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Köylypolvi oli keskiajalla syntyneeseen Panelian jakokuntaan kuulunut ruotsalaisen oikeuden kylä. 1560-luvulla kylässä oli kruununverojen kannon yhteydessä laaditun maakirjan perusteella neljä tilaa, joista kaikki olivat verotiloja.
Kohteen rajaus on tehty vuoden 1777 isojaonkartan perusteella.

Harola (1000047970) (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Harola oli myöhäiskeskiajalla syntyneeseen Eurakosken jakokuntaan kuulunut ruotsalaisen oikeuden kylä. 1560-luvulla kylässä oli kruununverojen kannon yhteydessä laaditun maakirjan perusteella seitsemän tilaa, joista viisi oli verotiloja.
Kohteen rajaus on piirretty vuoden 1777 isojaon kartan perusteella.

Panelian kylätontti (Asuinpaikat)
Keskiaikainen; Paneliaan muodostui ennen 1300-luvun alkua suomalaisen oikeuden kylä, joka myös toimi sittemmin Panelian jakokunnan keskuskylänä.
1560-luvulla kylässä oli kruununverojen kannon yhteydessä laaditun maakirjan perusteella 20 tilaa, jotka olivat kaikki verotiloja. Panelia oli tällöin historiallisen Satakunnan maakunnan toiseksi suurin kylä yhdessä Pirkkalan Messukylän kanssa. Vain Pirkkalan Takahuhdin kylä oli näitä suurempi, mutta sekin vain kolmella tilalla.
1500-luvun lopulla katovuodet, sotaväenotot, linnaleirit ja velkaantuminen koettelivat myös Paneliaa, jossa vuosina 1600-1619 kirjattiin autioituneiksi, eli veronmaksukyvyttömiksi, yhteensä 16 tilaa.

Marjasaari (1000048086) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Marjakeitaan itäpuolella olevan kallioselänteen pohjoispäässä kalliolla on nykyisellä rajalinjalla särmikkäistä kivistä ladottu rajamerkki. Rajaa ei ole merkitty v. 1857 isojaon kartalle. Rajamerkki on kulmikas latomus, halkaisijaltaan n. 1,5 m ja korkeus n. 50 cm.

Käkelä (1000048087) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Marjakeitaan itäpuolella sijaitsevan Käkelän tilan eteläpuolella metsässä on kiviaita, jonka pituus on n. 90 m, leveys n. 1,5-2 m ja korkeus n. 50-80 cm. Pohjoisessa aita kaartuu koilliseen metsätien suuntaan, sen pintaa peittää sammal. Aita on ladottu päältä tasaiseksi, reunat ovat lähes pystysuorat. Aita mutkittelee jonkin verran, mikä viittaa 1900-lukua vanhempaan rakenteeseen. Pitäjänkartalle merkitty pelto tälle kohdalle ja samalla paikalla on pelto vielä v. 1971 peruskartalla.

Krapisto (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kivikkoisessa metsämaassa oleva kivillä vuorattu kellarikuoppa. Kuopan halkaisija on noin 2,5 metriä ja syvyys noin 70 senttimetriä. Kuopan reunoille on ladottu kiviä päällekkäin. Pohja on tasainen. Pohjalle tehdystä lapionpistosta ei tullut löytöjä ja maaperä on pohjalla karkeaa soraa. Kuoppaan on myöhemmin kasattu risuja. Kuoppa sijaitsee aivan virkistysreitin varrella.
Rakenteen perusteella kyseessä on kivetyn kellarikuopan jäänteet. Maatumisasteen perusteella kyseessä on historiallisen ajan rakenne, mahdollisesti 1800–1900-lukujen taitteesta.

Mäntyniemi (1000049936) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kookkaista kivistä ladottu rajamerkki, joka edelleen osoittaa Friitalan ja Ravanin kylien välistä rajaa. Halkaisija noin 1,5 metriä ja korkeus 40 senttimetriä, mutta kiveys on reunoiltaan osittain vahingoittunut.

Krapistonmäki I (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on noin 90 m lounaaseen mäen päällä kulkevalta maantieltä, vesitornin tienristeyksen kohdalla. Kaivon suun halkaisija on noin 2 m, ja nykyinen syvyys noin 120 cm. Kaivon suu kapenee hieman, niin että itse kaivokuilun läpimitta on 140 cm. Kaivon seinämät on ladottu luonnonkivilohkareista kylmämuurauksella ja ne ovat sammaleen peitossa kuten pohjakin. Itä-, länsi- ja pohjoisseinämät ovat rapautuneet ja osin luhistuneet, mutta etelälaidassa on vielä noin metrin korkuinen, melkein virheetön muurimainen seinän osa. Kaivo on ilmeisesti ollut nykyistä syvempi, mutta laidoilta pudonneet kivet, sammal ja muu aikojen kuluessa kerääntynyt maa-aines on sitä jonkin verran täyttänyt.
Inventoinnissa 2023 todettiin kuvauksen mukaiseksi, paikkatietoon tehtiin korjaus.

Isopelto (1000050141) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Porin saaristotien ja Reposaaren maantien risteyksen koillispuolella on metsittynyttä peltoa.
Peruskartassa paikka on mainittu nimellä Isopelto. Vanhaa peltoa reunustavat paikoittain kiviaidat, joilla on pituutta kymmeniä metrejä ja korkeutta muutamasta kymmenestä sentistä jopa metriin. Kohdetta ei tulkittu muinaisjäännöskohteeksi. Lähistöllä on myös muutamia raivausröykkiöitä.

Ansio (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohteeseen perehdyttiin vanhojen karttojen ja ilmakuvien avulla. Alueesta ei löydy 1700-luvun karttaa eikä rakennusta ole merkitty Kalmbergin kartastoon (1855–1856). Tila on merkitty vuoden 1904 senaatin karttaan, jolloin se sijoittui Peltomaantien länsipuolelle. Vuoden 1962 kartassa tilaan kuului asuinrakennus ja neljä piharakennusta. Tilan viimeiset rakennukset puretaan 2000-luvulla, jättäen jälkeensä yhden selkeästi erottuvan kivijalan, joka on kooltaan noin 9 x 6,5 metriä.

Tuorsniementien silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tuorsniementie ylittää Lattomerenojan (Suntinoja) Länsiväylän kiertoliittymän koillispuolella ja nykyisen sillan vierellä näkyvissä on vanha yksiholvinen, pois käytöstä jäänyt kivisilta. Sillassa on betonikansi ja kaidetta ovat kannattaneet betonitolpat. Tuorsniementien linjaus on vanha ja johtanut kaupungista kohti Tuorsniemen rusthollia, nykyistä Pruukinmäkeä, jossa 1700-luvun lopulta alkaen toimi Tuorsniemen lasitehdas. Lattomerenojan ylittävä silta näkyy v. 1904 kartassa suunnilleen samalla paikalla kuin nykyinenkin silta. Tietä on oikaistu ja peruskarttojen perusteella uusi silta otettu käyttöön 1970-luvulla. Todennäköisesti samaan aikaan ojan uomaa on ruopattu ja oikaistu niin, että vanha silta on jäänyt tarpeettomaksi, eikä oja enää virtaa sen alitse.
Sillan ikää on vaikea päätellä. Jo Tuorsniemen isojakokartassa vuodelta 1770 on merkittynä Lattomerenojan yli kulkeva silta suunnilleen samalle paikalle. Sillan paikka onkin varsin vanha. Kuitenkin yksiholvinen kivisilta on todennäköisesti peräisin 1800-luvulta. Museoviraston ohjeen mukaan vain keskiajan ja uuden ajan alun tieverkostoon liittyvät rakenteet ovat kiinteitä muinaisjäännöksiä. Tuorsniementien silta viedään muinaisjäännösrekisteriin kulttuuriperintökohteena.

Evestenkinaukee (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tarkastamaton ilmoitus rakennuksen perustasta ja kellarinjäännöksestä. Noin 2 m korkea luonnonkivistä kylmämuurattu kivijalka, josta puuttuu osa. Näkyvissä 2 oven paikkaa ja 2 ikkuna-aukkoa. Perustuksen koko noin 10x7 m. Lisäksi vieressä kellarin jäänteet, kooltaan n. 2x2 metriä.
Venäläisessä topografikartassa (1907) paikalle on merkitty torppa. Ilmakuvassa vuodelta 1946 näkyy hyvin kuvaillun kaltainen rakennuksen perusta ja sitä ympäröivä vielä avoin pihamaa. Rakennus lienee siirretty pois joitakin vuosia aikaisemmin.

Linnainmäki (Asuinpaikat)

Mustalahdenperä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajakivi paikannettiin vuoden 1852 valtionmaakartalta. Litteä ja rajan suuntainen kivi on ilmeisesti ollut jo vuoden 1804 kruununmaakartalla paikalla olleella rajalinjalla viisarikivenä
Tuolloin merkki oli Haaviston talon maiden ja kruununmaan rajalinjalla. Vuoden 1852 kartalla kohdalla on Suomijärven kylän ja valtionmaan välisen uuden rajan taitepiste. Nykyään rajakivi on edelleen kiinteistön rajan taitepisteessä.
Rajamerkkinä toimiva kivi oli noin 50 x 50 cm kokoinen, 15 cm paksu ja pystyssä oleva tasaharjainen kivi. Kivestä ei havaittu hakkauksia.

Saarueenlahti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Saarueenlahden tila sijaitsee Kankaanpään ja Pomarkun rajalla Porintien pohjoispuolella. Tilalle vie Porintieltä metsätie, jonka molemmin puolin on havaittavissa rakennusten perustuksia. Tien itäpuolelle jäävät 11x5m laajuinen perustus sekä kaivon paikka. Tien läsipuolelta on havaittavissa 6x5m laajuinen perustus.
Tilan rakennusten rakennusaika ei ole tiedossa, mutta tila ei liene kovin vanha. Rakennukset ovat havaittavissa vuoden 1948 ilmakuvassa. Tien itäpuolella oleva rakennus puretaan perusteella välillä 1955-1970, mahdollisesti tilan lohkomisen yhteydessä vuonna 1957, ja länsipuolella oleva rakennus välillä 1986-1995. Tilalla on ollut myös muuta rakennuskantaa, joista ei kuitenkaan havaittu jälkiä inventoinnin aikana.
Rakennusten yhteydestä maan pinnalta on havaittavissa Karhulan lasitehtaan valmistamia lasipulloja.

Ainola (1000051383) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Lehtikankaan tilan pohjoispuolella, noin 140 metriä pohjoiseen Ruokejärven tieltä. Kohde on kolmelta ilmansuunnalta kiviaidoin rajattu tasainen alue, joka on halkaisijaltaan 35-40 metriä. Alueelle ei ole merkitty rakennuskantaa tai muuta käyttötarkoitusta 1900-luvun karttoihin, mutta kiviaitojen ympäröimä puuton alue on havaittavissa vuoden 1950 ilmakuvassa.
Kiviaidan etelä- ja länsisektorit ovat korkeudeltaan yli metrin. Pohjoispuolinen kiviaita on alle metrin korkea ja jää suurelta osin nuoren puuston peittoon. Kiviaidassa on joitain aukkoja, mutta se on suurelta osin ehyt. Kivetyksen jäänteitä on havaittavissa myös rakenteen itäsektorilta, mutta varsinaista aitaa tällä puolella ei ole.

Historiallinen; Hakalan tila sijaitsee Ruikusuon kupeessa 1,6 km koilliseen Uudenkyläntieltä. Käytöstä jääneeseen tilaan on kuulunut ainakin kolme rakennusta, joiden perustukset ovat nähtävissä tilan halkaisevan metsätien molemmin puolin.
Metsätien itäpuolella sijaitseva perustus on kooltaan noin 10x10 metriä ja sen keskellä on sammaleen peittämä uunin kivetys. Tien länspipuolella sijaitsee kahden rakennuksen perustukset sekä peitetty kaivo. Lisäksi tilalta 110 metriä koilliseen havaittiin kivikellari, joka saattaa liittyä saman tilan toimintaan.
Tila esiintyy vuoden 1910 senaatin kartassa. Rakennukset esiintyvät vielä vuoden 1970 peruskartalla, mutta rakennukset on purettu vuoden 1986 mennessä.
Tilalta 110 metriä koilliseen havaittiin kivikellari, joka saattaa liittyä saman tilan toimintaa.

Lavilan kartano 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Eurajoen rannassa Lavilan kartanon kohdalla on suorakaiteen muotoisen rakennuksen jäännös. Koillinen-lounas suuntaisen talonpohjan koko on noin 9 m x 7 m ja sen keskivaiheilla on kellarin jäännös. Rakenteeseen kuuluu mm. tiiliseinää. Historiallisten karttojen perusteella paikalla ei ole sijainnut rakennusta, mutta paikalla rantaviiva on siirtynyt ruoppaus yms. toimenpiteiden takia useita kertoja. Rakennuksen jäännös ajoittunee ulkoisten piirteiden perusteella 1800-luvun lopulle tai 1900-luvun alkupuolelle. Mahdollisesti kyseessä on ollut talousrakennus.

Lavilan kartano 3 (Taide)
Historiallinen; Eurajoen rannassa Lavilan kartanon kohdalla on kivi, jossa on piirroksia. Kiven koko on 160 cm x 130 cm x 90 cm. Kiven päälle on kaiverrettu kaksi sisäkkäistä ympyrää, joista ulommaisen halkaisija on 59/60 cm ja sisemmän noin 28 cm. Kaiverrusurien leveys on noin 2 cm. Kiven joenpuoleisella puolella on kaiverrettuna:
1772
Alemman teksti alkuosa voitaisiin tulkita päivämääräksi 20.7.1918. Kirjaimet EJK saattaa olla kaivertajan nimikirjaimet tai viitata toimituksen tekijään. Ylemmän numerosarjan merkitys ei selvinnyt, mutta on mahdollista, että kyseessä on vuosiluku. Paikalla ei kulje nykyinen tai historiallinen rajalinja, mutta kyseessä saattaa olla esim. rajakivi, joka on nostettu nykyiselle paikalle esimerkiksi joen ruoppauksen yhteydessä.

Äijänkytö (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiviaidattu keskeltä tasainen kohde sijaitsee 1,4 km Porin ja Pomarkun rajalta koilliseen ja Pomarkun kirkolta 6,9 km etelään. Kohde koostuu itäisestä ja läntisestä kiviaidasta sekä pohjoisesta kivisestä päädystä. Kohteen eteläinen pääty on avoin, yhtä keskellä olevaa kiveä lukuun ottamatta. Itäisen ja läntisen aidan vieressä kohteen sisäpuolella kulkee ojitus. Kohde sijaitsee rinteessä niin, että rinne laskee etelään. Kohteen kiviaitauksen ja sisäisen ojituksen perusteella voidaan olettaa, että kohde on aikoinaan ollut jonkinlainen aidattu viljelmä. Kohdetta ei kuitenkaan löytynyt netistä saatavista vanhoista kartoista. Läheinen asutus on myös paljon modernimpi eikä myöskään löydy vanhoista kartoista, joten sekään ei liity kohteeseen.
Läntisen aidan koko; Leveys (I-L): n. 2,40 m, Pituus (P-E) n. 33,60 m, Korkeus: n. 1,20 m
Itäisen aidan koko; Leveys (I-L): n. 2,40 m, Pituus (P-E) n. 20,40 m, Korkeus: n. 1,20 m
Pohjoisen päädyn koko; Leveys (P-E): n. 1,60 m, Pituus (I-L): n. 8 m, Korkeus: n. 95 cm
Kirjaimet (I, L, P, E) tarkoittavat ilmansuuntia ja näin esittävät mittaussuunnat. Kohteen osien korkeudet ja leveydet ovat mitattu osien leveimmistä ja korkeimmista kohdista.
Kohde sijaitsee ympäristöltään korkeassa kuusimetsässä aivan asutuksen läheisyydessä. Kohteelta on selvä näky pohjoisessa sijaitsevan asutuksen katolle. Lähialueella kulkee asutuksille vievien teiden lisäksi metsän kautta kulkeva peltotie. Kohteen sisäosassa kasvaa suuri määrä mustikanvarsia.

Katajamäki (1000051851) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Katajamäen asuinpaikka sijaitsee 1,6 kilometriä Ruokojärventieltä luoteeseen, Isonevan suoalueen välittömässä läheisyydessä. Tilalta on havaittavissa yhden rakennuksen rauniot sekä tilan lounaispuolisen kiviaidan jäänteet.
Tila on merkitty vuoden 1910 senaatin karttaan. Vuoden 1950 ilmakuvassa tilalta on edelleen havaittavissa neljä rakennusta, joista kaksi puretaan vuoden 1955 ilmakuvan ottohetkeen mennessä.

Veikasmäki (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee 1,1 kilometriä Ruokejärventieltä luoteeseen, nimeämättömän hiekkatien ja pellon väliin jäävällä metsäkaistaleella. Vuoden 1910 senaatin kartan perusteella alueella on sijainnut tila, joka on sittemmin jäänyt pois käytöstä eikä alueelta ole havaittavissa rakennuskantaa ainakaan vuoden 1950 jälkeen.
Asuinpaikalta on havaittavissa kahden kiviaidan jäänteet sekä pieni kiviröykkiö.

Koivumäki (1000051868) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on historiallisen ajan tila, joka esiintyy nimettömänä vuoden 1910 senaatin kartalla. Vuoden 1950 ilmakuvasta tilan alueelta voidaan havaita seitsemän rakennusta.
Tilan päärakennus on merkitty asutuksi vielä vuoden 1970 peruskartalla, minkä lisäksi pihapiiriin on merkitty kaksi muuta rakennusta. Vuoden 1986 peruskartalle on merkitty enää vain asumaton päärakennus.
Inventointihetkellä rakennuksista oli jäljellä kiveystä, uunien jäänteitä sekä päärakennuksen romahtaneita seinärakenteita. Lisäksi pihapiiristä oli havaittavissa kaivo.

Haistila (1000019040) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kokemäenjoen koillisrannalla hieman Kokemäenkartanosta luoteeseen on sijainnut Haistilan historiallinen kylätontti, joka nykyään on asuintalon tasaista ja hoidettua pihamaata.
Hoidettuna alueena paikalla ei ollut nähtävissä kivijalkoja tai avointa maanpintaa.
Haistilan kylä on mainittu maakirjassa vuonna 1540, jolloin kylässä on ollut neljä taloa. Kylä on hyvin todennäköisesti tätä vanhempi, sillä Haistilan asukkaita on mainittu pitäjänkäräjien pöytäkirjoissa vuonna 1446. Nykyisin paikalla sijaitsee yksi suurehko asuinrakennus ja sen piharakennuksia. Pihapiiri on hoidettua, eikä mitään vanhempaan asutukseen viittaavaa havaittu maan päällä. Alue on kuitenkin säästynyt laajemmalta maankäytöltä, joten maaperässä voi olla säilyneitä historiallisen ajan kulttuurikerroksia tai rakenteita. Päärakennuksen eteläpuolella on nähtävissä maaramppi, joka vie joen rantaan. Haistilan ja Meinikkalan tilojen välillä on ollut joen ylittävä lauttareitti jo 1600-luvulla. Kyseinen reittilinjaus on nähtävissä vielä vuoden 1907 senaatinkartalla.
Tilakeskuksen pohjoispuolisilta pelloilta on metallinetsinnässä löytynyt mm. tasavarsisolki (ILM21583) ja useita muitakin rautakautisia ja historiallisen ajan löytöjä (ILM21628, ILM21640).

Törmä 2 (1000051922) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Historiallisen ajan asuinpaikka sijaitsee Saarikoskentien itäpuolelisessa metsässä. Tila on havaittavissa vuoden 1948 ilmakuvasta, jossa se koostuu kolmesta rakennuksesta. Tilan päärakennus puretaan vuoteen 2012 mennessä.
Vuoden 2024 tarkastuksessa päärakennukset rauniot olivat havaittavissa tiheässä kuusimetsässä.

Hautamäki (1000051931) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Hautamäen tila sijaitsee 300 metriä Leppäniementien ja Saarikoskentien risteyksestä länsiluoteeseen. Vuoden 1948 ilmakuvassa tilalta voidaan havaita viisi rakennusta, joista viimeinen puretaan vuoteen 2006 menneessä.
Vuoden 2024 inventoinnin aikaan alue oli kasvillisuuden peittämä ja havainnointiolosuhteet olivat haastavat. Alueelta voitiin kuitenkin todeta päärakennuksen perustuksen jäänteitä.

Vehka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vehkan tila sijaitsee 300 metriä etelään Saarikosken tieltä. Tilalle on vienyt tie, jonka pohja on edelleen havaittavissa maastossa. Vuoden 1955 ilmakuvan perusteella tilalla on ollut ainakin viisi rakennusta, joista kaikki puretaan vuoteen 1986 mennessä. Vuoden 2024 inventoinnissa alueelta havaittiin rakennusten perustusten jäänteitä.

Haavisto (1000051941) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha tilan paikka sijaitsee Tuunajärventien pohjoispuolisessa metsässä, Tuunajärventieltä kohti pohjoista erkanevan metsäautotien länsipuolella.
Tilan historia on epäselvä, sillä vuoden 1910 senaatin kartta ei ulotu alueelle. Tila on havaittavissa vuoden 1948 ilmakuvassa, jossa tilalta voidaan havaita neljä rakennusta. Vuoden 1970 peruskartalle näistä on merkitty kolme, joista päärakennus ei ole enää merkitty asutuksi.
Vuoden 2024 inventoinnissa alueelta havaittiin päärakennuksen kivijalan sekä uunin jäänteitä. Osa alueesta oli korkean heinän ja muun kasvillisuuden peitossa, joten alueelta ei mahdollisesti paikannettu kaikkia rakenteita.

Nyman (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vanha tilan paikka sijaitsee Nymaninlahden eteläpuolisessa metsässä 300 metriä Järvitieltä länteen.
Tilan historia on epäselvä. Se esiintyy nimeämättömänä vuoden 1910 senaatin kartalla, joten tilan historia ulottunee 1800-luvulle. Tila on havaittavissa vuoden 1948 ilmakuvassa, jossa tilalta voidaan havaita kahdeksan rakennusta, joiden lisäksi tilan itäpuolisen pellon laidalla on lisää rakennuskantaa. Vuoden 1970 peruskartalle tilalle on merkitty viisi rakennusta, joista päärakennus on edelleen asuttu. Rakennukset katoavat kartalta vuoden 1986 peruskartalla.
Vuoden 2024 inventoinnissa alueelta havaittiin rakennusten kivijalkojen jäänteitä, uunin rauniot sekä kellarikuoppa. Alue oli suurelta osin korkean heinän ja muun kasvillisuuden peitossa, joten alueen tarkempi kartoitus ei ollut mahdollista.

Martoila/Sonnnila 2 (Asuinpaikat)
Historiallinen; Martoilan/ Sonnilan kylä on sijainnut Sonnilanjoen itärannalla, Ranta-Pereentien molemmin puolin. Kylä on mainittu vuoden 1540 maakirjassa sekä Martoila, että Sonnila- nimisenä. Kylässä on ollut neljä taloa. Kylä on todennäköisesti vanhempi, sillä kylän miesten nimiä on mainittu 1400-luvun käräjäpöytäkirjoissa. Sonnilan kylä näkyy Ylistaron isojakokartalla (A41:62/1–20) vuodelta 1783. Vuoden 1907 senaatinkartalla kylän alue on vielä kokonaan asuttu, mutta sen jälkeen pohjoispuolen tonttimaat autioituvat.
Autiolla peltoalueella havaittiin runsaasti historiallisen ajan asutukseen viittaavien esineiden sirpaleita, vihreää taso- ja pullolasia, fajanssia, punasavikeramiikkaa ja palaneita kiviä sekä tiilenmuruja. Alueelta on tehty myös rautakautisia irtolöytöjä (ks. kohde 64. Ranta-Pere), jotka viittaavat siihen, että alueella on ollut toimintaa jo rautakaudella. Kylätontin autioitunut alue rajattiin kiinteäksi muinaisjäännökseksi ja eteläpuolinen toiminnassa olevan maatilan alue muuksi kulttuuriperintökohteeksi (Martoila/Sonnila 2)

Forsby (1000051994) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Forsbyn kylätontti sijaitsee Kokemäenjoen pohjoispuolella, Yli-Forsby-nimisen tilan alueella. Forsbyn kylä on mainittu historiallisissa lähteissä jo 1350-luvulla. Tuolloin yksi kylän taloista on joutunut Turun piispan haltuun, joka perusti kylän lähelle kartanon. Tuon kartanon on arveltu sijanneen Forsbyn linnaluodolla . Kartanon vaiheita ei tiedetä tarkasti, mutta sen on
oletettu sijainneen jossain Forsbyn lähellä mutta ei itse kylässä. 1500-luvulla Forsby on ollut yhden piispan lampuotin viljelemä suurtila. Vanhin kartta alueesta on 1700-luvun lopun
isojakokartta (A41:19/5–30 Kaurula), jossa Forsbyn rustholli sijaitsee nykyisellä paikallaan. Tilan nimi on muutettu Koskenkyläksi vuonna 1961.
Yli-Forsbyn länsipuolella Hiidenniemessä sijaitsee Forsbynmäki-niminen muinaisjäännöskohde. Tapio Salminen (2007) on esittänyt ajatuksen, että keskiaikainen Forsbyn piispankartano ja sitä seurannut lampuotitila ja Forsbyn kylä olisivat sijainneet juuri Hiidenniemessä, mutta mitään selkeitä todisteita tälle väitteelle ei ole.
Forsbyn alue tarkastettiin inventoinnissa 2024. Avoimien peltoaukeiden keskelle jäävällä kapeahkolla tonttimaalla sijaitsee asuinkartano sekä ulkorakennuksia. Alueen pihapiiri ja talon eteläpuolinen puutarha ovat hoidettuja, eikä maan päälle näkyviä selkeitä viitteitä vanhemmasta asutuksesta havaittu. Alue on kuitenkin säästynyt laajamittaiselta modernilta maankäytöltä ja tontilla on paljon rakentamatonta pihapiiriä ja eteläosa on peltoa, joten maaperässä voi olla säilyneitä kulttuurikerroksia vanhemmasta asutuksesta.

Krannila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Grannilan kylä on mainittu ensimmäisen kerran vuoden 1540 maakirjassa, jolloin se on kuulunut Kivirannan neljännekseen. Kylässä on ollut neljä taloa, mutta niistä kaksi autioitui 1600-luvun alussa. Salmisen mukaan Krannilan tonttimaa on sijainnut Koomanojan länsipuolella lähellä Prihun taloa. Vuosien 1544–46 ja 1552 maakirjoissa Krannilan kolme taloa luettiin osaksi Peipohjan kylää.
Krannilan kylän sijainnista ei ole yksiselitteistä vanhaa karttaa. Äimälän isojakokartassa vuodelta 1770 (A41:63/1–2 Äimälä) Koomanojan molemmin puolin on yksittäisiä taloja, muttei selkeää kylää.
Äimälän isojakokartalla näkyvät talojen paikat ovat nykyisin autioina ja paikalla on tasaista peltoa. Koomaojan itälaidalla havaittiin kellarikuoppa joen metsittyneessä penkereessä, joka voi viitata vanhempaan asutukseen. Pellon pinnassa oli tiilimurua. Muita maastohavaintoja tai rakenteita Krannilan kylästä tai taloista ei tehty. Peltokerroksen alla voi olla säilyneitä merkkejä historiallisesta asutuksesta, mutta kohteen tarkempi määrittäminen tai tarkka sijainti vaatisi kohdennettuja tutkimuksia.
Kulttuuriperintökohteiksi on rajattu Äimälän isojakokartassa näkyneet talojen paikat.

Kokemäenkartano (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kokemäen kartanon perustamisajankohta ei ole tarkasti tiedossa. Suvannon mukaan varhaisin lähdetieto on vuodelta 1409, jolloin kartanon peltosarkoja on luovutettu kuninkaalle. Myös vanhimman kartanon sijainti on epäselvä. On ehdotettu, että vanhin kartano olisi sijainnut Isoluodon saarella, nykyisen kartanon kaakkoispuolella. Kartanon omistajan mukaan saarelle vievän kivetyn tien pohja on näkynyt matalan veden aikaan.
Kokemäen kartanon alueen vanhin kartta on maakirjakartta vuodelta 1690. Kartan mukaan vanha päärakennus vaikuttaisi sijainneen enemmän nykyisten rakennusten pohjoispuolella, nykyisellä puistoalueella. Myös Juhani Rinne on maininnut vuonna 1906 kirjoittamassaan lehtiartikkelissa, että ”kartanon vanhan päärakennuksen ja jokirannan välisessä puistossa näkee näet rakennuksen jäännöksinä vieläkin tiilen soraa ym”.
Kartanon alue tarkastettiin inventoinnissa 2023. Pihapiirissä sijaitsee muutama uudehko/ uudistettu asuinrakennus sekä ulkorakennuksia. Rakennusten ja joen välissä on muutamia vanhempien rakennusten kivijalkoja sekä kellarikuoppa. Alue on pääosin hoidettua pihaa ja pohjois- ja itäosa on hoidettua puistoa.
Puistoalueella on kaksi noin metrin kokoista myllynkiveä koristeena. Puiston koilliskulmaan, rannan tuntumaan on aseteltu riviin lohkottuja kiviä, jotka vaikuttivat rakennuksen perustuskiviltä.

Villiö (Asuinpaikat)
Historiallinen; Villiän kylän isäntien nimiä on mainittu historiallisissa lähteissä jo vuonna 1362. Villilabooa (Villiö) on mainittu myös pitäjänkäräjillä vuonna 1446. Seuraavan kerran kylä esiintyy Villieby- nimisenä vuoden 1540 maakirjassa ja esiintyy seuraavina vuosina myös nimillä Villilä by, Villby, Villiaby jne. Kylä on muodostanut yhteisen jakokunnan Vuolteen ja Haistilan kanssa. Salmisen (2007:340) mukaan kylässä on ollut 11 taloa vuonna 1540, joten kylä on ollut Ylistaron kylän jälkeen Kokemäen toiseksi suurin.
Villiön kylä oli muinaisjäännösrekisterissä pistemäisenä kiinteänä muinaisjäännöksenä. Kylän alue on nykyisin asuttua ja pihapiirit hoidettuja, joten kohteen luokitus muutetaan luokkaan ”muu kulttuuriperintökohde”. Kylän alueelta on yksittäinen rautakautinen
irtolöytö (ks. kohde Villiö Näpi).

Wuoltee (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuolteen kylä tai tila on perustettu todennäköisesti 1400-luvun aikana, sillä se on mainittu
pitäjänkäräjillä jo vuonna 1446. Taloista muodostettiin rälssisäteri Vuolteen suvun tuomareiden toimesta 1500-luvun alussa. Se on mainittu Volttis-nimisenä rälssitilana kymmenysveroluettelossa v. 1557. 1700-luvun isojakokartoilla tila näkyy Wållis-nimisenä
rusthollina. inventoinnissa 2023 todettiin, että alueella sijaitsee asuttu talo, useita eri-ikäisiä piharakennuksia ja pihapiiri on hoidettua. Alue on säästynyt laajamittaiselta rakentamiselta. Maaperässä voi olla säilyneitä kulttuurikerroksia vanhemmasta asutuksesta.

Pappila (1000052001) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kokemäen pappila sijaitsee Kokemäenjoen pohjoispuolella, Pyhän Marian kirkonpaikan
luoteispuolella, Kakkulaistentien länsipuolella. Pappilan tarkkaa perustamisajankohtaa ei tiedetä. Salminen mainitsee, että pappila olisi perustettu jo varhaiskeskiajalla tai voisi olla jopa perua rautakautisesta suurtilasta. Vanhin kartta alueesta on Maanmittauslaitoksen isojakokartta vuodelta 1773, jossa pappila sijaitsee suurin piirtein nykyisten pappilan rakennusten kohdalla.
Pappilan alueella käytiin inventoinnissa 2023. Paikalla sijaitsee 1920-luvulla rakennettu pappilan pää- ja piharakennus ja pihapiiri on hoidettua. Alue on säästynyt laajalta modernilta rakentamiselta ja maaperässä voi olla säilynyt kulttuurikerroksia vanhemmasta asutuksesta.

Tulkkila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tulkkilan kylä on sijainnut Kokemäenjoen etelärannalla, Pyhän Marian kirkkoa vastapäätä ja uuden kirkon itäpuolella. Salmisen mukaan Tulcki- niminen isäntä Kokemäeltä on mainittu
historiallisissa asiakirjoissa jo vuonna 1420. Tulkkilan kylä on mainittu maakirjassa 1540, jolloin siellä oli kaksi taloa. Tulkkila luettiin isossajaossa Ylistaron suurjakokuntaan, mutta sen maita oli myös läntisen naapurin, Halstila-Forsbyn suurjakokunnan alueella.
Tulkkilan kylätontin alue on jäänyt taajama-asutuksen puristuksiin. Alueella on vanhoja, pieniä ja autioita puisia rakennuksia ja pihamaa on umpeenkasvanut. Maastossa on havaittavissa epäselvä, mahdollisesti kivijalan romahtanut kiveys. Selkeitä historiallisia rakenteita alueella ei havaittu.
Kylätontin alue on kuitenkin säästynyt modernilta rakentamiselta toistaiseksi, joten alueen
maaperässä voi olla säilyneitä kulttuurikerroksia vanhemmasta asutuksesta.

Sonnilanjoen silta (Kulkuväylät)
Historiallinen; Tulkkilan ja Ylistaron kylien välissä, vanhalla tielinjauksella on kaksiholvinen vuonna 1855 rakennettu kivinen silta. Sillan pituus on noin 25 metriä. Tielinjaus on nähtävissä jo 1700-luvun Ylistaron isojakokartalla (A41:62/1–20), johon on piirretty puinen silta. Salmisen (2007:349) mukaan Sonnilanjoen ylittävää siltaa kutsuttiin Isosillaksi. Nykyisin silta on kevyen liikenteen käytössä.

Paistila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylätontti sijaitsee kartallakin selkeästi erottuvalla tasaisella maastonkohdalla Kokemäenjoen itärannalla, Köönikänmäen kalmiston itäkoillisella puolella metsämaastossa, jossa on äskettäin tehty metsätöitä.
Vuoden 2011 inventoinnissa kohteen ohi ainoastaan ajettiin, mutta silloinkin voitiin todeta, että alue oli rakentamaton ja metsätöissä hakkuujätteeseen peittynyt. Rakenteiden säilymiselle ovat edellytykset olemassa.
Inventoinnissa ja karttatarkastelussa 2023 kohteen aikaisemmat paikkatiedot todettiin virheellisiksi. Isojakokartan mukaan Paistilan kylätontti on sijainnut Pälpäläntien risteyksen alueella. Kylä on mainittu vuoden 1540 maakirjassa, jolloin siellä on ollut viisi taloa. Myös 1700-luvun isojakokartassa kylässä on viisi tonttia. Alue on yhä asuttua ja paikalla on omakotitaloja hoidettuine pihapiireineen.
Paikkakunnalla kuullun perimätiedon mukaan Paistilan varhaisin ”päärivi” olisi sijainnut Kokemäenjoen rannassa, Köönikänmäen pellon (ks. kohde Köönikänmäen pelto) metallinilmaisinlöytöjen läheisyydessä.

Vallila/Pispa (Asuinpaikat)
Historiallinen; Pispan tilan omistajan Markku Ryömän mukaan ensimmäinen talon paikka, myöhempi Kylävalli on sijainnut nykyisen talon pohjoispuolella alueen läheisyydessä, jossa on tehty kaivauksia Pispan kivikautisella asuinpaikalla vuosina 1960-61. Eteläpuolella kulkee Kokemäenjoen rantaan johtava ajotie. Kantatalon paikka sijaitsee osin myös voimajohtolinjauksen alla. Alueelle on vedetty vesijohtoputkea vuonna 2002. Tuolloin tehtiin myös arkeologinen valvonta (Taina Pietikäinen, 2002 Museovirasto). Vallilassa on ollut Vallin ja Pispan kantatalot. Molemmat on perustettu viimeistään 1500-luvullaNykyisen Pispan päärakennuksen vanhimmat osat ovat 1700-luvulta.
Kylätontilla käytiin inventoinnin yhteydessä 2023. Alue on hoidettua pihapiiriä ja pihateiden vieressä on heinittynyttä puutarhaa ja joutomaata. Kylätontin alue on kivikautisen asuinpaikan, Pispan (271010016) muinaisjäännösrajauksen sisällä. Kylätontin länsi- ja luoteispuolelta on otettu hiekkaa 1900-luvulla, jolloin myös kivikautinen asuinpaikka havaittiin.
Voi olla, että osa kylätontin alueesta on tuhoutunut maankäytössä, mutta siitä voi vielä olla viitteitä maaperässä, hiekanottoalueen etelä- ja kaakkoispuolella. Isojakokartan mukaan Vallilan talo olisi sijainnut nykyisen Pispan asuinrakennuksen pohjoispuolella. Kylätontin olemassa ollutta muinaisjäännöspistettä siirrettiin hieman itään, lähemmäksi aluetta, jossa kylätontin rippeitä voi olla vielä säilynyt ja kohteelle tehtiin aluerajaus.

Peipohja (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peipohjan kylä on sijainnut Kokemäen rautatieaseman pohjoispuolella ja Koomanojan itäpuolella, Talosen alueella. Kylä on ollut kaksiosainen ja talot ovat sijainneet nykyisen Opistontien molemmin puolin. Peipoihjn kylä on mainittu maakirjassa vuonna 1540. Kylä kuului Meinikkalan jakokuntaan ja Kivirannan neljännekseen (Suvanto s. 1419). Salmisen mukaan kylässä oli kaksi tilaa 1500-luvulla. Kylä näkyy Kokemäen kartanon maakirjakartassa (1690) ja epäselvästi myös Maanmittauslaitoksen 1700-luvun isojakokartalla, johon on merkitty viisi taloa.
Alue on yhä asuttua ja paikalla sijaitsee vanhahkoja maatilojen pää- ja ulkorakennuksia. Alue on säästynyt laajemmalta modernilta maankäytöltä.

Pyhänkorva (Kultti- ja tarinapaikat)
Esihistoriallinen; Paikkakunnan perimätiedossa on mainintoja Pyhäkorvan mailla olleesta uhrilehdosta. Salminen (2007) on maininnut, että Pyhänkorvalla on niin kutsuttu Käärmekuusi, jota muiden lähettyvillä sijainneiden kuusten kanssa pidettiin 1910-luvulla vanhoina uhrikuusina.
Myös Juhani Rinne on maininnut vuonna 1906 kirjoittamassaan lehtiartikkelissa, että paikalla sijainnut uhrilehto, johon liittyy paljon perimätietoa.
Nykyisin maastokarttaan on merkitty yksi suojeltu kuusi uimarannan viereen. Paikalla on yksi vanha, hieman latvastaan käppyräinen kuusi, joka on selvästi muita paikalla olevia puita vanhempi. Koska paikkatiedot ovat epävarmoja, kohde on arvotettu kulttuuriperintökohteeksi.
Pyhänkorvan tila on sijainnut Kokemäenjoen etelärannalla, nykyisen Kauvatsantien länsipuolella sijaitsevalla pienellä niemellä. Salmisen (2007) mukaan Pyhänkorva on mainittu ensimmäisen kerran jo vuonna 1407, mutta on ollut jo 1300-luvulla tuomiokirkon omaisuutta. Asutuksen yleisluettelon mukaan tila on mainittu kymmenysveroluettelossa vuonna 1558 ja maakirjassa 1561. Pyhänkorva luettiin isossajaossa Ylistaron suurjakokuntaan, jolloin se on ollut rälssitila.
Pyhänkorvan pieni niemi on nykyisin täysin rakennettua, eikä viitteitä historiallisesta asutuksesta ollut havaittavissa. Kohde on merkitty alakohteisiin.
Metallinetsinnässä on lokakuussa 2021 löytynyt pellosta 15 cm syvyydestä viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma. Ilppari ILM20857.
Alue tarkastettiin inventoinnissa 2023. Pyhänkorvan peltoalue on tasaista peltoaluetta, eikä mitään muinaisjäännökseen viittaavaa havaittu. Löytöpaikka on merkitty alakohteisiin.

Kaarenojan rajapyykki (Kivirakenteet)

Rajala 2 (1000052465) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Asuinpaikka sijaitsee Valtatieltä kohti rautatietä kulkevan metsätien itäpuolella, 45 metriä rautatiestä pohjoiseen. Alueelta havaittiin inventoinnin aikana rakennuksen kivijalka, kellari ja kaivo.

Aitasalo 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suuri ja korkea kivilatomus, kooltaan yli 10x5 metriä. Toinen reuna on ladottu suoraksi seinämäksi. Lähellä on syvä kallioon louhittu oja, joka päättyy yllättäen latomuksen kohdalle. Ojalla ehkä ollut tarkoitus kuivattaa itäpuolista rämettä, mutta työ jäänyt kesken. Saattaa liittyä läheiseen entisen Alkkian vankilan ja työlaitoksen toimintaan. Noin 1 km koilliseen paikalta on toinen kivirauniokohde, joka katsottu liittyvän kallionlouhintaan paikalla.

Villilänkangas (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Pyssykankaantien pohjoisreunan vierellä sijaitsee puolipyöreä kuoppa niin, että tie-
ojan reunavalli on tällä hetkellä sen eteläinen reuna. Sen luoteisosassa on kiinni pienempi pyöreä kuoppa, joka jatkuu suoraan isommasta kuopasta. Kuopat ovat humuksen ja kasvillisuuden peittämiä, ja niissä kasvaa useita pieniä puita, pyöreässä kuopassa myös kookkaampi mänty. Kuoppien syvyys on metrin luokkaa. Isomman kuopan sisäleveys on noin 5,5 x 2 m ja pienemmän kuopan sisähalkaisija on noin 2 m. Maa-aines sisäkuopan puolelle kairausten perusteella on likaista hiekkaa, mutta siinä ei ole nokimaata tai hiiltä. Kyseessä ovat toden-näköisesti säilytyskuopat, jotka voivat olla melko nuoria, joskin ne luultavasti on tehty ennen tien suoristamista 1950-luvulla.

Mannila (1000053533) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mannilan kylä on mainittu Vanhan Satakunnan henkilötiedostossa ensimmäisen kerran vuodelle 1541. Mannilan kylän v. 1795 isojakokartoille kylään on merkattu yhdeksän taloa, joista kahdeksan sijoittuu kaava-alueelle.
Kaava-alueella sijaitsevista isojakokarttaan merkityistä taloista seitsemän sijoittuu nykyistenkin talojen kohdille ja pihoihin. Nämä alueet vaikuttavat säästyneen suuremmalta maankäytöltä ja niiden muinaisjäännösstatukseksi määritellään muu kulttuuriperintökohde. Myöhempi tutkimus voi tarkentaa kohteen muinaisjäännösstatusta.

Soini (1000053572) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on 3x5m laajuinen, 2m syvä kellarikuoppa, joka liittynee alueella sijainneeseen Soinin tilaan. Tilan perustamisaika ei ole tiedossa, mutta se esiintyy Soinin nimellä ainakin vuoden 1932 kartassa.

Piikajärven lentokenttä (Kulkuväylät)
Moderni; Piikajärven lentokentän ympäristössä sijaitsee jatkosodan aikaan rakennettujen saksalaisrakennusten raunioita. Lentokenttä luovutettiin saksalaisille Porin lentokentän luovuttamisen yhteydessä vuonna 1941.
Saksalaisten asiakirjojen perusteella lentokenttä toimi hätälentokenttänä. Saksalaisten sodanaikaisessa kartassa lentokentän itäpuolelle on merkitty kahdeksan rakennusta: majoitusparakki, keittiöparakki, hevostallit, kaksi käymälää, kaksi kaivoa ja maakellari. Lisäksi lentokenttäalueelle on merkitty yksi maakellari ja kaivo.
Vuoden 2024 tarkastuksessa kaikista lentokentän itäpuolelle merkityistä rakennuksista havaittiin säilyneitä rakenteita, hevostalleja lukuun ottamatta.

Etelän Bokreivi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Etelän Bokreivin pohjoisrannalla on kivirakenne, joka todennäköisesti on vesilintujen väijytyspaikka eli paahus. Suuren kiven edustalla on kaksi muutakin suurta, mutta matalampaa kiveä ja niiden väliin on ladottu kaareksi pienempiä kiviä niin, että suurimman kiven eteen muodostuu kaareva latomus. Paikalle tuotuja kiviä on noin 4 metrin matkalla ja niiden korkeus on noin 60 cm. Kivet ovat pääosin jäkälöityneitä.
Kohde dokumentoitiin esimerkkinä linnustuskeinoista, vaikka se ei välttämättä iäkäs
kohde olekaan.

Mellankrunni (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Mellankrunnin itärannalla. Saaren korkein kohta/harjanne on hiekkamoreenipohjaista ketoa ja sen kummankin puolin kasvaa katajaa, kuten myös kohteen eteläreunalla. Paikalla on saaren korkeimman kohdan itälaidalle kaivettu suorakaiteen muotoinen kaivanto, joka on avoin itälaidaltaan. Kivet reunustavat sitä 0,5–1 metrin leveydeltä kolmelta laidalta, ja keskiosa on pääasiassa kivetön lukuun ottamatta siinä olevaa isoa, kivillä tuettua laattamaista kiveä sekä mahdollisia nuotiokiviä, joka on voitu laittaa rakenteeseen myöhemmin.
Rakennelman koko on 4 x 6 metriä, pitempi reuna on harjanteen suuntaisesti eli luoteis-kaakkosuuntainen. Kaivannon korkeus ylärinteen kiviin verraten on noin 80 cm.
Rakenne muistuttaa suojaa tai tähystyspaikkaa, jossa tähtäyssuunta on länteen avomerelle. Todennäköisesti ennen katajien kasvamista on paikalta nähty harjanteen yli länteen, sillä harjanne on saaren korkein kohta. Venekuskilta kuultiin läheisellä Nurmeksen saarella olevan sotilaskohteiden jäännöksiä mahdollisesti ensimmäisen maailmansodan ajalta. Siihen peilaten voi tämä kohde olla kyseisen ajan puolustusrakennelma, jolloin kyseessä olisi muinaisjäännös.

Iso Susikari (Kivirakenteet)
Historiallinen; Isosta Susikarista löytyi Metsähallituksen inventoinnissa todennäköisesti merimerkkien pohjina toimineita kiviröykkiöitä ja muita röykkiöitä, joiden funktio ei ole niin selkeä. Pohjoiselta rantakalliolta löytyi myös hakkaus. Vain valtion omistama saaren länsipuoli inventoitiin.
Tarkemmat tiedot alakohteissa.

Kalla (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallan saaren koillislaidalta dokumentoitiin Metsähallituksen inventoinnissa rakennuksen jäännös sekä kiviröykkiöitä, suuren merimerkin perustus saaren keskiosasta sekä mahdollinen kalakellari tai vastaava säilytysrakennelma saaren luoteisosasta.
Tarkemmat tiedot alakohteissa.

Säppi (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Säppi on majakkasaari Eurajoen kunnan pohjoisosassa Luvialla. Koko saari kuuluu
RKY-luetteloon nimellä Säpin majakkayhteisö ja luotsiasema. Säpissä on vuonna 1873
käyttöönotetun majakan lisäksi vanhoja henkilökunnan asuinrakennuksia, muita toimintaan liittyviä rakennuksia ja vanhempien rakennusten raunioita. Majakkapihan länsipuolella, saaren länsirannalla on vuonna 1871 rakennettu luotsiasema ja varastorakennus.
Metsähallituksen inventoinnissa saarelta dokumentoitiin rakennusten pohjia, merimerkin röykkiö ja muita mahdollisesti vanhoihin rakennuksiin liittyviä röykkiöitä, hakkauksia, vanha
laituriin liittyvä kivirakenne, mahdollisen kasvihuoneen paikka sekä mahdollinen hautaröykkiö Kirkkoharjun korkeimmalta kohdalta (kts. Säpin Kirkkoharju). Kohteet on esitelty alakohteissa ja ne on arvotettu kulttuuriperintökohteiksi lukuun ottamatta muinaisjäännökseksi merkittyä Kirkkoharjun röykkiötä.

Musamäki (Asuinpaikat)
Moderni; Musan metsän alueella sijaitsi jatkosodan aikaan kaikkiaan 27 saksalaisten rakentamaa rakennusta, kuten asuin- ja varastoparakkeja, keittiö, sauna, muuntaja ja hevostallit. Perääntyessään Porista syyskuussa 1944, saksalaiset pyrkivät tuhoamaan Musan parakkialueen, mutta suomalaiset pioneerit ehtivät purkaa alueelle jätetyt ajastetut räjähteet eikä parakkialue vaurioitunut.
Valtaosa rakennuksista purettiin sodan päätyttyä. Pisimpään alueen parakeista säilyi saksalaisten upseeriparakki, joka sijaitsi Musan metsikön laidalla Raumankylän ja Lattomerentien varrella. Sodan jäljeen Metsäpirtiksi nimetty parakki tunnettiin erityisesti viikottaisista tansseista, kunnes rakennuksen toiminta hiipui ja se purettiin 1990-luvulle tultaessa.
Alueelta on edelleen havaittavissa ainakin yhden rakennuksen kivijalka (3x4 m) sekä maalla täytetty kaivo. Molemmat rakenteet olivat tarkastushetkellä sammaloituneet ja niihin liittyneet rakenteet olivat osin maan peitossa.

Silokallio 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Silokallion kallioalueelta löydettiin isojaon kartassa näkyvään Ryytsälän ja Hintikkalan kylänrajaan liittyvä rajansuuntainen viisarikivi. Paikalla kulkee edelleen kiinteistöraja. Evämäisessä, noin 40 cm korkeassa viisarikivessä ei ollut merkintöjä. Mahdollisesti se on siirtynyt hieman paikaltaan sen juuressa olleesta matalasta kivilatomuksesta, jossa viisari lienee ollut keskellä.

Silokallio 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Silokallio 1 viisarikiven eteläpuolella, arviolta noin 15 metrin päässä oli latteista kivistä ladottu tornimainen, noin metrin korkuinen kivirakennelma. Kohdalla ei kulje rajaa ja rakenne vaikuttaa viisaria uudemmalta. Ehkä kyseessä on maanmittaustoimintaan liittyvä merkki. Senaatin kartassa lähes samoille kohdin on merkitty ilmeisesti kallion korkeuslukema. Kaakossa noin 800 metrin päässä sijaitsee korkeampi Tornikallio, jolle on v. 1962 peruskarttaan merkitty kolmiomittauspiste.

Uunimäki 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Avokalliolla näkyvällä paikalla on noin 60 cm korkea ja 1 metriä leveä kivilatomus. Kivilatomuksessa on kiviä kolmessa kerroksessa ja siihen kuuluvat isoimmat kivet ovat kooltaan noin 40 x 20 x 20 cm. Halkaisijaltaan alle 20 cm kokoisia kiviä ei ole. Kyseessä on nykyisellä kiinteistörajalla sijaitseva rajamerkki. Paikalla on sijainnut Huhtaan kylän talojen välinen raja jo isojaon aikaan. Kivirakenteen ikä ei ole tiedossa, mutta todennäköisesti se ajoittuu 1700-luvun jälkipuoliskolle tai sitä nuorempaan aikaan.

Achill (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Luvian vesialueella.
Rungoltaan ehjä rahtihöyryn hylky. Kansi ja keulapakka ovat ehjät. Ruorihytti on sortunut. Savupiippu on hävinnyt. Pelastusvenetaavetit ovat jäljellä, pelastusveneet ovat poissa. Rungon pituus on noin 42 metriä.
Rahtihöyry Achill oli rakennettu 1890 Englannissa. Sen kotipaikka oli Belfast. Alus oli 42,6 metriä pitkä ja 7,71 metriä leveä. Runko oli tehty teräksestä. Ollessaan matkalla Saksasta Suomeen alus sai myrskyssä vuodon ja upposi 6.8.1933. Miehistö pelastettiin ohikulkevaan alukseen ja vietiin Vaasaan.

Rintanen (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on tilan rajaa merkitsevä rajamerkki ja viisarikivi Elorannantien varressa. Rajamerkkiin on kirjattu numero 40.
Ilppari-ilmoitus. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sukara (Asuinpaikat)
Moderni; Piilokorsu sijaitsee metsässä Kullaantien ja Koivuniementien välisen voimalinjan pohjoispuolella. Kohdetta ympäröivä maasto on erittäin vaikeakulkuista ja peitteistä. Itse paikka on hyvin tiheän puuston ja muun kasvillisuuden peitossa, ja sen voi havaita vasta noin puolentoista metrin päästä maan tasalta, vaikka se onkin suuri. Kohde on noin 10 metriä pitkä ja 2,5–3 metriä leveä syvä kalliosola kahden suuren kallion välissä. Toisella reunalla reunustava kallio kohoaa noin 2,5 metrin korkeuteen ja toisella puolella 3 metrin korkeuteen. Solan sisällä kasvaa joitakin puita.
Kohde on ollut ainakin vuonna 1944 jatkosodan aikaisten sotilaskarkureiden, metsäkaartilaisten, piilopaikkana kun Kullaan Kaakkurin korsu löydettiin ja metsäkaartilaiset pakenivat paikalta. Sola on todennäköisesti viimeistään tuolloin löytynyt piilopaikaksi, kun metsäkaartilaiset ovat edenneet pitkin korkeaa kalliojonoa. Koska kohteeseen pääsee maan tasalla vain kahdesta suunnasta, on kohdetta ollut helppo tarvittaessa puolustaa.

Historiallinen; Kohde on laajan mäen lakialueen länsilaidalla avokalliolla sijaitseva rajamerkki. Rajamerkissä on alustana likimain suorakulmainen luonnonkivistä tehty latomus, jonka sivujen pituudet ovat 1,6–1,8 m ja korkeus 40–50 cm. Latomuksen keskellä on pystytettynä litteä, noin metrin korkuinen luonnonkivi, jossa hakattuna numero 4.
Rajamerkki on rajalinjalla, joka on isojakokarttaan (Rungius 1792) merkitty Uotilan kylän kantatalojen 2 ja 4 metsäpalstojen raja. Rajamerkistä pohjoiseen lähtevä rajalinja, jonka suuntaa pystykivi osoittaa on kantatalon 4 sisäinen tilusraja. Rajaa ei ole on merkitty vielä vuodelta 1904 olevaan kantatalon numero 4 Lasola halkomiskarttaan (Söderholm 1904), joten se ja raja-merkki liittyvät johonkin myöhempään jakotoimitukseen 1900-luvulla.

Vasikkasuo (1000095099) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on kivilatomuksin rajattu alue, joka on kooltaan noin 5 x 6 metriä. Alue tarkastettiin metallinilmaisimella, mutta latomuksen sisältä ei todettu signaaleja. Rakenteen ympäriltä löydettiin lähinnä lasipulloja ja epämääräisiä metalliesineiden katkelmia, jotka lienevät peräisin Ruuskantien eteläpuolisesta torpasta.
Kivilatomuksen länsipuolella sijaitsee toinen kivin rajattu ala, noin 8 x 20 m, joka lienee vanha peltoala. Tätä tukee myös paikallinen muistitieto, jonka mukaan raivattua peltoa on kutsuttu nimellä Ristimoisio. Paikallisten kertomusten mukaan alueelle olisi myös haudattu sotilas, mutta on epäselvää mihin aikakauteen kertomukset viittaavat.

Tahkoluodon keto (Asuinpaikat)
Historiallinen; Paikalla todettiin useita kivirakenteita, joista on dokumentoitu 2 kivikellaria, kiviröykkiö ja rakennuksen perustus.Alueella näkyvät rakenteet ja asutusjäännökset liittyvät todennäköisesti osittain myöhäiseen, 1900-luvun lopulle jatkuneeseen asutukseen. Kuitenkin osa niistä on todennäköisesti peräisin jo 1800-luvulta. Varsinkin kivikellarit, joita on käytetty ja kunnostettu selvästi vielä 1900-luvulla, saattavat olla vanhoja. Kivinen harjanne, jolla ne sijaitsevat on ollut sopiva paikka kellareiden rakentamiseen jo paikan asutuksen alkuvaiheessa, vaikka varsinainen
tonttimaa olisikin sijainnut kiinteäksi muinaisjäännökseksi rajatulla alueella (Tahkoluodon kylä).

Viita (1000019221) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Viidan torpan rakennusten luoteispuolella Stoltien lounaispuolella sijaitsee
romahtanut maakellari. Rakenne on sammalen peittämä ja sen päällä kasvaa
mäntyjä. Kellariin kuuluu noin 2 metrin paksuiset seinät, joiden rakentamisessa
on käytetty laakakiviä. kivien välissä oli laastia. Rakenteen ulkomitat ovat
noin 8 x 8 metriä ja se on muodoltaan pyöreähkö. Rakenteen sisätilan koko
on noin 3 x 3 metriä ja vallin sisäkorkeus on noin 1 metri. Oviaukko on kohti
pohjoista.
Rakenne ajoittunee 1800-luvun lopulle tai 1900-luvun alkuun ja se kuulunee
lähellä sijainneeseen Viidan torppaan. Rakennetta ei voida pitää muinaisjäännöksenä, mutta sen säilyminen olisi suotavaa alueen asutushistorian kannalta.

Pihlaus (Kivirakenteet)
Historiallinen; Eurajoen Pihlauksen talon ympäristössä on näyttäviä ja hyvin säilyneitä kiviaitoja. Pihlauksen aidat ovat edelleen maatalouskäytössä olevassa ympäristössä, joten niitä ei voida pitää kiinteinä muinaisjäännöksinä.
Kiviaita 1 sijaitsee Pihlauksen talon pohjoispuolella olevan pellon luoteispuolella metsässä, hiekkamoreenimäen kaakkoisrinteellä, noin 20 m päässä pellon reunasta. Aidan viereinen alue ei näytä olleen pelloksi raivattuna sen kummallakaan puolella. Aita näyttää olevan jatkoa lounaassa 40–140 m päässä pellon reunassa olevalle samansuuntaiselle aidalle. Aita on noin 25 m pitkä ja suuntautuu lounaasta koilliseen. Suurin osa aidasta on huolellisesti pystyseinäiseksi ja tasalakiseksi ladottua aitaa. Aidan leveys on alhaalta lähes 3 m ja ylhäältäkin yli 2 m, korkeus noin 1,5 m. Koillispäässä vajaat 10 m on kesken jäänyttä aitaa,
jossa on kaksi kivikerrosta seinämiä ja vähän täytekiveystä niiden välissä.
Kiviaita 2 sijaitsee edellisestä runsaat sata metriä pohjoiseen pienen pellon etelä- ja itäreunoilla.

Santala (1000095208) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kohde on autioitunut torpanpaikka Kuivalahden kylän Mäkelänkulmalla. Paikalla ei ole asutusta eikä viljelyksiä vielä isojakokartassa 1700-luvun lopulla (Tillberg 1785). Isojakoasiakirjoista ja isojaon täydennyksen asiakirjoista selviää, että paikka on alueella, joka on erotettu Kuivalahden kylän maista kruunun liikamaaksi. Liikamaalle on perustettu kolme uudistaloa. Näistä yksi on Koiviston talo, joka sijaitsee kohteesta noin 1,2 km länsilounaaseen Koivistonkulmalla. Torppa on merkitty Koiviston talon tiluskartalle 1920-luvulla (Kröger 1923). Torpaksi merkitty asutus ja ympärillä olevat viljelykset ovat jo Senaatin kartastossa vuodelta 1904, joten torppa on perustettu 1800-luvulla. Vuosien 1962, 1978 ja 1982 peruskartoissa paikalla ei enää ole rakennuksia, mutta paikalle on merkitty metsän keskelle pieni niitty.

Iso Kräskrunni (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Iso Kräskrunnin eteläosassa sijaitsevan kluuvilammen pohjoispuolella, korkeamman kohdan
pohjoiskärjessä on 8–8,5 metriä pitkä kivi, jonka eteläkärkeen ja lounaispuolelle on ladottu kiviä kaarevaksi muuriksi. Muurin korkeus on enimmillään noin 50 cm.
Rakennelma muistuttaa toisaalta pientä tomtningia tai vastaavantyyppistä suojarakennetta, mutta todennäköisemmin kyseessä paahus, jonka suojista on voitu ampua vesilintuja. Tässä suunta on ollut etelään ja lounaaseen, nykyiseen vesirajaan on 35–40 m matkaa. Samalla ihmisen suojana on toiminut osittain päällä oleva kivilippa.

Kotka (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kotkanniemen pohjoisosassa Salonpääntien varrella sijaitsee Kotkan yksinäistalo. Suomen
asutuksen yleisluettelosta löytyy merkintä Kotkasta vuodelta 1621; talo lienee syntynyt
viimeistään 1500-luvun jälkipuolella. Vuonna 1639 talo oli Turun hovioikeuden presidentin Jöns Knuutinpoika Kurjen lampuotitila. Porin läänin kartassa vuodelta 1713 talo on esitetty nimellä Kåckås. Talo oli asuttu aina vuoteen 2018 asti.
Kotkan yksinäistalon pihapiirissä on vanha kivinavetta, päärakennus ja aitta. Lisäksi navetan eteläpuolella on pieni vaja ja tien pohjoispuolella ulkorakennus. Vuoden 1913 lohkomiskartassa on näkyvissä rakennus (väentupa?) päärakennuksen itäpuolella ja ne muodostivat navetan kanssa neliömäisen, Salonpääntien suuntaan avautuvan pihapiirin. Tätä rakennusta ei enää ole vuoden 1962 peruskartalla, eikä siitä ollut nähtävillä mitään jäänteitä. Hävinneen rakennuksen eteläpäädyssä on myös rinnevarjosteessa selvästi näkyvä suuri maakellarin kumpare, jonka itäpuolella on aitta. Ulko-ovi oli paikoillaan ja ovenkamanat olivat betonia. Parimetrisen käytävän seinät olivat kylmäladottua kiveä joiden päällä näkyi paikoin säilyneenä kalkkilaastia. Eteisen katto muodostui kahdesta suuresta lohkareesta. Kellarista sai vaikutelman, että se voi olla hyvinkin vanha. Mitään vanhempiin rakennuksiin viittaavia kivijalkoja tai muita kumpareita ei alueelta havaittu.

Mustasaari (1000095348) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Rajamerkki sijaitsee suolla, pienellä Mustasaari-nimisellä mäntymetsää kasvavalla kumpareella. Sen mitat ovat noin 30 x 40 cm, korkeus noin 30 cm. Kivi on hieman ylöspäin kapeneva ja sen toisessa päässä on lohkeama. Kivi oli varsin hyvin näkyvillä. Sen ympärillä olleet muutamat kivet olivat paksun sammaleen peitossa. Vaikuttikin siltä että kyseinen vanha rajamerkki on pidetty sammaleesta vapaana. Kivessä ei havaittu hakkauksia.
Vanha rajamerkki erotti kruunun/valtionmaan ja Raivaluoman kylän maata vuoden 1805 ja myös vuoden 1852 valtionmaakartassa. Rajamerkki oli myöhemmin Karvian ja Parkanon
pitäjänrajan taitteen merkkinä vuoden 1895 pitäjänkartassa. Vuoden 1900 Parkanon pitäjänkartassa taitetta ei enää ole. Vuoden 1959 peruskartassa se ei ole enää edes kiinteistön rajalla, kuten ei nykyäänkään.

Tyltty (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tyltyn saari oli vuonna 1796 annettu asuinpaikaksi kruununluotsille (”tilförordnad krono Lots”). Verollepanokarttaan on merkitty talon tontti, pieniä viljelyksiä sen ympäristössä ja
tuulimylly tontin koillispuolella. 1700-luvun lopulla Tyltyn talo on sijainnut Tyltyn saaren pohjoisosassa aivan lähellä rantaa. Maankohoamisen seurauksena Tyltyn saari on yhdistynyt pohjoisessa ja luoteessa olevaan Lampaluodon saareen 1900-luvun alkuun mennessä.
1900-luvun alussa piirretyssä Tyltyn kruunun luotsitalon kartassa (Tallqvist 1901)
vanhalla talonpaikalla ei ole enää asutusta, vaan Tyltyn talo on siirtynyt noin 200 m
länteen, paikalle, jossa se nytkin on peruskartalla. Vanhalla talonpaikalla ei ole asu-
tusta myöskään vuoden 1970 peruskartassa. Vuoden 1987 peruskartassa vanhan
talonpaikan pohjoispuolella on omakotitalo, joka on edelleen samalla paikalla.
Paikka tarkastettiin inventoinnissa 2024. V. 1797 kartalle merkityn talon tontin kaakkoispää osuu nykyiselle tasaiselle pellolle. Pelto kasvoi nurmea tarkastuksen aikaan. Tontin luoteispää osuu omakotitalon tontin etelälaitaan. Paikka on hoidetun nurmipihan reunassa, eikä näkyvissä ole vanhan asutuksen jäännöksiä. Tuulimyllyn paikka on omakotitalon tontin itälaidalla metsäisellä kumpareella. Paikalla ei näkynyt myllyn jäännöksiä. Maastoa tarkastettiin myös vanhan talonpaikan eteläpuolella metsässä. Maasto on kalliokumpareikkoa, jossa kallioiden välissä on ollut peltotilkkuja. Pelloilta raivattuja kiviä on koottuna kallioiden reunoilla.

Pakkala 1 (1000096059) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Nykyisessä tilusrajojen kulmassa oleva rajamerkki, jonka alaosa on pienistä ja luonnollisesti
lohkoontuneista graniittikivistä rakennettu suorakaiteen muotoinen jalusta (alttari), jonka
keskellä on pystyssä voimakkaasti kallistunut viisarikivi. Alttarin koko 110 x 180 cm ja kor-keus 15–20 cm. Viisarikiven kokonaiskorkeus on 150 cm. Kivessä on useita poranjälkiä. Maasto paikalla on paksun sammaleen peittämää moreenia kuivassa kangasmetsässä. Viisarikiven vieressä on moderni muoviputki pystyssä nykyisen rajalinjan merkkinä. Paitsi kiinteistöjen rajoja, pyykki osoittaa Nakkilan Pakkalan ja Ruhaden kylien välistä rajaa.

Kulju (1000009776) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kuljun kylä sijaitsee valtatie 12 eteläpuolella Eurantien koillispuolella, noin 6 km Lapinkylän kirkolta kaakkoon.
Varhaisimmat maininnat Kuljun kylästä ovat vuodelta 1504. 1400-luvulla Kuljun, Skinnarlan ja Rohdaisten kylien maat ovat kuuluneet Lapinkylän jakokuntaan, josta ne ovat eronneet viimeistään 1460-luvulla muodostaen Rohdaisten alueen. Kuljun kylä eli Yli-Kulju ja Skinnarla eli Ali-Kulju erottautuivat Rohdaisista omaksi kyläkseen 1520-luvulla. Vielä 1600-luvulla Kulju ja Skinnarla käsitettiin yhdeksi kyläksi. Yli-Kuljusta tuli myöhemmin nimeltään Kuljun kylä. Vuoden 1540 maakirjaan Kuljun kylään on merkitty kaksi taloa, joista toinen oli ulkokylänmiehen hallinnassa. Vuoden 1580 maakirjaan kylään on merkitty kolme taloa ja vuoden 1686 taas kaksi taloa, joista toinen oli autio. (Alalnen 2007, 13-14).
Nykyisen Kuljun kylän Ala-Kulju ja Ylä-Kulju ovat edelleen asuttuja. Näiden välissä pohjoispuolella on vuoden 1859 karttaan merkitty tontti, mahdollisesti torppa, mutta tarkistuksen yhteydessä tästä ei tavattu jälkiä maastossa. Tielinjaus, joka vanhassa kartassa kulkee edellä mainitun tontin läpi, on edelleen olemassa metsätienä. Nykyinen Santalan, Hakalan ja Lukkariston tontit ovat myös rakennettuja.
Kylämaisema on pitkälti samanlainen kuin vuoden 1859 kartassa. Lounaassa sijaitsevat laajat peltoalueet, sen sijaan Ala-Kuljun ja Ylä-Kuljun talojen pohjoispuolella on nykyisin metsää peltojen ja niittyjen tilalla.

Murtamo (Asuinpaikat)
Historiallinen; Murtamon kylä sijaitsee Lapin luoteisosassa, noin 8 km Lapinkylän kirkolta luoteeseen.
Murtamon vanha kylätontti on sijainnut nykyisten Ollilan Laukolan ja Tuomalan kohdalla. Kylä on aiemmin kuulunut samaan jakokuntaan Kullanperän, Alakierin, Yläkierin ja Kauklaisten kanssa, mutta 1700-luvun lopulta muodostanut oman jakokunnan. Vanhimmat säilyneet maininnat kylästä ovat vuodelta 1482. Vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli viisi taloa sekä ulkokyläläisen hallussa ollut tila. Samoin vuoden 1686 maakirjassa kylässä taloja oli viisi. (Alanen 2007, 42).
Vanha kyläkeskus eli Murtamontien ja Kujantien risteys on edelleen asuttuna ja vanhemmasta asutuksesta ei ole jälkiä tonteilla. Vanha tielinja kulkee Kujantietä pitkin. Kylämaisema ei juuri ole muuttunut 1700-luvulta peräisin olevan tiluskartan ajoilta. Asutusta ympäröivät edelleen laajat pellot ja niityt.

Rohdainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rohdainen sijaitsee noin 4 km Lapinkylän kirkolta itään, valtatien 12 eteläpuolella. Kylän lounaispuolella virtaa Lapinjoki.
Rohdaisista on säilynyt Lapin vanhin tiluskartta vuodelta 1692. Vanha kylänpaikka on sijainnut Sepänojan varrella nykyisen Ali-Rohdaisten kohdalla. Tontin lounaispuolella on ollut järvi, joka on myöhemmin kuivattu. Kylännimi mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1503. Rohdainen on kuulunut Skinnarlan ja Kuljun kanssa Lapin jakokuntaan, joka on hajonnut 1400-luvun puolessa välissä muodostaen oman Rohdaisten, Skinnarlan ja Kuljun jakokunnan. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Rohdaisissa on ollut viisi taloa ja vuoden 1686 maakirjan mukaan ainoastaan kaksi. Kylän viidestä talosta kolme oli autiona vuonna 1585 ja vuonna 1602 kylä oli täysin autio. Vuonna 1651 kuningatar Kristiina osoitti Rohdaisista läänityksen Konrad von Gerttenille ja kaksi vuotta myöhemmin kylään rakennettiin säterikartano ja myöhemmin kaikkien kylän talojen maat liitettiin kartanoon. Kartano on sijainnut nykyisen Ali-Rohdaisten kohdalla. (Alanen 2007, 11).
Rohdaisten maisema on säilynyt hyvin samana kuin mitä vanhat kartat näyttävät. Rohdaisten tie on vanhaa tielinjaa, joka on merkitty jo vuoden 1692 karttaan. Myös nykyinen Pajanpolku on osittain sama vuoden 1692 kartan tielinjan kanssa. Tilus- ja isojakokartan mukaan Rohdaisiin on merkitty tila ainoastaan nykyisen Ali-Rohdaisten tilan kohdalle. Ali-Rohdainen on edelleen asuttu ja pihapiiri on täynnä asuin- ja talousrakennuksia. Laajat peltoalueet ympäröivät samaan tapaan tilaa kuin aikaisemminkin.

Ruona (1000009782) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Ruona sijaitsee Narvijärven etelärannalla noin 6,6 km Lapinkylän kirkosta etelään.
Ruonan kylän vanha kyläkeskus on sijainnut aivan Narvijärven rannalla sen Kylälahden länsipuolella. Rakennukset ovat olleet aivan rannassa ja pellot niiden länsipuolella. Vanhin maininta kylännimestä on vuodelta 1503. Alkujaan Ruona on kuulunut Lapin jakokuntaan, mutta isojaon aikana se muodosti jo oman jakokuntansa. Vuoden 1540 maakirjan mukaan kylässä oli neljä taloa ja yksi ulkokyläläisen omistama tilus. Vuonna 1585 kylän kuudesta talosta neljä oli autioina ja vuonna 1614 viidestä talosta neljä oli autiona. Vuoden 1686 maakirjaan on merkitty viisi taloa. (Alanen 2007, 18).
Kylälahden länsipuoli on edelleen asuttu ja siellä ei ole jälkiä varhaisemmasta asutuskannasta. Yhä edelleen Ruonantien eteläpuolella on laajat pellot kuten vuoden 1727 ja 1796 kartoissa. Vanhimmassa kartassa tielinjaus aivan kylän kohdalla kulkee samalla kohtaa kuin nykyinen Ruonantie, mutta muulta osin tielinjaus on erilainen kuin nykypäivänä. Se on jatkunut suorana kohti nykyistä Päivölän tilaa ja tie Kuolimaalta on tullut nykyisten peltojen poikki seuraten Narvinojan linjaa. Isojakokartassa tielinja on jo hyvin samankaltainen kuin nykypäivänä.

Skinnarla (1000009783) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Skinnarlan kylää ei enää ole olemassa, vaan se on osa Kuljun kylää ja aiemmin kuulunut Ali-Kuljuun. Skinnarlan nimitys on edelleen olemassa kartoissa Rohdaisen kohdalla Kuljuntien koillispuolella.
Skinnarlan kylän tonttimaa on 1700-luvun karttojen mukaan sijainnut nykyisen Kinnalan kohdalla. Vuoden 1540 maakirjaan on merkitty Skinnarlan kylä ja kaksi taloa ja yksi ulkokyläläisen omistama tilus. Vuoden 1548 kymmenysluettelossa on kylästä käytetty nimitystä Ali-Kulju.
Nykyään Kinnala on edelleen asuttu ja sieltä ei tavattu jälkiä varhaisemmasta rakennuskannasta.

Koura (214500004) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Peltojen ympäröimässä metsikössä, hietikkoisella mäellä. Hiekanottokuopan kaakkoisreunassa useiden kymmenien metrien matkalla hiiltä ja rautakuonaa sekä paikoin savitiivistettä. Ei rakenteita näkyvissä. Mäellä muistitiedon perusteella ollut kuoppa ennen hiekanottoa, tervahaudaksi arvioitu. Kaivamattomalla mäen puoliskolla säilytyskuopan omainen kiviseinäinen syvennys.

Vähäkoski (214500013) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Peltojen välinen kapeahko metsäkaistale Karvianjoen länsirannalla, 225 m joesta. Kylmämuuratun luonnonkivisen tulisijan jäännös ruohon peitossa, yli 4 m x n. 3 m ja korkeus 1 m. N. 2.4 m tulisijasta luoteeseen matala kuopanne - neliömäinen, 1.8 m sivuiltaan.

Karvianjoki Paattikoski (Kulkuväylät)
Historiallinen; Paattikosken yläjuoksulla, n. 100 m sahalaitoksesta, myllyjen tammen yläpuolella (?), keskellä jokea kerrotaan olevan kiven, johon on kiinnitetty rautatapilla 2 kpl halkaisijaltaan 15 cm rengasta, joiden väli on vajaan metrin. Ilmeisesti renkaita on käytetty tukinuitossa puomien kiinnitykseen. Karvianjoessa uitettiin keväisin 1930-luvulle asti.

Ahlaisten 1. kirkon paikka (Kirkkorakenteet)
Historiallinen; Ahlaisten ensimmäisen, v. 1691 rakennetun kirkon tuhosivat venäläiset isonvihan aikaan. Kirkon paikalle rakennettiin uusi n. 1796.

Malmgårdin kartanon hytti (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Kartanon mailla on kivilatomus, jonka halkaisija on 6-7 m (v. 1954). Rakennetta on epäilty primitiivisen raudansulatusuunin pohjaksi.

Reksaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Keskiaikainen; Reksaaressa on perimätiedon mukaan sijainnut varhaiskeskiajalla kauppapaikka, jota on pidetty Rauman kaupungin edeltäjänä. Kohteen tarkka sijainti ei ole tiedossa, mutta luultavasti se on sijainnut Kartun tilalla. Vieressä on Kartunkarin kappelinpaikka.

Uuperinsuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee Porin ja Ulvilan rajan tuntumassa, noin 300 kaakkoon läheisestä metsäautotiestä kallioiden ja pienten soiden pilkkomalla metsäalueella. Paikka on pitkänomaisen, luode-kaakko-suuntaisen metsämäen pohjoisrinteessä. Lakikallion kaakkoiskärjessä on suuri luonnonkivikko. Alueella on kolme pitkänomaista kivirakennetta. Yksi niistä kulkee rinnettä alas. Se levenee molemmista päistään röykkiömaiseksi. Rakennelman pituus on 15 x 4,5 m. Pohjoispään levennys on muodoltaan pyöreä ja kuperalakinen, kooltaan 5 x 4,6 m ja korkeudeltaan 80 cm. Edellisestä noin 70 m luoteeseen on rinteen suuntainen, 23,7 x 1,8 m oleva kiveys. Kummassakin päässä ja keskellä on röykkiömäiset levennykset. Kaakkoispään levennys on pyöreähkö ja kupera, kooltaan 5 x 4,8 m ja korkeudeltaan 70 cm. Keskilevennys on kooltaan 3,6 x 4 m. Luoteispään levennys on melko vähäinen. Edellisestä 30 m luoteeseen on kolmas pitkänomainen kivirakenne, jonka pituus on 8 m ja leveys 2,5 m ja korkeus 40 cm. Se on rinteen suuntainen ja sen molemmissa päissä on levennys. Kaakkoispään levennys on kooltaan 5 x 5 m ja korkeudeltaan 70 cm. Luoteispään levennys on kooltaan 5 x 5 m ja korkeudeltaan 80 cm.

Vehka-alho (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Sudenkuoppa sijaitsee Vehka-alhoon vievän tien varrella Turku -Tampere -tien länsipuolella. Kuoppa on ollut käytössä 1800 -luvulla. Kuoppa on halkaisijaltaan noin 2 m. Vuoden 1997 inventoinnissa ei käyty paikalla.

Perämaa (1000005140) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöiden jäännökset sijaitsevat Ulvilan ja Nakkilan rajasta 15-20 m etelään ja Pori-Helsinki -tiestä 30 m länteen kivikkoisen mäen rinteessä, lähellä lakea.
Pohjoisempi röykkiön jäännös on myllerretty 13x5 m laajuinen kivikko. Siihen on kaivettu kuoppia ja tehty kasoja.
Eteläisempi kiveys on edellisestä noin 4 m etelään. Kivien alue on noin 8 m halkaisijaltaan. Siihen on kaivettu kuoppia ja kasattu kivistä kekoja.

Ollila (1000005829) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Ollilan alueella, omakotitaloalueen keskellä olevassa metsässä on kaksi suurista kivistä kasattu epämääräisen muotoisia, kekomaisia röykkiötä. Kivet ovat hyvin erikokoisia. Kasat sijaitsevat lähellä vanhaa hiekkakuoppaa. Ne ovat todennäköisesti maa-aineksen ottoon liittyviä seulontakivikasoja.

Kullanperä (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kullanperän kylä, Maijan talojen pohjoispuolella.
Maijalasta pohjoiseen Maijalan ja Mattilan välissä olevalla tontilla on kolme kivikasaa, jotka mahdollisesti kuuluvat myllylle / myllyille, joita ko. tontilla on ollut vuoden 1734 kartan mukaan. Maijalan talon isännän suullisen tiedonannon mukaan Myllymäki nimitystä käytetään tilan luoteispuolella, tien toisella puolella, olevasta mäestä. Mäen viereen on rakennettu omakotitalo, jonka rakentamisen yhteydessä myllyn vanhat perustukset ovat tuhoutuneet isännän kertoman mukaan. Tarkastuksen yhteydessä mäellä ei ollut jälkiä mahdollisesta vanhemmasta rakennuksesta.

Kiviranta 2 (Uola/Ollula) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa mainitaan Ollulan yksittäistila. Talo on merkitty myös vuoden 1646 karttaan Punkalaitumenjoen pohjoisrannalle.
Nykyisestä Rengikujasta länteen, joen rantaan rajautuvalla alueella on omakotitalotontti. Kaksikerroksisen huvilan lisäksi tontilla on jokunen piharakennus ja kookas puutarha. Rannassa kasvaa tiheää vesakkoa.

Verkkoranta (1000013358) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Luvian Verkholmassa (Verkkoranta?) on toiminut kruunun laivaveistämö 1580-luvulla.

Orjansaari (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Eurajoen Orjansaaressa toimi porvariston laskuun laivaveistämö vuosina 1689-1693. Laitoksen tarkka sijaintipaikka ei ole tiedossa. Huom lahden toisella puolella sijaitseva "Varvinnokka".

Lapijoki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Tieto Lapijoen salpietaritehtaasta sisältyy vuoden 1570 luetteloon valtakunnan salpietaritehtaista. Tehdas on ollut toiminnassa Mikko Markuksenpojan johdolla ainakin vuonna 1571 ja myöhemmin samalla vuosikymmenellä. Tehdas lopetti toimintansa todennäköisesti vuonna 1582. Tämän jälkeen toiminta siirrettiin Ulvilaan. Tehtaan tarkasta sijaintipaikasta ei ole tietoa.
Inventoinnissa 2022 ei rekisterin osoittamasta kohdasta löydetty merkkejä muinaisjäännöksestä.

Kirkkosaari (1000013353) (Kirkkorakenteet)
Keskiaikainen; Perimätieto on yhdistänyt Kirkkosaaren Ulvilan vanhan kirkon paikkaan.

Rongankallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Maansekainen röykkiö sijaitsee Rongankallion luoteispään juurella, polun reunassa. Röykkiön halkaisija on 5 m ja korkeus metrin. Röykkiö on sammaleen peitossa, sen päällä kasvaa kuusi. Röykkiö voisi olla rakennuksen jäännös. Siihen tehdystä koekuopasta on löydetty mm. tiiltä, palanutta savea, kiviä.

Kokkoniemenmäki V (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee noin 100 m länteen Järvikylän koulusta loivan länsirinteen alareunassa lähellä ojaa. Röykkiön halkaisija on 3 m ja korkeus 0,5 m.
Kivien koko on niin suuri, että röykkiö voisi olla konevoimin kasattu.

Anola (1000013354) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Anolan kartano mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kerran vuonna 1412. Anolan vanha allodiaalisäteri on muodostettu 1570- ja 1580-luvuilla neljästä ratsutilasta. Kartanoon liitettiin 1585 vielä Lautelan rälssitila ja 1600 tienoilla Kirkkosaaren yksinäistila. 1500-luvulla kartano kuului Kurck-suvulle. Kartanon nykyinen rakennuskanta on syntynyt Frenckell-suvun omistuskaudella. Kartanon vanhaan, mahdollisesti 1600-luvulta olevaan puistoon valmistui nykyinen päärakennus vuonna 1938.

Leistilä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Leistilän historiallinen kylä sijaitsee Nakkilan kirkosta lounaaseen Kokemäenjokeen laskevien jokien välissä. 1560-luvulla kyseessä oli Nakkilan suurin kylä. Vuoden 1769 kartassa ja vuoden 1854 pitäjänkartassa asutus on sijainnut nykyisen Leistilän kylän paikalla.
Vuoden 2009 inventointiajankohtana alueen pellot olivat pääosin sängellä, joten havaintomahdollisuudet olivat huonot. Keskiaikaisen kylän paikantaminen alueelta vaatisi koekaivauksia.

Isopoda (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kohteen sijaintipaikka on Merikarvian majakasta ja Isopodasta eli Kasapodasta kaakkoon. Paikkatieto on epätarkka.
Paikalla kerrotaan olevan kaljaasin hylky. Pohjanlahden merivartiosto ilmoitti kohteen Museovirastolle 1970-luvun alkupuolella.

Tukkiviiki 10 (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Tukkiviiki -lahti Reposaaren pohjoispuolella, Ripakarin itäpuolella 1 - 2 metrin syvyydessä.
Puisia rakenteita noin 5 x 15 metrin alueella. Kyseessä voi olla hylky, mutta mahdollisesti myös muu rakenne. Kahden pisimmän kokonaisuudesta erottuvan puuosan pituudet ovat 7,5 metriä ja 5 metriä.

Kolmikulman hylynosat (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Porin Mäntyluodon Räpsöönsuntin länsipuolella, Kolmikulman matalikon itäosassa. Nostetut hylynosat on viety Porin väyläaseman laiturille ja hävitetty dokumentoinnin jälkeen.
Porin Mäntyluodon väylän ruoppaustöissä monitoimialus MV Madsenin ylösnostamia puisia hylynosia. Osat ovat tammilankkuja sekä puunpaloja. Puunkappaleita on noin 10 kpl sekä yksi rautamöhkäle (mahdollinen rautapollari). Suurimman puukappaleen koko on n. 2,70 m pitkä, 30-20 cm leveä ja yli 10 cm paksu.
Puussa on myös jonkinlaisia rautatappeja pystyssä. Rautapollari, joka on lieriön mallinen, on n. 40-50 cm pitkä ja n. 20 cm halkaisiltaan.
Mitään muuta näkyvää tai hylkyyn viittaavaa ei paikalta löytynyt. Meritaidon sukeltaja Harri Kivelä on varmistanut löytöpaikan.

Lankoorankallio (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Paikka on metsäisen kallioalueen luoteispäässä suunnitellun valtatie 8 oikaisun linjalla.
4 m pitkä ja noin 1,5 m korkea pystysuora kallioleikkaus, jossa erottuu kaksi poranjälkeä 60 cm päässä toisistaan. Toinen on leikkauksessa ja noin 70-80 cm syvä, toinen edellisen luoteispuolella ehjässä kalliopinnassa. Reikien
halkaisija on noin 4 cm. Pystysuoran seinämän alapuolella on louhoskiviä

Kauttuan ruukki (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Kauttuan ruukin perusti vapaaherra Lorenz Creutz nuorempi Yläneen kartanon maille Kauttuankosken rannalle Euraan vuonna 1689. 1800-luvulla rakennettiin pääosa kartanon ja ruukin säilyneistä asuinrakennuksista, päärakennus, kellotorni, Sepänkadun rakennukset ja puisto. Vanhan rautaruukin tuntumaan rakennettiin paperitehdas vuonna 1906. Puuhiomo ja ruskeaa paperia valmistava tehdas aloittivat toimintansa 1907, ja samalla päättyi raudan valmistus. Kauttua on yksi niistä maamme rautaruukeista, joissa teollinen toiminta jatkuu edelleen alkuperäisen rautateollisuustuotannon pysähtymisen jälkeen.
Kohteen sijaintitieto on arvioitu peruskartalta ja esitetty pistemäisenä (tarkka sijainti ei tiedossa). Ruukin aikaisten maanalaisten maakerrosten ja rakenteiden säilymisestä ei ole tietoa. Tehdasrakennukset ovat todennäköisesti tuhonneet vanhimmat ruukin jäänteet. Nykyistä paperitehdasta edeltäneestä ruukkivaiheesta on säilynyt osittain vanha hiilisuuli 1870-luvulta ja saharakennus 1900-luvun alkupuolelta. Koskipaikassa olleet 1600- ja 1700-luvulla rakennetut alapaja, nippuvasarapaja ja myllyt ovat purettu. Asutushistorian vanhimmat, ruukinkartanoa edeltäneet, kerrostumat löytyvät luoteisosasta, jossa on jokivarressa useita kivi- ja rautakautisia kiinteitä muinaisjäännöksiä sekä Kauttuan kylän autioitunut kylätontti.

Ottila IV (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pieni mäntyä kasvava kumpare sekametsässä pellon ja asuinrakennuksen läheisyydessä.
Halkaisijaltaan 4 m kiviröykkiö kuopassa, pohjakaava pyöreä. Kivet ovat 25-60 cm kokoisia, sammalen ja varpujen peittämiä.

Kuivalevonkari 2 (Kivirakenteet)
Ei määritelty; Soistuneella metsäalueella sijaitsevan laakean silokalliokumpareen laella on noin 6 m pitkä ja puoli metriä leveä kiveys. Kiveys koostuu n. 15-30 cm halkaisijaltaan olevista kivistä, joita on yhdessä kerroksessa. Kiveyksen toinen pää osoittaa itään, toinen länsiluoteeseen. Kiveyksen tarkoitus on epäselvä. Se voisi olla rajamerkki. Tähän viittaa se, että itään osoittavan pään suunnassa seuraavalla kalliokumpareella n 40 m päässä on kaksi rinnakkain asetettua kiveä, yleinen rajamerkki Rauman seudulla. Kiveyksen toisen pään osoittamassa suunnassa vastaavaa merkkiä ei havaittu, mutta maasto on suota. Rajamerkkitulkintaa vastaan puhuu se, että kiveys ei muodostaa kulmaa, vaan kaartuu loivasti eikä siinä ole kulmapisteen merkkikivieä. Se ei ole millään nykyisellä rajalla.

Niinilä (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee lievästi viettävällä rinteellä. Lähellä on tasainen hiekka-alue. Röykkiö A on hyvin pieni läpimitaltaan vain noin metrin. Se oli aluskasvillisuuden peitossa ja erittäin vaikea havaita.
Röykkiö B pkoo 6779740, ikoo 3205327, z 17 ,5 m. Röykkiö B on läpimitaltaan noin 8 m. Kivien koko vaihtelee 30 cm–2 m. Röykkiö voi olla melko uusi ja osittain luonnonmuodostelma.
Molemmat röykkiöt sijaitsevat vuosien 1968 ja 1984 peruskartoille merkityjen tilojen rajojen tuntumassa ja röykkiö A nykyisellä rajalinjalla. Huomioitavaa on, että voimalinjoilta löytyy usein röykkiömäisiä muodostelmia, jotka ovat entisten sähköpylväiden tukikiveysten jäännöksiä.

Pohjansaha (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Paikalle perustettiin ensimmäinen saha vuonna 1756.
Sijaintitieto on tarkistettava.

Lautila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Lautilan mahdollinen muinaisjäännös sijaitsee Kokemäenjoen itäpuolella, Lautelantien varrella, noin 500 metriä pohjoiseen Viikkalan kylästä (1000015661). Alueesta käytetään yleisesti nimeä Lautilan pelto/niitty.
Peltoalueelta on löydetty metallinilmaisimella keskiaikaan ja historialliseen aikaan ajoittuvia löytöjä: mm. sormuksia, neulikko, hakanen, kirjansolkia sekä heloja (KM 39900: 1-26).
Lautila sekä sen vieressä sijaitseva Viikkala on lähdeaineiston perusteella ollut käytössä jo varhaisella keskiajalla (Satakunnan historia III, 179). Saman lähteen mukaan vuoden 1541 talo- ja verolukujen mukaan Viikkalassa oli rälssitilat mukaan luettuna neljä taloa ja Lautilassa yksi. Historiallisen kartta-aineiston perusteella Lautilan talojen määrä on kasvanut keskiajan jälkeen. Useita taloja on havaittavissa mm. 1700-luvun lopulta isojakokartasta (Anola 1797-1863, A71:1/15).
Mahdollinen muinaisjäännös vaatii lisäselvitystä: kohteeseen liittyviä löytöjä tai mahdollisia rakenteita ei ole tarkastettu maastossa

Karhirinne (Kultti- ja tarinapaikat)
Tuntematon ajoitus; Mahdollinen kuppikivi sijaitsee Karhijärven eteläpuolella Kullaantien varressa Karhirinteen tilalla aivan Karkulahden talon pihapiirissä (peruskartassa nimellä Jokela)
Karkulahden omakotitalon pihalla on nurmikon keskellä osittain maan pinnan alla sijaitseva iso kivi, jossa on n. 10 kpl kuoppia. Omistajan mukaan kivi on tullut esiin ilmeisesti roudan työntämänä vähitellen, aikoinaan sitä ei näkynyt maan pinnalla lainkaan. Kuopat ovat melko isoja, pääsoin halkaisijaltaan lähes 10 cm ja monet niistä ovat syviä, selvästi veden kovertamia. Muutama kuoppa on kuitenkin laakea ja sileä, mahdollisesti ihmisen tekemä tai silottelema.
Karhirinteen tila sijaitsee Riuttalan kylässä. Lähistöllä on vanhoja tiloja ja maataloja sekä harvaa omakotiasutusta.

Räiskänkari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman keskustasta luoteeseen Aikonmaan pohjoispuolella Räiskänkarin koillispuolella melko lähellä rantaa. Hylky näkyy pinnalle.
Puurunkoisen aluksen hylky, jota kutsutaan kaljaasiksi.

Sammu Teileinmäki (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Kohde on ollut käytössä 1700-luvulle asti rikollisten mestauspaikkana. Muistitiedon mukaan vielä 1900-luvun alussa kallioon oli kiinnitettynä rautarengas, jolla arveltiin olevan yhteyttä mestaustoimitukseen. Kalliota on louhittu sittemmin, ja rengas on ilmeisesti hävinnyt.
Kertoja mainitsi, että Teileinmäen lähellä ovat muinaiset merkkipaikat Ripovuori ja Räätikäsvuori.

Vanhakytö 1 (Kivirakenteet)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee 900 m Peltomäen tilasta kaakkoon. Paikka on mäntyä kasvavan louhikkoisen kalliomäen päällä. Kohde on luonnolliseen kivimuodostumaan, ns. pirunpeltoon, kaivettu pyöreähkö noin 2 m halkaisijaltaan oleva kuoppa.

Vanhasahankoski (Teollisuuskohteet)
Historiallinen; Vanhan sahan koskella on tiettävästi sijainnut kaksi sahaa. Todennäköisesti sa-
hoista vanhempi on kuvattu Olof Mörtin karttaan (1698) ja sijaitsee tarkastetun kohteen itäpuolelle. Nuorempi saha (1747-1873) on ilmeisesti sijainnut vuonna 2015 tarkastetulla alueella. Nykyisin rannat ovat metsittyneet ja peittävät perkauskivikot.
Olof Mörtin 1698 mittaamassa Finpyyn kartassa nykyisen Vanhansahankosken alueelle on merkitty paikannimi Sahakoski. Vuonna 1747 Noormarkun kartano sai luvan rakentaa Sahakosken (nyk. Vanhansahankoski) rannalle kaksiraamisen sahan, ilmeisesti korvaamaan vanhan sahan. Sahakosken toiminta päättyi 1873. Saha sijoittui 1800-luvun alun kartan mukaan joen etelärannalle, nykyisten kolmen asuinrakennuksen tuntumaan. Koski raivattiin 1960-luvulla, jolloin kosken suuret kivet siirrettiin rantavyöhykkeelle suuriksi kasoiksi. Tässä yhteydessä ovat todennä-
köisesti tuhoutuneet sahan koskessa sijainneet jäännökset.
Koskialueen eteläpuolella sijaitsee kolme 1800-luvulle ajoittu-
vaa asuinrakennusta. Näiden ja kosken välillä on luonnonkivistä tehtyjä melko
kookkaita kiviraunioita ja aitoja. Kivirauniot saattavat olla peräisin paikalla si-
jainneen nuorempaan sahaan kuuluneista rakennuksista. Koskessa sijainneet
saharakennukset ovat todennäköisesti tuhoutuneet perusteellisesti 1960-luvun
kunnostustöissä, joista muistona koskenrannalla on korkeat kivikasat. Säilynei-
den kivirakenteiden luonteen ja merkityksen arvioiminen vaatii tarkempia tut-
kimuksia.

Ristola 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin Säkylän Ristolan asemakaava-alueen arkeologisen inventoinnin yhteydessä 21.-22.6.2017. Kantatie 12:n eteläpuolelle on rakennettu uusi varastohalli ja sitä varten mäntykangasta on leikattu ½-1 metrin syvyyteen. Hallin pohjoispuolen maaleikkauksessa oli joukko lohjenneita, todennäköisesti palaneita kiviä, jollaisia ei muualla kankaan leikkauksissa juurikaan nähty. Kivet ovat luultavasti palaneita ja kenties peräisin kivikautisesta asuinpaikasta tai jostain muusta toiminnasta. Ympäristössä oli näkyvissä paljonkin avointa hiekkamaata, mutta mitään muuta ei havaittu, ei myöskään koepistoissa. Kivet ovat loivan, kankaalla erottuvan törmän kohdalla, joten paikkaa on syytä pitää potentiaalisena löydöistä huoli-matta. Maaperä on alueelle tyypillistä punaista hiekkaa. Vinovalovarjostekartoilla juuri tällä paikalla näkyy halkaisijaltaan kahdeksan metriä oleva kuoppa. Hyvin mahdollisesti kivet ja kuoppa liittyvät toisiinsa. Itse kuoppa on hävinnyt varaston rakentamisen yhteydessä.

Nikkari (1000032199) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin Säkylän Ristolan asemakaava-alueen arkeologisen inventoinnin yhteydessä 21.-22.6.2017. Kohde sijaitsee Nikkarin talon itäpuolella, Köyliönjärveen loivasti laskevalla hiekkapellolla. Löytökohta on lähes tasaista peltoa, jossa inventointihetkellä kasvoi jotakin yrttiä ja havainnointi ei voinut olla kovin perusteellista. Muutaman neliömetrin alueelta löytyi yksittäisen kvartsi-iskoksen lisäksi muutama pala punasavikeramiikkaa. Alempaa pellolta, löytöpaikasta 145 metriä koilliseen, peltotien varrelta löytyi vielä liitupiipun pala. Historiallisen ajan löydöt liittynevät viimeistään 1800-luvun lopulla Nikkarin alueelle laajenneeseen Vinnarin kylään. Yksittäinen kvartsi-iskos saattaa viitata kivikautiseen asuinpaikkaan alueella ja kohde on rajattu löytöpaikan ympärille muutaman kymmenen neliömetrin laajuiseksi alueeksi.

Haminaholma 7 (Kulkuväylät)
Historiallinen; Haminaholman koillispuolella Villanmäen edustalla matalassa vedessä lähellä rantaa.
Paikalla on noin 8 x 3 metriä laaja, suorakulmaisen muotoinen kivimuodostelma, jonka rannanpuoleiset kulmat ulottuvat noin 11 metriä rantaan kohti. Ympärillä on puutukkeja ja rimoja. Todennäköisesti kyseessä on laiturin tukirakenteita, joita on myöhemmin purettu.

Leikkikedonkulma (Maarakenteet)
Historiallinen; Kohde on vallien ympäröimä painanne. Muodoltaan säännöllisen pyöreä. Rakenteen halkaisija on n. 2,5 – 3 m, vallit ovat huomattavan leveät ja niiden keskelle jäävä painanne vain n. 50 cm x 50 cm. Rakenteen korkeus on noin 50 cm ja se on selvästi havaittavissa. Vallit näyttävät niin leveiltä, että on vaikeaa kuvitella niiden muodostuneen ainoastaan melko pieneltä vaikuttavan keskellä olevan painanteen kaivamisesta. Painanne ei näytä kovin syvältä, mahdollisesti se ei ulotu ympäröivää maanpintaa syvemmälle. Sammal/turvekerros rakenteen päällä on paksu ja peittää yksityiskohdat tehokkaasti. Painanteen keskelle tehtiin koepisto. Maa oli hyvin pehmeää ja helposti kaivettavaa, lähes turvetta. Esille ei tullut hiiltä tai jälkiä palamisesta. Sen sijaan turvemaa oli kauttaaltaan jonkin vaalean aineen pilkuttamaa, joka sormien välissä hieroessa jauhautui pölymäiseksi, kuten hieno savi. Paikalla olijoista (talon isäntä ja vanha isäntä) kukaan ei tunnistanut ainetta.
Kohteen luonne ei tarkastuksessa selvinnyt. Se on kuitenkin varmasti ihmistoiminnan aikaansaama, eikä aivan uusi, koska vanha isäntä ei muistanut sen paikalla olleen mitään erikoista toimintaa. Luultavasti on kysymys johonkin elinkeinotoimintaan liittyvästä jäänteestä. Toistaiseksi kohde sovittiin merkittävän muinaisjäännösrekisteriin mahdolliseksi muinaisjäännökseksi. Sen alkuperän ja syntymisen selvittäminen jatkuu.

Avomerihylky (1000039705) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin merialueen pohjoisosassa avomerellä Tahkoluodosta noin 13 km luoteeseen ja Iso-Enskeristä noin 10 km länsiluoteeseen.
Noin 23 metriä pitkä ja noin 8 metriä leveä hylky, joka lepää moreenipohjalla. Hylyn laadusta ja ajoituksesta ei ole tietoa, koska hylystä on olemassa vain viistokaikuluotauskuva eikä hylkyä ole visuaalisesti tarkistettu. Kyseessä saattaa olla troolarin hylky, mutta asia selviää vasta tarkistuksen avulla. Hylky löytyi GTK:n tekemässä luotauksessa 2019.

Toivo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Ajaltaan epämääräinen kivinen alue sijaitsee Toivon tilan puutarhassa, asuinrakennuksen länsi- ja luoteispuolella. Alueen laajuus on koillis-lounaissuunnassa noin 19 metriä ja luoteis-kaakkoissuunnassa noin 45 metriä. Paikalla on runsaasti kiviä, mikä herätti epäilyn mahdollisesta kalmistosta. Asuinrakennuksen länsipuolella olevan kukkamaan tienoilla on aikanaan sijainnut moderni rakennus, jonka kivijalan jäänteitä osa kiveyksestä ehkä on.

Särkijärvi (1000041243) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohteessa on kalliolla matalia ja hyvin vaatimattomia kivikoita parissa paikassa. Lisäksi kalliopohjalla on lähes ympyränmuotoinen mahdollisesti ladottu pieni ja matala kivikehä.

Vanha Riihisaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton;

Kirkkokallio 2 (1000050316) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Mahdollinen hautaröykkiö. Kohdetta ei tarkastettu toistaiseksi.

Linnainkangas (Työ- ja valmistuspaikat)

Kräsoorannokka (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on Kräsoorannokan luonnonsuojelualueella sijaitseva noin 80 cm syvä, 1,5-2 metriä leveä, U:n mallinen kuoppa. Rakenne on rakennettu osin maakiviä vasten, osin päällekkäin ladottuja kivikerroksia vasten.
Tieto kohteesta on vastaanotettu Kohde-Ilpparin kautta eikä sitä ole tarkastettu maastossa.

Ruishuhta (Maarakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoitukseen perustuva maakaivanto, joka perimätiedon mukaan on joko tervahauta, tai kellari. Se on halkaisijaltaan noin 7 metriä. Syvyyttä 0,5 - 1 metri.
Ilmoituksen mukaan alueella on ollut Salun tölli niminen talo, joka on purettu noin 1940-luvulla. Vanhan talon raunioita on jäljellä noin 20 metrin päässä kaivannosta.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Kalliorinne (1000085137) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Maansekainen röykkiö sijaitsee asuinrakennuksen länsipuolella jyrkän rinteen reunaa vasten. Röykkiö on kooltaan noin 1,5 x 4 metriä ja sillä on korkeutta noin 75 cm. Röykkiö oli tarkastushetkellä tiheän kasvillisuuden peittämä.

Havulinnan pelto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Pellolta löydetty useita kvartsi-iskoksia, ilpparilöytö ILM13513. Ei toistaiseksi tarkastettu maastossa.

Salmus (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Pellon laitamilla sijaitseva kiviriröykkiö, joka on kansalaisilmoituksen mukaan halkaisijaltaan 10 metriä ja korkeudeltaan 2 metriä. Lähistöllä myös kellari. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa. ILM3692.

Sillanpää (50010036) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde poistettu muinaisjäännösluettelosta.

Pekkala (271010042) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pekkalan talon eteläpuolelta on löytynyt reikäkivi. Asuinrakennuksen ja navetan perustusten kaivuutöissä sanotaan myös löydetyn kiviesineitä ja keramiikanpalan. Ne eivät kuitenkaan ole tallessa. Vuoden 1998 inventoinnissa ei talon pihaan kaivetusta koekuopasta eikä pelloilta voitu todeta mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa. Kohde on siirretty löytöpaikaksi.

Hurme (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Honkilahdelta Yläneelle johtavan tien varressa, pihapiirissä kapealla peltosaarekkeella. Pihamaa on kivinen. Pihaa tasoitettaessa tuli asuinrakennuksen luoteispuolelta näkyviin säännöllistä kiveystä ja nokista mustaa maata sekä palaneita kiviä. Tästä kiveyksestä on löytynyt runsaasti palanutta savea sekä tiiltä ja tiilikuonaksi palanutta materiaalia. Pihamaalta poimitun materiaalin joukossa oli myös yksi selvästi esihistoriallinen saviastian pala ja diabaasisen kirveen teelmä. On mahdollista, että paikalla on asuinpaikka. Kohde kaipaa lisätutkimuksia.

Lähdekorpi (50010001) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineiden löytöpaikka sijaitsee Euran kirkolta Kuljuun johtavan tien kaakkoispuolella, Lehtimäen (ent. Lähdekorpi) talon luoteispuolella olevalla pellolla.
Maaperä on hiekansekaista savea. Paikalta on löydetty kiviesineitä ja niiden teelmiä.
Vuoden 2000 inventoinnissa paikalta ei todettu mitään kivikautiseen asuinpaikkaan viittaavaa, vaikka havainto-olosuhteet olivat hyvät.
Esineiden, kourutaltan ja kivikirveen sekä kuuden kiviesineen teelmän löytyminen pieneltä alalta saattaa viitata esinekätköön kuten inventoija olettaa.

Raininko (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka tai irtolöytöpaikka sijaitsee itään viettävän rinnepellon alapäässä, korkeahkolla joentöyräällä, Rainingon talosta n. 300 m itäkaakkoon. Vuoden 1962 inventointikertomuksessa mainitaan paikalla olleen kiviröykkiön. Alueelta on löydetty kaksi vasarakirveen puolikasta ja lisäksi pellosta on kvartsia. Vuoden 1995 inventoinnissa ei havaittu mitään merkkejä kivikautisesta asuipaikasta, eikä myöskään paikalla joskus olleista röykkiöstä.

Hakuni (271040001) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keramiikat (KM 29889) olivat löytyneet kahden ison siirtolohkareen muodostamasta luolamaisesta tilasta laattamaisten kivien alta. Luolan lattia on osaksi kalliota, mutta reunamilla on myös irtomaata. Luolan koko on 2-3 m2. Osa luolan lattialla olleista kivistä näytti palaneilta tai rapautuneilta. Hiiltä tai nokea ei ollut kuitenkaan näkyvissä. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei paikalla tarkastuksessa voitu havaita. Luola sijaitsee mäen korkeimmalla kohdalla.

Soro-Heinimäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohdetta pidetään nykyisin esineiden löytöpaikkana. Rantaniityltä on löydetty ainakin kaksi vasarakirvestä.

Valjala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kohde sijaitsee Kokemäenjoen Arantilankoskesta lounaaseen noin 350 m ja Nakkilla-Harjavalta tien lounaispuoella matalahkon mäen loivassa etelärinteessä, pihamaalla.
Paikalta on löydetty vuonna 1949 roomalaisaikainen keihäänkärki nokimaakerroksesta. Paikalla on arveltu olevan kalmisto. Vuonna 1988 löytöpaikan läheisyydessä suoritettiin kevyen liikenteen väylän rakentamisen vuoksi koekaivauksia. Mitään kiinteään muinaisjäännöskeen viittaavaa ei kuitenkaan alueella havaittu.

Mustankorvenoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsien löytöpaikka sijaitsee Mustankorvenojan varsilla olevan peltoaukeaman etelälaidalla. Kvartsit löytyivät hiekkamaasta. Paikalla ei voitu havaita mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Lähdepuro (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kymmenien merenpohjaan vaipuneiden verkkojen muodostama muinaisjäännös, n. 1 m:n vahvuisen maakerroksen peitossa. Löydöt käsittävät enimmäkseen kaarnakohoja, mutta myös verkonjäännöksiä, niinipaulaa, puupuikkoja, verkonpainokiviä, kalannikamia, hylkeenluita ym. Paikka on nykyisin rinnepeltoa ja sijaitsee noin 100 luoteeseen Lähdepuron talosta.
Vuoden 2011 havainnot:
Talon isännän mukaan kohojen löytöpaikka sijaitsee ennemminkin 100 metriä
etelään Lähdepuron talosta. Löytöpaikalla kasvoi rypsiä eikä uusia havaintoja
löytöpaikasta tehty.

Nummenkolu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi on löytynyt kirkonkylältä, huvilavalle johtavalta tieltä.

Laineenniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi on löytynyt Marjakylästä, pienen tien päässä olevan pellon pohjoislaidalta.

Lauren (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Länsisuomalainen oikokirves, jonka on löytänyt 1930-luvulla Ilmari Mäntysaari Kokemäeltä, pellolta.
Esineen on löytäjän poika Esko Mäntysaari toimittanut vuonna 2006 Nokian kartanon kaivauksille Vadim Adelille.

Ellinkangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keskikuurnallinen jalas, sembramäntyä on löytynyt Kullaalta Tuurujärvestä Palusjärveen johtavan kanavan pohjoisrannalta. Kanava on kaivettu 1970-luvun lopulla pitkin historiallista talvitietä, joka on peruskartalla tunnettu "Hämäläistentienä".
Jalaksen keula on vesilintuaiheinen? Jalaksen pituus on 223,5 cm (kannasta on murtunut hieman pois?) x 10 cm x 2,8 cm.

Palus/Puisto (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Jalaksen löytöpaikka sijaitsee Palusjärvestä 300 m koilliseen, Puiston tilan matalassa rantapellossa, talosta 60 m kaakkoon.
Paikalla suoritetussa kaivauksessa löydettiin niin paljon osia, että niiden perusteella on voitu tehdä päätelmiä reen rakenteesta.
Jalaslöydön perusteella on Satakunnan Museossa rekonstruktio, jonka mukaan kysymyksessä olisi kaksijalaksinen kelkka, jonka jalakset, kaustat ja kaplaat on tehty löydön osien mukaan ja muut osat valmistettu siten, että ne sopivat näiden osien rakenteeseen.
Radiohiiliajoituksen mukaan jalas ajoittuu 600 ja 280 eKr. väliseen aikaan.

Iso-Perttula (Löytöpaikat)
Historiallinen; Tasataltta on löydetty Iso-Perttulan maalta. Talo sijaitsee Kosken kylässä Joutsijoen pohjoisrannalla. Jokeen viettävä rinnepelto, noin 200 m talosta luoteeseen sopisi hyvin kivikautiseksi asuinpaikaksi, mutta se on ollut tarkastushetkillä nurmella.
Viereiseltä pellolta on löytynyt historiallisen ajan esineistöä (alakohde).

Mattila (1000008990) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty "Mattilan torpan pellosta" ja ostettu Vihtori Mattilalta vuonna 1890. Mattilan talo on Joutsijoen itäpuolella, mäellä, jonka itäpuolella virtaa pieni Joutsijokeen laskeva oja. Löytöpaikka on ehkä talon itäpuolella oleva ojaan viettävä peltorinne.

Jokela (1000008991) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Hiotun kiven, kiviesineen katkelma? (kovasin?) on löytänyt palstatilallinen Nestori Jokela Kosken kylästä oman palstatilansa ojaa kaivaessaan vuonna 1906.
Jokelan talo on Kullaankankaan länslaidalla, Kullaa-Noormarkku -tien varressa. Talo on loivahkolla lounaaseen viettävällä rinteellä.

Mäntylä (1000008992) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineet, hioimen ja reikäkiven on löytänyt Iisakki Virtanen Levanpellon kylästä "oman talonsa uutta peltoa penkoessaan 15 sm syvältä maasta 1929".
Virtasen talo on Mäntylä, joka on teiden Pori-Tampere ja Kullaa-Kokemäki risteyksen kaakkoiskulmassa. Pellot talon luona ovat tasaista savimaata.

Keskimäki (1000009004) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on saatu torppari Kustaa Keskimäeltä Paluksen kylästä, joka oli säilyttänyt sitä 20 vuotta. Tarkemmat löytötiedot puuttuvat.
Keskimäen talo on Pyhäjärven länsipuolella. Alue on varsin alavaa seutua ja on mahdollista, että esine on kulkeutunut sinne muualta.

Niemenvainio (1000009008) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves ja kirveen puolikas on löydetty todennäköisesti Niemenvainion tilan maalta. Tila sijaitsee Paluksen kylässä, Harjukankaan tien ja Palusjärvern välissä. Alkuperäisestä maaston muodosta ja laadusta ei vuoden 1967 inventoinnissa saatu selvyyttä, koska paikalle on ajettu täytemaata.

Paavola (1000009013) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on löytänyt mäkitupalainen Vilho Lehtilä Paluksen kylän Paavolan talon uutta peltoa "vääntäessään" 50 cm syvyydestä vuonna 1900.
Paavola (Kylä-Paavola) on Palusjärven lounaispuolella, Noormarkkuun erkanevan tien haarauksessa Kiilon ja Närvän talon lähellä.
Tarkempi löytöpaikka on tuntematon.

Kirra (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Kirran Järventaustan pellosta. Kirran tila sijaitsee Palusjärven itäpuolella Järventaustan tien varrella. Löytöpaikka on mahdollisesti louhikkoisen ja metsäisen Kirkkomäen länsilaidasta alkava pelto.
Lisäksi vuoden 1967 inventointikertomuksessa on tässä kohdassa mainittu myös Hämeen museon löydöt 1283:36-37, kivikirves ja kirveen katkelma, jotka ovat löytötietojen mukaan Järventaustan kylästä.

Lahnajärvi (1000009017) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Lahnajärven maalta Paluksen kylästä ja saatu Tapani Nerbakalta. Lähnajärven talo (peruskartalla Viljanen) on lähellä Noormarkun rajaa, Ylisen Mustajräven pohjoispuolella.
Tarkemmat löytötiedot puuttuvat, mahdollisesti esine on talon luota pellosta.

Hallamaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen on löytänyt Väinö Kumlander "4 v. sitten" ojaa luodessaan Levanpellon kylästä. Kumlanderin talo Hallamaa on Kullaalta Kokemäelle vievän maantien varressa.
Talon pellot ovat koillisessa olevaan Leväjärvenn loivasti viettäviä savimaita.

Mäenpää (1000009022) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen on löytänyt talollinen Vilho Mäenpää Levanpellon kylästä talonsa luonnonniityn ojaa puhdistaessaan vuonna 1928.
Vuoden 1967 inventointikertomuksen mukaan mahdollinen löytöpaikka on talon eteläpuolella oleva laidunalue, joka on ollut niittynä ja jonka halki on virrannut oja. Alue on tasaista savimaata.

Enola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Enolan talon pellosta. Talo sijaitsee Lavian rajalla, Saarijärvestä Joutsijärveen laskevan Jylhäjoen etelärannalla.

Särkijärvi (1000009025) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on löytänyt torppari Kalle Liesijärvi Ahmauksen kylästä Särkijärven talon perunapellosta.
Särkijärvi on pieni lampi Pori-Tampere tien pohjoispuolella. Särkijärven talo tarkoittanee Aakulaa, joka on lammen ja tien eteläpuolella. Pernupelto, josta taltta on, on varmaan joku talon lähipelloista.

Kangas (1000009026) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on löytänyt talollinen Tapani Kankaanpää Ahmauksen kylästä Kankilammin länsipuolelta. Kankaanpää talo (peruskartalla Kangas) on Kankilammin lounaispuolella, suoalueen keskellä.

Riuttaanpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen on löytänyt Jalmari "Riittaanpää" noin 1917 uutta ojaa kaivaessaan asuinhuoneesta noin 200 syltä länteen päin.
Riuttaanpään talo on Kullaalta Kokemäelle vievän maantien varressa. Jalmari Järvinen eli Riuttaanpää, joka on esineen löytänyt, oli vuonna 1967 tehdyn inventoinnin aikaan silloisen isännän isoisä.
Mahdollinen löytöalue on vuoden 1967 inventointikertomuksen mukaan tasaista savimaata eikä asuinpaikka ole siellä todennäköinen.

Aakula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Aakulan talon perunapellosta.

Loti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves ja kiviesineen kantakatkelma on löydetty Järilästä, Lotin talon maalta.

Välimäki (1000010238) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves on löydetty Kaukaritsasta, Välimäen talon pellon ojasta.

Anttila (1000010239) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiusalan Anttilan talon maalta on löydetty tasataltta ja varsireiällinen taltta.

Juupeli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Köömilän Juupelin talon mailta on löydetty kivikirves, piiesine, kourutaltta ja kivi, johon on sahattu kaksi uurretta.

Härkälä (1000010241) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peipohjan Härkälän talon mailta on löydetty kivikirves ja tasataltta.

Toikka (1000010242) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Toikan talon viljelysmailta.

Öykäri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Öykärin talon mailta on löydetty pitkä ja kapea liuske-esine ja talosta on saatu kummastakin päästä murtunut kivipuikko.

Käkiniemi (1000010244) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Reikäkivi on löydetty Ylistaron Käkiniemen pellosta.

Suo-Mölkkäri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Harolan Suo-Mölkkäristä on löydetty kourutaltta ja kivikirveen teräkatkelma.

Mankonen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hintikkalan Mankosesta on löydetty pieni, kapea tasataltta.

Isovahanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löydetty Isovahasen talon mailta.

Oittinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Neljä kivikirvestä ja kovasin on löydetty Huivon Oittisten talon maalta.

Hyyti 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi oikokirvestä, kaksi tasatalttaa sekä kaksi kourutalttaa on löydetty Kakkulaisten Hyytin talon pelloilta.

Ali-Ketola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni, leveä ja oikoteräinen taltta/kirves on löydetty Ketolan Ali-Ketolasta.

Yli-Ketola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves ja käsihioimen puolikas on löydetty Ketolan Yli-Ketolasta.

Rukakoski (1000010252) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Skandinaavinen sotakirves ja kivikirves on löydetty Ketolan Rukakoskesta.

Peltomaa (1000010253) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves ja kourutaltta on löydetty Peltomaan palstalta.

Purri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on Kiettaren Purrin talon hakamaasta.

Kukola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves on löydetty Kukolan puustellin maasta.

Kuusisto (1000010257) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen teelmä ja -katkelma on löydetty Pukkalan Kuusistosta.

Kiettareenkoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Pukkalan Kiettareenkoskesta.

Pirkkinäinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiukaisten tyypin kourutaltta on löydetty Pälpälän Pirkkinäisten talon pellosta Kokemäenjoen eteläpuolelta.

Lauri (1000010261) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta ja kiviesineen kappale on löydetty Sonnilan Laurin talosta.
Vuoden 2011 inventoinnissa tarkastettiin talon viereisiä peltoja. Niiltä ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Pyssymäki (1000010262) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Tulkkilan Pyssymäestä.

Reinikka (1000010263) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löytynyt Villiön Reinikan talon perunapellosta.

Väylä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kourutalttaa ja vasarakirves on löydetty Villiön Väylän talon pellosta.

Rintanen (1000010265) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves on löytynyt Vuolteen Rintasen asunnosta 100 m etelään.

Myllymaa (1000010266) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta ja kaksi hiointa on löydetty Ylistaron Myllymaan talon Tollintaustan pellosta.

Liinaharja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltta ja hioin on löydetty Ylistaron Liinaharjan talon pellosta.

Iso-Horelli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ylistaron Iso-Horellin talon maalta on löydetty useita kiviesineitä, ainakin seuraavat: kaksi tasatalttaa, kourutaltta, kaksoistaltta ja oikokirves.

Korkeaojan koulu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos, jonka Paavo Varpiala on löytänyt Kakkulaisen kylästä, Korkeaojan koulun puutarhasta.

Korkeaoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskenuolenkärki ja kaksi kvartsi-iskosta on löydetty Kakkulaisten Korkeojan tilan mailta.

Madekallio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löytynyt Kakkulaisten Madekallion talon pellosta.

Poukka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Kakkulaisten Poukan talon Kirkkovainiosta.

Mäkelä (1000010274) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves Kakkulaisten Mäkelän torpan pihasta.

Vilppola (1000010275) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Kauvatsan "Wilpolan" talosta, peltotöissä.

Eskola (1000010276) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Kauvatsan kylän Eskolan talon maalta, peltotöissä.

Marttila (1000010277) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves, tasataltta, tasataltan kappale ja kivikirves sekä kappale "teräväpäistä" kiviasetta on löydetty Lievikosken Marttilan talon maalta.

Mäkelä (1000010278) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on saatu Lievikosken Mäkelän talosta.

Sääkskoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Sääkskoskelta Sääkskosken perkauksen yhteydessä.

Sääksmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiittisen hioinkiven on Yrjö Leinonen löytänyt vuonna 1914 Villiön Sääksmäestä ojaa kaivaessaan.

Hyörä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Villiön Hyörän talosta.

Prehti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Kauvatsalta, Takalan torpasta "Prähtin" maalta.

Lepistö (1000010283) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves ja tasataltta on löydetty Piilijoenmaan Lepistön tilan pelloilta.

Järvistö (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves Piitaojan Järvistön talon pihasta, 40 m rannasta.

Haukka (1000010285) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Piilijoen Haukan talon pellosta.

Riitaniittu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven puolikas on löydetty Jalonojan Einolan talon Riitaniitty-nimisestä paikasta.

Sillanpää (1000010287) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty/saatu Kauvatsan kirkolta Sillanpään talosta.

Mattila 1 (1000010288) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Piilijoelta Yttilän Mattilan talon pellosta.

Niuru (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kirveen tai taltan teräosa on saatu/löydetty Jalonojan Niurun talosta.

Korpela (1000010291) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Kiettaren Korpelan talon nurkkakiven alta.

Mattila 2 (1000010292) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves ja kourutaltan katkelma on löydetty Kyttälän Mattilan talon maalta.

Kinkku (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi ja kivikirves on löydetty Työtilän Kinkun talon mailta.

Rantala (1000010308) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Kätkö paljastui vuonna 1937 soranajossa Kuoppalan Rantalan maalta. Paikka on Kokemäenjosta 400 m pohjoiseen. Löydöt, kaksi silmäsolkea, yksi neula, hevosenvaljaiden koristellyvy ja neljä pientä koristekupuraa sekä asian kappale olivat yhtenä rykelmänä 80 cm:n syvyydessä. Esineet ovat rikkonaisia.
(Unto Salo, Satakunnan historia I,2 Satakunnan pronssikausi s. 232).
Vuoden 2011 inventointikertomuksen mukaan alue on vesakoitunutta ja hakattua metsäistä rinnettä omakotitalojen takamaastossa. Itse löytöpaikka on jo
vuonna 1938 todettu tuhoutuneeksi.

Nappari (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Porin rataa rakennettaessa vuonna 1891 löytyi Ylistaron Napparin talon maalta, suuren kiven alta pronssisolki ja pronssimiekka. Solki on rikkonainen, miekka ehjä.
Löytöpaikka on noin kilometrin Kokemäenjoesta kaakkoon.
(Unto Salo, Satakunnan historia I,2 Satakunnan pronssikausi s. 230).
Vuoden 2011 inventoinnin mukaan paikka on Napparin talon takamaastoa, josta on aikoinaan kulkenut nyttemmin oikaistu junaradan mutka Risteen seisakkeelle.
Alue on vesakoitunutta.

Yli-Parma (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssinen linturiipus on löydetty vuonna 1951 Ylistaron kylän Yli-Parman tilalta, Kokemäen joesta noin 100 m ja Köönikönmäestä 600 m etelään, savipellosta.
Paikka on avointa laakeaa peltoa Leikkimäen kalmiston ja Kokemäenjoen välissä.
Vuoden 2011 inventoinnin yhteydessä paikalta ei todettu mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Irtolöytöpaikka on sittemmin jäänyt Leikkimäen kalmiston aluerajauksen sisällä. Kohdetta on käsitelty tarkemmin Leikkimäen kalmiston yhteydessä.

Aarikka (1000010315) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautamiekka (Pedersenin X-tyyppiä) on löydetty Pelholan Aarikanpellosta.

Oittinen (1000010317) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Yksiteräinen miekka on löydetty Huivon Oittisten maalta.

Vaimala (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pyöreän kupurasoljen on Jouko Vaimala löytänyt Ylistarosta omistamansa tilan pellosta vuonna 1981 peltotöissä.

Katavaluoto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautaisen kirveen on J.Kleemo löytänyt kaivaessaan maata Äimälän Katavaluodolla lähellä Linnaluotoa.

Koivusaari (1000010320) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakeltin on Ilona Koivusaari löytänyt puutarhasta vuonna 1914 Villiön/Penttilän kylän Koivusaaren talosta.

Hirviniitty (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Seppo Hirvikoski löytänyt Niemenkylän pohjoisosassa sijaitsevasta Hirviniityn talosta 80 m länteen metsäiseltä rinteeltä.

Huhtala (1000010470) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löytynyt pellosta Niemenkylästä noin 200 m Huhtalan talosta itäkoilliseen.
Vuoden 1963 inventoinnissa paikkalta ei ole löydetty asuinpaikkaan littyviä merkkejä.

Kivelä (1000010471) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löytynyt Niemenkylästä Isohuhdan korvesta, Kivelän palstatilan maalta. Kivelän talo on Huhtalan talon kanssa samaa rakennusryhmää.
Isohuhdan korveksi on nimitetty edellä mainittujen talon kohdalla olevia paikkoja vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan.

Sampakoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuisen tasataltan on Aarto Sampakoski löytänyt vuonna 1950 Niemenkylästä talsota 200 m itäkaakkoon Kirkkovuoren juurelta. Paikalta ei ole todettu asuinpaikkaa.

Seppä (1000010473) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on saatu Niemenkylästä Ruojärven sepältä. Tarkemmat löytötiedot puuttuvat.

Seppälä (1000010474) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltan teelmän on Lauri Seppälä löytänyt vuonna 1953 Niemenkylästä Niemen koululta 300 m koilliseen olevan kotinsa mansikkamaasta. Paikka on talon vieressä pihamaalla. Vuoden 1963 inventoinnissa ei paikalta todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Pyykoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa sekä poikkiteräinen kirves on löydetty Aluskylästä Pyykosken talon mailta. Toisen taltan löytöpaikka on Jättiläis-niminen pelto ja toinen on löydetty talon eteläpuolisesta rinnepellosta. Vuoden 1963 inventoinnissa ei pellosta löydetty asuinpaikkaan viittaavia löytöjä, vaikka paikka olisi asuinpaikaksi tyypiltään sopiva.
Poikkiteräinen kirves on löydetty 200 m talosta kaakkoon, ojan ja kylätien risteyksestä.

Hirvikoski (1000010476) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Aluskylän Hirvikosken talon maalta. Paikka on Sampasjoen itärannalla, talon ja joen välissä.
Paikalta ei ole todettu asuinpaikkaa.

Pääjoki (1000010501) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa ja kirves on löydetty Aluskylän Pääjoen talon pellosta. Talo on Sampasjoen varressa. Tilan peltoja ei ole tarkastettu inventointien yhteydessä.

Kotiranta (1000010502) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Aluskylästä, Kotirannan talosta 50 m jokirantaan päin, pellosta Penttiläntien vastakkaiselta puolelta.
Paikkaa ei ole voitu tarkastaa inventoinneissa kasvillisuuden vuoksi.

Kahila (1000010503) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Vihtori Kahila löytänyt Aluskylästä kotiasunnon maalta.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.
Ei ole myöskään varmaa, että löytötiedoissa mainittu paikka olisi tämä Kahila.

Hesso (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kiviesinettä (kivitaltta ja lounaissuomalainen taltta) on löydetty kirkonkylästä Hesson talon maalta.
Kivitaltan on löytänyt Frans Niittymäki maantietä tehtäessä. Löytöpaikkaa ei ole voitu tarkastaa inventoinnin yhteydessä. Toisen esineen tarkka löytöpaikkaa ei tiedetä.

Pihlajaniemi (1000010505) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Reikäkiven on Toivo Järvensivu löytänyt kirkonkylän Pihlajaniemen kulmalta Pihlajaniemen talon maalta. Paikalta ei ole todetty kiinteää muinaisjäännöstä.

Yli- ja Ala-Antila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi tasatalttaa, oikokirves ja kaavin? (pohjalainen taltta) on löydetty kirkonkylän Yli- ja Ala-Antilan talojen mailta. Talot ovat sijainneet Karhi- ja Lavijärvien välisellä kannaksella. Alue on nykyään tiheästi rakennettua. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Jalomäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiotun, sädekiviliuskeisen kivilajiesineen kappaleen on Erkki Jalomäki löytänyt kirkonkylästä Jalomäen talon peltotöissä.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Laurila (1000010509) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löytynyt kirkonkylästä Laurilan talon (Pihlanko) ja tien välissä olleesta perupellosta.
Paikka on nykyään rakennettua asutusaluetta.

Pirttilahti (1000010510) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Arvo Pirttilahti löytänyt Riuttalasta Pirttilahden talon mailta?. Taltan tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Mahdollisesti esine on löytynyt talon ja Heinijärven lahden väliseltä peltorinteeltä.

Karhiniemi (1000010513) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Riuttalan Karhiniemen talon pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan on pelloilta löydetty kvartsi-iskoksia. Tarkkaa löytöpaikkaa ei ilmoiteta.

Ritaniemi (1000010515) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on Svante Ritaniemi löytänyt Riuttalan Ritaniemestä savensekaisesta pellosta 200 m päästä rannasta. Paikalta on löydetty myös kaksi kvartsia.
Inventointien yhteydessä ei paikkaa ole voitu tarkemmin tarkastaa kasvillisuuden vuoksi.

Kuusiniemi (1000010516) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen teelmän on Frans Rosnell löytänyt Riuttalan Kuusiniemen talon "korpimaasta". Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.
Vuoden 1963 inventoinnissa tarakstettin mahdollinen löytöalue, mutta paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kulmala (1000010517) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen tasataltan on August Viljanen löytänyt Mustajoelta Kulmalan talon maalta peltoa muokatessaan. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Mattila (1000010518) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta ja poikkiteräinen kirves on löydetty Karhijärven Kallioselän Lemmetynlahden itärannalta, Saarijärven kylän Mattilan talon maalta.
Tasataltan löytötiedoissa lukee, että se on Kallialan Mattilasta ja poikkikirveen tiedoissa, että se on Lemmetyn Mattilasta.

Pitkäniemi (1000010519) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Länsisuomalaisen oikokirveen on Frans Koivisto löytänyt Saarijärven kylän Pitkäniemen talon pelto-ojaa kaivaessaan. Pohjalaisen taltan on Vihtori Pitkäniemi löytänyt talonsa peltotöissä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Lepistö (1000010520) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksiteräisen kourutaltan on Fanny Aalto löytänyt Saarijärveltä kuivatun Kivijärven lounaispuolella olevan Lepistön talon vanhaa päärakennusta purettaessa.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Lilja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Lauri Lilja löytänyt Saarijärven yhteismetsäalueelta, jossa Liljan talo sijaitsee.
Esine löytyi peltoa muokatessa. Alueelta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Korvenranta (1000010522) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on ostettu löytäjältä Taavetti Wallinilta Korvenrannan talosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Esine on löytynyt ojaa kaivettaessa korpeen Saarijärven kylässä. Korvenrannan talon pellosta, asuinrakennuksen läheltä on vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan löytynyt kivikirves.

Koivuluhta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Myöntäjän kylän Koivuluhdan talon pellosta.
Pellot sijaitsevat Karhijärven rannalla. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Vuorenmaa (1000010525) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta ja tuuramainen kirves on löydetty/saatu Myöntäjän kylän Vuorenmaan talosta. Kourutaltasta ei ole muita löytötietoja kuin Vuorenmaa. Tuuramaisen kirveen on M.Vainio löytänyt Vuorenmaan talon purkutöissä.
Lisäksi on oikokirveen (SatakM 8088) löytäjä Maria Wuorenmaa, mutta löytöpaikka on Lavia Haunian kylä. Joten esine ei ole todennäköisesti löytynyt Vuorenmaan talosta.

Jaakkola (1000010526) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on Jaakko Jaakkola löytänyt Kallialan kylän Ohrakämmenen talon maalta. Jaakkola on Ohrakämmenen talon entisiä torppia. Esineen tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan on talon pelloilta löydetty kaksi talttaa, jotka joutuneet hukkaan.

Joutsenlahti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Useita kiviesineitä: taltan katkelma, kaksi tasatalttaa, kaksi kourutalttaa ja pohjalainen tasataltta on löydetty Kallialan kylän Joutsenlahden talon mailta.
Löytötiedot ovat epätarkkoja. Pohjalaisen taltan kohdalla mainitaan, että se on löydetty Sahi-nimisestä pellosta.

Runkka (1000010528) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi länsisuomalaista oikokirvestä on löydetty Kallialan kylän Runkan talon mailta.
Toisen kohdalla on löytötiedoissa maininta, että se on löydetty talon Isoniitty-nimisestä pellosta talosta "n. 100 syltä pohjoista kohti".

Varheenmaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Useita kiviesineitä, kaksi tasatalttaa, kourutaltta, tuuramaisesti hiottu kirves, poikkikirves sekä kolme vasarakirveen katkelmaa on löydetty Haunian Varheenmaan talon alueelta.
Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä.
Talon lähettyviltä olevilta pelloilta ei ole löydetty kiinteää muinaisjäännöstä.

Kotajärvi (1000010530) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan löytöpaikaksi on merkitty Kotajärvi.
Todennäköisesti tarkoitetaan Haunian kylässä olevaa taloa.
Vuoden 1963 inventoinnissa talon pellosta löydettiin kvartsi-iskoksia alueelta, mistä oli löydetty hukaan joutuneita kivikiiloja.

Suodenjoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta ja poikkiteräinen tasataltta on löydetty Haunian kylän Suodenjoen pellosta.

Jokiniemi (1000010532) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Yksinkertaisen reikäkirveen on Taavetti Jokiniemi löytänyt Haunian kylän Jokiniemen talosta noin 130 m itään ojankaivuun yhteydessä.
Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan on samalta alueelta löydetty pieni reikäkivi. Se on myyty.
Paikalta ei ole löydetty kiinteää muinaisjäännöstä.

Ojala (1000010533) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksoistaltan on Antti Esala löytänyt Haunian kylän Ojalan talon vierestä.
Paikalta ei ole todettu kiinteää munaisjäännöstä.

Kulmala (1000010534) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni oikokirves on löydetty Haunian Kulmalan torpan pellosta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Vuoden 1963 inventointikertomuksen mukaan Kulmalasta on löydetty myös tuura, joka on joutunut hukkaan.

Aro (1000010535) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen puolikkaan on Eevertti Huhtala löytänyt Haunian kylän Aron talon alueelta, pellonojasta, noin 50 m luoteeseen tilan ulkorakennuksista.

Haunia (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pienen länsisuomalaisen oikokirveen on Otto Haunio löytänyt vuonna 1900 Haunian kylän Haunian/Haunion talon maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Suodenjärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Haunian kylän Suodenjärven talon alueelta on kolme kiviesinettä. Kourutaltta on löytötietojen mukaan jostain talon läheltä, toinen tasataltoista on kankaalta kilometri pohjoiseen talosta ja toinen tasataltta jostain talon maalta.

Kyttä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Riihin kylän Kytän talon mailta on useita kiviesineitä, kaksi kourutalttaa ja kourutaltan katkelma sekä kaksi nelisivuista oikokirvestä. Esineiden tarkkoja löytöpaikkoja ei tunneta.
Savipelloilta ei ole löydetty kiinteää muinaisjäännöstä.

Hiiri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sädekiviliuskeesta valmistettu pohjalainen kirves on löydetty Riihin kylän Hiiren (nykyisin Lammela) talon mäkipellosta, savimaasta, päärakennuksesta noin 80 m päässä, Riihonlahden perukassa.
Aluetta ei ole voitu tarkastaa inventointien yhteydessä kasvillisuuden vuoksi.

Huhtala (1000010540) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Riihon kylän Huhtalan talon maalta Pukkikorven pellosta. Taltan tarkaa löytöpaikka ei tunneta. Talon pelloista ei ole löydetty kiinteää muinaisjäännöstä.

Pohjola (1000010541) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves ja tasataltta on löydetty Riihon kylän Pohjolan torpan uutta peltoa tehtäessä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä. Esineet on ostettu torpan pojalta Wille Riihimäeltä.

Kamppi (1000010542) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peräkylän Kampin talon maalta on löydetty seitsemän kiviesineitä talosta länsi-lounaaseen ja etelään. Julius Ailion vuoden 1910 tarkastuskertomuksessa on seuraavat tiedot neljästä esineestä.
Hioinkiven puolikkaan on Emanuel Kamppi löytänyt Myllyojan (Riihonnevan oja) partaalta talosta noin 300 m länsilounaasen. Pyöreäteräisen poikkikirveen on Ville Kivelä löytänyt samalta kohtaa kuin edellisen mutta Myllyojan toiselta puolelta. Tasataltan on Iisakki Setälä löytänyt edellisestä löytöpaikasta noin 150 m Myllyojan vartta alaspäin, mäenrinteestä, joen itäpuolelta. Samalta alueelta on Emanuel Kamppi löytänyt toisen pienen tasataltan.
Edellisten lisäksi on talosta ostettu Serafia Stenfors-Kampilta tasataltta ja saatu toinen tasataltta lahjoituksena Elina Kampilta. Pohjalaisen tasataltan on Eino Kulmala löytänyt talon perunapellosta.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Joitakin kvartseja on löydetty talon ja puron välisestä peltorinteestä.

Hakala (1000010543) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Suomusjärven kulttuurin kirves on löydetty Peräkylästä Hakalan talon peruspellosta, joka sijaitsee 50 m talosta etelään. Paikalta on löydetty myös kvartsi-iskoksia.

Harmaa (1000010544) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Peräkylän Harmaan talon maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tunneta.

Jokioinen (1000010545) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasa-ja kourutalttoja sekä hioinlaaka löydetty Peräkylän Jokioisten mailta.
Hioinlaa´an löytötietojen mukaan se on löydetty Jokioisten talon Ruohomäen torpan uutispellosta, torpan ja Myllyojan keskivaiheilta.
Tarkat löytöpaikat eivät ole tiedossa.

Mäkelä (1000010546) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sädekiviliuskeinen poikkikirves on löydetty Peräkylästä Mäkelän talon rinteeltä. Talon ja rinteen välissä on Kuivajoki. Löytäpaikka on 80 m päässä joesta. Rinteestä on löydetty myös kaksi kvartsikimpaletta.

Ahola 2 (1000010559) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskosten (2 kpl) löytöpaikka sijaitsee Pomarkun taajaman koillisreunalla, vanhasta Aholan talosta 150 m länteen, muinaisessa niemekkeessä, matalan mäen lounaisreunalla, puron koillispuolella.
Paikka on hakkuuaukea ja maaperältään moreenimaata.

Jokirinta (1000010591) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen katkelman on Outi Sinisalo löytänyt Hinnerjoen Lamminkulmalta Jokirinnan talosta 100 m luoteeseen maantien poskeen tehdyn hiekkakuopan törmästä.
Esine on löytäjälle?

Kosonkangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivilaji-iskokset on löydetty Hinnerjoen Kosonkankaan hiekkakuopan alueelta.
Kuopan pohjoistörmässä on havaittu myös tulisijan jäännöksiä ja nokimaata. Kohde on todennäköisesti tuhoutunut muinaisjäännös.

Vehmaan Kreula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Juho Lehti löytänyt vuonna 1917 Hinnerjoen rantapellosta, noin 100 m joesta.

Aita-Vainio (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on Antti Valtonen löytänyt Hinnerjoen Harjunummen kulmalta Aita-Vainion tilan (nykyisin Rintala) pellolta peltotöiden yhteydessä. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Inventointikertomuksen mukaan kyseessä voisi olla noin 300 m talosta länteen oleva peltoaukea, josta on löytynyt muitakin kiviesineitä Frans Raitasen maalta.

Raitanen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi oikokirvestä ja kaksi reikäkiven puolikasta on löydetty Hinnerjoen Harjunummen kulmalta. Esineet on löydetty pellolta talon läheltä löytötietojen mukaan.
Talon sijaitsee 350 m Hinnerjoesta itään viljelyaukealla. Alueelta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Syrjälä (1000010599) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäkärlän tyypin kivikirveen ja iskukiven? on Eeve Elo löytänyt Hinnerjoen Harjunummen alueelta, Syrjälän talosta 60 m kaakkoon, pellolta.

Harjunummi (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Reikäkiven on Eevi Elo löytänyt Harjunemmen peltoaukeaman laidasta, metsästä.
Läheisessä metsässä, kallioalueella on kvartsisuoni. Paikka on nimeltään hakalanhaka. Suonen ydinalue on kooltaan 2x3 m. Paikalla on runsaasti kvartsinkappaleita ja -iskoksia.
Paikkakuntalaiset ovat käyneet niitä irroittelemassa myöhemmin.

Kaunisnummi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi vasarakirvestä, tasataltan katkelma sekä kvartsi-iskos ja kaksi kivilaji-iskosta on löydetty Hinnerjoelta, joesta noin 350 m länteen olevalta harjanteelta. Maaperä paikalla on hiekka ja hiekanotto on tuhonnut suurimman osan harjua.

Heuru (1000010602) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta, kivikirves ja taltta on löydetty Hinnerjoen Heurun talon mailta.
Talo on siirretty nykyiselle paikalleen tämän vuosisadan alussa. Sitä ennen se sijaitsi 120 m nykyisestä paikasta pohjoiseen, joen vastakkaisella rannalla, sen töyrällä.

Järstä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelma on löydetty keskeltä Hinnerjoen kirkonkylää, Järstän talon maalta, Sjöblomin puutarhasta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Valtosen tontti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen kantakatkelma on löydetty Hinnerjoen Palomäeltä, jossa Valtosen tontti sijaitsee. Tontti sijaitsee rinteessä, joka laskee itään kohti Lapinjokea.

Valtasen tontti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen katkelman on Frans Valtanen löytänyt Hinnerjoen Palomäestä, jossa Valtasen tontti sijaitsee. Löytöpaikka on puutarhaa.

Riiki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Reikäkiven on Tuomas Heino löytänyt Hinnerjoen Palomäestä, Riikin talon maalta. Tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.
Koordinaattitiedot on päivitetty vastaamaan löytäpaikkaa.

Vainiotalo (1000010979) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on Hilma Heino löytänyt Hinnerjoen kirkonkylän läheisyydestä, Vainiotalon pellosta, noin 200 m talosta etelään.
Koordinaatit korjattu vastaamaan löytöpaikkaa.

Kansakoulun pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelma on löytynyt kansakoulun (nykyisen peruskoulun) pellosta, joka on sijainnut noin puoli kilometriä koulusta luoteeseen, läheltä Vainiotalon tilaa (sieltä on löydetty oikokirves). Vasarakirveen katkelman tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Laukassuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Oskari Vainio löytänyt Hinnerjoelta, Laukassuo-nimiseltä peltopalstalta hiekanoton yhteydessä.

Haarasuo (1000010990) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveeen on Saimi Nikula löytänyt Hinnerjoelta, mahdollisesti Haarasuo-nimiseltä peltoaukealta. Löytöpaikka ei ole tiedossa.

Rajasuo (1000010992) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi oikokirvestä, joista toisen on löytänyt Aarno Jalava ja toisen Antti Kaukila. Toinen kirves on löydetty Hinnerjoen Rajasuon talon kellarin pohjaa kaivettaessa etelänpuoleisesta rinteestä ja toinen mahdollisesti heikanottopaikasta Rajasuon peltoalueen ja metsän reunasta.

Pitkäkoski (1000010994) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Useita kiviesineitä, rombinmuotoinen reikäase, kourutaltta, oikokirves, kiviesineen katkelma ja tasataltta on löydetty Hinnerjoen Pitkäkosken alueelta.
Esineet ovat löytyneet peltotöiden yhteydessä Koskenrannan tai Koskelinin pelloista. Tarkkoja löytöpaikkoja ei tiedetä. Alueelta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Teerenki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on löydetty Lauttijärveltä Teerengin tilalta hiekkakasasta, kotitarvekuopasta.
Löytöpaikalla oli ympäristöään hieman korkeampi alue. Kuopan reunoilta ei todettu tarkastuksessa merkkejä muinaisjäännöksestä.

Puukoulu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen putkellinen, kooltaan pieni keihäänkärki on löydetty Sorkkistentien varresta, Puukoulun ja tien väliseltä alueelta, sadevesiputken kaivuutyön yhteydessä 14.10.2008.
Putkikaivanto oli noin 50 cm leveä ja 50 cm syvä. Maaperä on savi-hiesua. Löytäjän, Kalevi Tuominiemen mukaan esine tuli näkyviin pintamaita tasoteltaessa. Paikalle on tuotu todennäköisesti maata muualta ja alue on sekoittunutta koulun, tien ja kevytväylän rakentamisen yhteydessä.
Keihäänkärjen pituus on 13,5 cm.

Jalli (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikoteräinen kirves on löydetty Työtilän Jallin talon pellosta.

Kujansuu (1000012587) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineiden, alkeellinen kirves (KM 17052:1), reikäkivi ja poikkikirves löytöpaikka sijaitsee Vihun kylän Kujansuun talon maalla, tien 13209 varrella, etelään viettävällä kivisellä pellolla.

Vähä-Vihu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineiden löytöpaikka, sädekiviliuskeinen tasataltta ja reikäkivi sijaitsee Vihun kylän Vähä-Vihun talon maalla, Vihulahdesta länteen.
Löytöpaikka on talosta luoteeseen olevalla pellolla. Paikka tarkastettiin vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä. Peltoa ei oltu kynnetty, joten havaintomahdollisuudet olivat rajalliset.

Hanhilammi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen tasataltan on Frans Hanhilampi löytänyt kirkonkylästä, Hanhilammin talon maalta peltoa muokatessaan vuonna 1909.
Paikka tarkastettiin vuoden inventoinnin 1999 yhteydessä. Peltoja ei oltu kynnetty, joten havaintomahdollisuudet olivat huonot.

Pihlajamäki (1000012597) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Ns. gneissityyppinen reikäkivi on löydetty Vihun kylän Pihlajamäen talon maalta, tien 13209 varrella olevalta tasaiselta pellolta.
Vuoden 1999 inventoinnissa paikka tarkastettiin, mutta havaintomahdollisuudet olivat huonot, koska peltoa ei oltu kynnetty.

Ala-Rotu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tuluskiven löytöpaikka sijaitsee Kauppilan kylän Ala-Rodun tilan maalla, Jämijärveen työntyvällä peltoniemekkeellä.

Iso-Vihu (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen kappale on löydetty Vihun kylän Iso-Vihun talon talon pellosta.
Vuoden 1999 inventoinnin aikaan pelto oli laitumena, joten havaintomahdollisuudet olivat huonot.

Kivimäki II (1000012600) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Vihun kylän Palolahden länsirannalta Teelmän tien varrelta. Alueen pellot olivat vuoden 1999 inventoinnin aikaan kiinni, joten havaintomahdollisuudet olivat huonot.

Maja (1000012601) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Vihun kylästä, Majalahden länsirannalta, Teelmäntien varrelta, talon läheisyydestä. Vuoden 1999 inventoinnissa peltoja ei voitu tarakstaa, koska niitä ei oltu kynnetty. Oikokirves on löydetty Leivättömän mäeltä, joka ehkä tarkoittaa Majan talolta noin 600 m kaakkoon sijaitsevaa korkeaa ja kivikkoista mäkeä.

Kärrys (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen puolikas (pitkittäin lohjennut) on löydetty Peijarin kylästä Kärryksen talon pellolta Kärryksensalmen pohjoisrannalta, Rannanperän niemen kärjestä.
Vuoden 1999 inventoinnin aikaan pellot olivat kyntämättä, joten havaintomahdollisudet olivat huonot.

Pyydönniemi (1000012604) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineiden, kahden oikokirveen ja kourutaltan löytöpaikka sijaitsee Pyydönniemen lounaisrannalla.
Vuoden 1999 inventoinnin aikaan kaikkia peltoja ei oltu kynnetty, joten havaintomahdollisuudet olivat rajalliset. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Soini (1000012606) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esineet, tasataltta, vasarakirves ja reikäkivi on löydetty Soinin talon pellosta. Talo sijaitsee Kierikkalankylän Karikallion ja Karilannokan välisen lahden rannalla.
Reikäkiven löytöpaikka ei ole varma.
Vuoden 1999 inventoinnin aikaan pellot olivat kiinni, joten havaintomahdollisuudet olivat huonot.

Koivula (1000012609) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alkeellinen kirves on löydetty Kauppilan kylän Koivulan talon pellolta. Talo on Leveänpäänlahdesta noin 200 m länteen Kontiontien varrella.
Vuoden 1999 inventoinnin aikaan pellot olivat kiinni, joten havaintomahdollisuudet olivat huonot.

Raitala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekärjen kappale on löydetty Kauppilan kylän Raitalan talosta, pellolta. Talo sijaitsee noin kilometrin Leveänpäänlahdesta luoteeseen, tien nro 261 varrella.
Vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä tarkastettiin peltoja, mutta kiinteää muinaisjäännöstä ei todettu.

Jokisalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Talttamainen kivi on löydetty Suurimaan Jokisalon talon pellosta. Paikka on tien nro 23 varrella, Palojoen ja tien nro 2603 välissä.
Vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä ei paikalla todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Ilokivenmaa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos on löydetty Rannanperäntien varrelta, noin 400 m Jämijärven rannasta pohjoiseen olevalta hakkuualueelta mäeltä.
Iskosta ei otettu talteen vuoden 1999 inventoinnissa.

Ahomäki (1000012613) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi- ja pii-iskos on löydetty Kauppilan Ahomäen tilan alueelta Mertiöjärven koillisrannalta. Löytöjä ei otettu talteen.
Paikalta ei ole vuoden 1999 inventoinnissa todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kontti II (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskos on löydetty Kauppilan kylän Kontin "saaren" keskivaiheilta, etelään laskevalta pellolta. Löytöä ei otettu talteen.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinasjäännöstä.

Kauppinen (1000012615) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty mahdollisesti Kauppilanjoesta, mutta tarkemmat löytötiedot puuttuvat. Joen eteläpuoliselta pellolta löydettiin vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä mahdollinen kvartsi-iskos. Sitä ei otettu talteen.

Lepistö (1000012618) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Soikea reikäkivi on löydetty Peijarin kylän Lepistön torpan maalta.

Lahdenpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves on löydetty Peijarin kylän Lahdenpään torpan "kivipeltoa tehtäessä".

Salomäki (1000012683) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Peijarin kylästä.
Löytäjä on torppari Vihtori Salomäki, ja löytöpaikaksi on tämän vuoksi laitettu Salomäen talo.

Mäki (1000012685) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen tasataltta on löydetty Mäen tilan pellosta.
Mäki-nimisiä taloja on Jämijärvellä kaksi, toinen Kauppilan kylässä ja toinen Peijarin kylässä.

Polja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, kourutaltan katkelma, hiotun kivilajiesineen katkelma, kvartsi-iskoksia, on tri Ville Luho toimittanut Kansallismuseon kokoelmiin Poljasta. Tarkempi löytöpaikka puuttuu.

Jokiniittu (1000013467) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven on Aarne Jalonen löytänyt Vampulan Hanhikosken kylän Koivusaarenpalstalta peltotöiden yhteydessä vuonna 1937. Löytöpaikka on noin 250 m Loimijoesta lounaaseen. Löytöpaikka on vuoden 1973 inventointikertomuksen mukaan tasainen savipelto.

Juhala (1000013468) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen on Oskar Vilkkinen löytänyt peltotöiden yhteydessä vuonna 1920.
Löytöpaikka on joentörmällä Juhalan tilan rakennusten pohjoispuolella.
Löytöpaikka on on vuoden 1973 inventoinnin mukaan tasaista hiekkapeltoa.

Kaunisto (1000013470) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Artturi Kannisto on löytänyt pienen, sädekiviliuskeesta valmistetun nelisivuisen tasataltan Vampulan Kukonharjan Kauniston tilan maalta.
Paikka on tasaista savipeltoa vuoden 1973 inventointikertomuksen mukaan.

Nikula (1000013471) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Emil Nikula on löytänyt lattean nelisivuisen kourutaltan kaivaessaan kansakoulunopettaja K.S. Luukolan huvilan kaivoa Kukonharjassa Nikula-nimisellä paikalla vuonna 1930.
Löytöpaikka on puutarhassa, maaperä paikalla on savea vuoden 1973 inventoinnin mukaan.

Korvenpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Arvo Mutunen löytänyt Murron kylästä, Erkki Utusen maalta peltotöiden yhteydessä vuonna 1954. Paikka on 75 m talosta itään.
Vuoden 1973 inventoinnin mukaan paikka on tasaista peltoa.

Laati (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Vilho Laine löytänyt Punolan kylän Laatin talon pelloilta.

Rihko (1000013474) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Rihkon torpan maasta Punolan kylästä.
Talo on Matkusjoen pohjoispuolella.

Tiensuu (1000013475) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltta on löytynyt vuonna 1865 Punolan kylän Tiensuun torpan pellosta.
Lisäksi tilalta on löydetty toinen kiviesine, poikkiteräinen taltta, jota säilytetään talossa.

Saarisniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekeihäänkärjen on löytänyt Lauri Uotila Sallilan Saarisniemen hautasmaalta vuonna 1978.

Aittaniitty 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Aksel Leino löytänyt Vampulan kylän Aittaniityn tilan pihamaalta hakotarhan purun yhteydessä vuonna 1927. Samasta paikasta samaan aikaan on löydetty toinenkin kourutaltta ja alkeellinen kirves.
Viimeksi mainitut kaksi esinettä olivat vuodesta 1931 Juho Jaakolan kokoelmassa Huittisissa, mutta ne lahjoitettiin vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä Huittisten museoon.

Tokara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen kivikirves on löydetty Soinilan kylän Tokaran tilan pelloilta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.
Esinettä säilytetään tilalla olevassa kotimuseossa.
Vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä on tarkastettu tilan hiekkaiset peltoalueet. Kiinteää muinaisjäännöstä ei ole todettu.

Anttila (1000013482) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi reikäkiveä on löydetty Vampulan kylän Anttilan tilalta peltoa tehtäessä.
Vuoden 1997 inventoinnissa on tarkastettu Loimijokeen päin veittävät rinnepellot. Kiinteää muinaisjäännöstä ei ole todettu.

Hongisto (1000013478) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Paavo Hongisto löytänyt Tamareen kylän Hongiston tilalta, noin 100 m asuinrakennuksesta pohjoiseen hiekkamaasta peltotöissä.
Vuoden 1973 inventoinnin mukaan paikka on alava pelto.

Kylä-Sipilä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven on Eino Kannisto löytänyt Vampulan kylän Kylä-Sipilän talon maalta peltotöissä vuonna 1927.
Vuoden 1973 inventoinnin mukaan löytöpaikka on savinen peltokumpare.

Horna (1000013484) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesine, veitsi? on löydetty Vampulasta, Hornan "puustellin" pellolta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Ojala (1000013487) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on Juho Ojala löytänyt Tamaren kylän Ojalan talon "uudesta hiekkamaasta", asunnosta 10 m länteen.

Harjunummi (1000013502) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Hinnerjoen kirkonkylän pohjoispuolella sijaitsevalla pellolla. Paikan vieressä on harjumainen loiva mäki, joka on muuta peltoaluetta kuivempaa ja hiekkaisempaa. Alueelta on löytynyt muutamia kvartsi-iskoksia.

Vainionperä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Palomäen asutusalueen itäpuolella sijaitsevan pellon rinteessä. Alueelta on löytynyt muutamia kvartsinpaloja. Paikan läheisyydestä tunnetaan useita kivikautisia irtolöytökohteita.

Kantin pururata (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Palanutta luuta on löydetty Karvianjoen luoteispuolelta, Katinkankaan eteläpäästä, Jokipirtille menevän tien itäpuolelta hakkuualueen äestysvaoista. Paikka on hiekkakangas törmäisen rinteen päällä.

Yli-Peltoniemi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan löytöpaikka sijaitsee Karvianjärven itärannalla, 500 m rantaviivalta ja 400 m Yli-Peltoniemen päärakennuksesta itään pellolta.
Löytöpaikka on tasainen, lounaaseen viettävä pelto. Maaperä on hiekkaa.
Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Paikka on varhaisella kivikaudella ollut rannalla, kun Karvianjärvi on vielä ollut kuroutuva merenlahti.

Kärpäsenaukea (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Jalasjärventie ja Kauhajoentien risteyksestä 1,4 km länteen, Kauhajoen tiestä 200 m etelään ja noin 50 m Hannukaisen talosta pohjoiseen.
Paikka on loivasti Karvianjokeen laskeva rinne, maaperältään savea.
Kvartsit, iskokset ja ydin löydettiin ympäristöään hieman ylemmäs kohoalavalta kumpareelta.

Korpitörmä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teelmä on löydetty Kantista Suomijärvelle menevän tien ja joen välistä, Korpitörmän talon kohdalta, noin 50 m päässä joesta pellolta. Löytöpaikka on tasaista hiekkamaata.
Mahdollisen asuinpaikan löytämiseksi inventoinnin yhteydessä keväällä 2023 lähialuetta tutkittiin sekä kairaamalla että koekuopin. Mitään viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei löytynyt.

Aitainneva (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuolukivinen, piirtokoristeltu ristinuijan katkelma on löydetty Aitainnevan peltoaukean keskeltä, Suomijoen länsipuolelta, joen rannalta.
Maaperä on löytöpaikan ympäristössä mutaa. Ympäristö on ollut suota todennäköisesti jo siitä lähtien, kun löytöpaikka paljastui meren alta varhaisella mesoliittisella kaudella.

Kiikka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Kirkkojärven ja Jalasjärventien välistä, järven pohjoispään kohdalta ja noin 100 m tieltä länteen.
Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Mäki-Korte (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Karvianjärven pohjoispäästä noin 900 m länteen ja Mäki-Kortteen talon päärakennuksesta 80 m etelään peltoa raivattaessa.
Löytöpaikka sijaitsee loivasti itään laskevalla rinteellä. Maaperä on hiekkaista.
Maasto on asuinpaikaksi sopivaa. Se on ollut rannalla varhaisella kivikaudella meren ulottuessa paikalle.
Esine on ollut Saran kansakoulun kokoelmissa, josta se sittemmin siiretty Karvian museoon. Esinettä ei löytynyt vuonna 1999 Karvian museosta.

Aho (1000013523) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven teelmä on löydetty Kirkkojärven luoteispuolelta 200 m päästä rannasta Ahon talon kohdalta 20-30 cm syvyydestä ruokamullan ja saven rajasta.
Läheltä on todennäköisesti löydetty myös toinen reikäkiven teelmä (KM 8714:1). Paikka on edellistä löytöpaikkaa vastapäätä kylätien länsipuolella, Ahon talon tontilla.
Lisäksi talon tontilta on kourutaltta (SatM 7635), jonka tarkkaa löytöpaikkaa ei tiedetä.

Mustasilta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on löydetty Jalasjärventien länsipuolelta, noin 200 m päästä tiestä, pellosta.
Todennäköinen löytöpaikka sijaitsee länteen laskevalla rinteellä.

Vuolle (1000013528) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen tasataltta on löydetty Jalasjärventien länsipuolelta, noin 100 m päästä tiestä paikasta, jossa tasoitettiin asuinrakennuksen tonttia.
Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Närvän torppa (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaistyyppinen kourutaltta on löydetty Jalasjärventien varrelta, noin 100 m etelään sen ja Kauhajoentien risteyksestä pellolta.
Maasto oletetun löytöpaikan kohdalla on tasaista savimaata.
Kiinteää muinaisjäännöstä ei todettu.

Koivuluoma (1000013531) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Karvianjärven eteläpäästä noin 1,3 km länteen, siitä laskevan Karvianjoen kaakkoisrannalta, läheltä jokea vanhaa tonttimaata pelloksi kynnettäessä.
Paikka on tasaista savimaata. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Joenranta-alue sopisi maastoltaan kivikautiseksi asuinpaikaksi.

Kuusela (1000013532) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalainen poikkikirves on löydetty Karvianjärven eteläpäästä noin kilometrin ja siitä laskevasta Karvianjoesta noin 500 m luoteeseen.
Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Myllyviita (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Jalasjärventien länsipuolelta Säkkijoen ylittävän sillan kohdalta, noin 300 m päästä siitä, Myllyviidan talon tienoilta, jokiäyräältä maata kuokittaessa.
Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Isoniemi (1000013534) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves ja liuskekärjen katkelma on mahdollisesti löydetty Karvianjärven itäisen lahden pohjoisrannalta peltoa tehtäessä kivisestä mäestä Isoniemen talon maalta.

Papunen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on löydetty Sarvelasta Karvianjärven itärantaa pitkin kulkevasta tiestä 200 m kaakkoon mahdollisesti Papusen talon maalta.

Peltomäki (1000013536) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen, tasataltan ja kaksi kourutalttaa on Samppa Peltomäki löytänyt kirkonkylästä uutispelosta kruununmaalle uuttaa torppaa laittaessa.
Peltomäen talo on noin 2 km kirkosta kaakkoon Parkanon tien varrella. Talon pohjoispuolella on hiekkainen pelto sopisi kivikautiseksi asuinpaikaksi, mutta siitä ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Heikkilä (1000013537) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Suomijärven kylästä Heikkilän talon pellosta.
Oletetun löytöpaikan maaperä on savea ja maasto jokitörmän päällä tasaista. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Matalamäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskelevyn on Vilho Matalamäki löytänyt Suomijärven Matalamäen talon kotipellosta peltotyössä.

Kiviluoma (1000013539) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen katkelma on löydetty kirkonkylästä Kiviluoman talon maalta.
talon ympäristöstä ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Mattila (1000013540) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Liuskekärki on löydetty kirkonkylän Mattilan talon maalta.
Mattilan talo on Kirkkojärven läsirannalla. Alueella on kivikautisiksi asuinpaikoiksi sopivia rinteitä. Niitä ei ehditty tarkastaa vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä.

Patoranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi ja vasarakirveen katkelma on löydetty kirkonkylästä Patorannan talon maalta. Talo sijaitsee Karvianjoen itäpuolella, noin puolen kilometrin päässä joesta. Taloa ympäröivät pellot ovat savikkoa. Niitä ei ehditty tarkastaa vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä.

Yli-Lammi (1000013542) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Reikäkivi on löydetty Kantin kylästä Kataja-nimisen mökin perustuksista.
Paikka on mahdollisesti ollut Lammelan talon lounaispuolella.
Löytöpaikan ympäristöä ei ehditty tarkastaa vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä.

Ylikoski (1000013543) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Kantin kylästä Ylikosken talon maalta.
Ylikosken talo sijaitsee Karvianjoen itärannalla. Pellot ovat enimmäkseen savikkoa. Niitä ei ehditty tarkastaa vuoden 1999 inventoinnin yhteydessä.

Kantti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirves on löydetty Kantin kylän kantin talon suomaasta.
Tarkempi löytöpaikka puuttuu.

Mastomäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Museoviraston arkistotietojen mukaan Suomijärven kylässä Jaakko Mastomäellä on ollut reikäkiven katkelma.
Tarkempi löytöpaikka ei ole tiedossa ja esine on joutunut hukkaan.

Aittaniitty 1 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven puolikkaan on Esa Leino löytänyt Vampulan kylän Aittaniityn tilalta lounaaseen viettävältä peltorinteeltä. Maaperä paikalla on hiesua.

Otavan silta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty Karvianjoen varrelta, noin 300 m Karvianjärven eteläpäästä länteen, kohdasta, missä Jalasjärventie ylittää Karvianjoen.
Paikka on joen rantatörmä. Maaperä on savikkoa. Osa alueesta on peltoa osa tonttimaata.
Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä

Saarineva (1000013702) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Useita kiviesineitä, kourutaltan teelmä, kiviesineen kantakatkelma, reikäkiven puolikas ja kiviesineen teelmä tai katkelma on löydetty 1980-luvulla Leväsjoen pohjoisrannalta, jokeen laskevasta loivasta peltorinteestä.
Nykyisin paikalla on rakennuksia ja koivumetsää.
Maaperä paikalla on hiekansekaista savea. Alue on kivikautiselle asuinpaikalle otollinen.

Lindi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kourutalttaa ja tasataltta on löydetty Haapakosken kylästä "Lintin" maalta, pellosta.

Ylinentalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves on löydetty Haapakosken kylän "Ylisen talon" pellosta.

Högbacka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves on löydetty Hirvijärven kylän "Höpakan" talon pellosta.

Saarikoski (1000013706) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkivi on löydetty Saarikosken kylän Saarikoskesta.

Haapala (1000013710) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotinen vasarakirves on löydetty Haapakosken kylän Haapalan talon mäestä "hietaa otettaessa".
Lisäksi Haapalan talosta mutta Levasjoen/Leväsjoen kylästä on löydetty peltoa tehtäessä "vaajamainen kuokka". Haapalan talo on kylien rajalla.

Kuusikoski (1000013714) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Väinö Erkintalo on löytänyt Hirvijärven kylän Kuusikosken talon maalta useita kiviesineitä, neljä tasatalttaa sekä hiotun kiviesineen katkelman.
Tarkat löytöpaikat ovat erilliskohteet kohdassa.

Anttila (1000013717) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tuura on löydetty metsästä Anttilan talon maalta kirkonkylästä.

Sillanpää (1000013707) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Saarikosken kylän Sillanpään talon pellosta.
Lisäksi on löydetty reikäkivi Saarikosken Sillanpään torpasta. Kysymyksessä lienee sama talo.

Solkitie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Penttalan kalmistosta 200 m itäkoilliseen ja 80 m Kokemäenjoesta länteen olevalla rinteellä, aivan tien vieressä. Paikalta on ojakaivannosta löydetty rautakuonaa ja tiilen palanen.

Mäkelä II (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Punaista hiekkakiveä oleva kuutilokivi ja piin pala on löydetty 200 m eteläkaakkoon Mäkelän talosta olevalta pellolta. Pelto viettää loivasti etelään ja paikka sopisi hyvin asuinpaikaksi. Vuoden 2001 inventoinnissa ei alueelta löydetty edellä mainittujen löytöjen lisäksi muita merkkejä asuinpaikasta.

Paavola (1000016527) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kivitalttaa (KM 16888:1-2) on löydetty Köyliönjärven eteläpäästä rantakaistaleelta, jossa on useita kesämökkejä. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Palomäki (1000016533) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty Tuiskulan Palomäen torpan nurkalta.

Isotalo (1000016538) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Yksiteräinen miekka ja veitsi on löydetty Vinnarin Isotalon (talon nykyinen nimi on Pere) humalistosta.

Sunila (1000016537) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kantakatkelma on Ehtamon kylästä Sunilan asuinrivistä 100 m luoteeseen.

Kivikautinen; Pajulan kylän Mäkelän torpan (Vahteran) itäpuolella olevasta navetan viereisestä pellosta on löydetty kaksi oikokirvestä sekä reikäkivi. Löytöpaikka on Köyliönjärveen laskevaa rinnemaata.

Pajula (1000016554) (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Kaarlo Jortikka löysi 18 pronssiharkkoa syksyllä 1950 omistamansa Pajulan tilan maalta Köyliönjärven länsirannalta Pajulan kylästä. Löytö tehtiin kynnettäessä pelloksi rantaniittyä. Harkot olivat rantatöyräässä pienellä alalla, mutta eivät kuitenkaan aivan yhdessä kohdassa.
Vuonna 2018 saatiin löytöpaikan läheltä merovingiajan metallinetsintälöytöjä (ks. alakohteet).

Kepola (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Köyliönjärven Isoselän länsirannalla, Kepolankujan eteläpuolella olevalla peltoalueella.
Vuonna 1927 Kepolan kylän Kepolan pajan vierestä, tien toiselta puolelta, noin 100 metriä länteen navetasta on löydetty väkäsellinen keihäänkärki noin 60 cm syvyydestä.
Keihäänkärjen löytöpaikan läheisyydestä, noin 100-200 metriä Köyliönjärven rantaa kohti on tehty keväällä 2014 useita metallinilmaisinlöytöjä (KM 39929:1-17 ja KM 40000: 1-4): mm. myöhäisrautakaudelle ajoittuvat pronssiriipus, kulkunen ja hopearahan fragmentti sekä hopeisen hevosenkenkäsoljen kappale ja rannerenkaan katkelma. Lisäksi pellolta tehtiin useita historiallisen ajan esine- ja rahalöytöjä. Esineiden yleinen löytösyvyys oli noin 15 cm.
Metallinilmaisinlöytöjä on tehty löytöpaikalta lisää kesällä 2014: pronssisormus, -riipus ja -hela (KM 40044: 1-3).

Rantanen (1000016556) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Keihäänkärki on löydetty Kepolan kylän Rantasen torpan pellosta.

Pappilan ranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mahdollisia kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, hioin, reikäkivi, kourutaltta, kivilaji-iskoksia ja kvartsi-iskoksia on löydetty Kepolan kylästä Köyliönjärven länsirannalta, ns. Pappilan rannasta, paikasta, joka on entistä järven pohjaa. Löytöpaikka on "suoraan Räpin talosta rantaan".

Nimismiehen virkatalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on löydetty Kepolan kylästä, nimismiehen virkataloa vastapäätä tienojasta vuonna 1951. Löytö tehtiin maantienojaa kaivettaessa puhtaasta hiekasta noin 70 cm syvältä.

Ravantti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Nelisivuinen oikokirves on löydetty Puolimatkan kylästä vuonna 1948. Paikka on Puolimatkan tilasta erotetun Johannes Ravantin tila. Esine löytyi peltotyössä savensekaisesta mullasta.

Henttinen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokives on löydetty vuonna 1948 Puolimatkan kylän Puolimatkan tilasta erotetun tilan maalta. Paikkakuntalaiset ovat nimittäneet paikkaa (vuonna 1948) "Mommoksi" tai "puolimatkan plakkariksi". Esine löytyi maanmuokkauksen yhteydessä. Maaperä paikalla on hiekkaista mäenreunaa.

Vähätalo (1000016568) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Keihäänkärki, mustaa piitä on löydetty Yttilän kylän Vähätalon Kuuston niityltä, joka on raivattu pelloksi. Paikka on Köyliönjärven itärannalla noin 1/2 km talosta lounaaseen. Löytöpaikka oli mutamaata.

Vähätalo 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltta on löydetty äestettäessä Yttilän kylän Vähätalon maalta Oton niemestä. Löytöpaikka on 1/2 km Yttilän Otasta koilliseen ja 200 m ? järven rannasta. Maaperä paikalla oli savea.

Yttilänotta 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen teräkappale on löydetty Yttilän kylän Yttilänotan niemeen raivatulta peltosaralta.

Hapuanoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltan, kourutaltan, kolme kirveen terää sekä hioinkiven on Alpo Hapuanoja löytänyt 1930-luvulla Hapuanojan talon maalta Jokipiitasta Karvianjoen varrelta auranviilloksen syvyydeltä noin neliömetrin alalta.

Honkala (1000016779) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Viljami Honkala löytänyt vuonna 1929 Kyynärjärven kylästä uutta peltoa muokatessaan 20 cm:n syvyydestä.

Hällä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautainen keihäänkärki (KM 9358:3) on löydetty Kepolan kylän Hällän talon pellosta. Tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.

Uusiranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsi-iskokset on löydetty Vihteljärven Uusirannan tilan pellolta suppealta alueelta.

Uusitalo (1000016632) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoinen vasarakirves ja nelisivuisen oikokirveen terä on löydetty noin vuonna 1934 Niinisalon Uudentalon maalta Halma-nimisestä pellosta, talon päärakennuksesta noin 50 m pohjoiseen. Molemmant löydöt ovat saman puron varrelta noin 130 m etäisyydeltä toisistaan.

Lohikoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sädekiviliuskeen kappaleen/esineen teelmän on Oskari Kopalainen löytänyt vuonna 1913 Lohikosken talon maalta "kivimäestä huoneen perustuksia vääntäessään".

Ylikoski (1000016661) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on Salomon Ylikoski löytänyt Niinisalon kylän Ylikosken maalta vuonna 1905.

Seppälä (1000016664) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kantapuoli on löydetty vuonna 1961 Taulunojan kylän Holman talon maalta, entiseltä Seppälän tontilta peltotyössä.

Syrjänen (1000016665) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräpuoli on löydetty vuonna 1919 Taulanojan kylän Syrjäsen talon maalta, peltotöissä.

Rajasalo 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoisen vasarakirveen on Malakias Eerikinpoika Salonen löytänyt Venesjärven kylän Rajasalon pellosta vuonna 1870.

Mäkitalo (1000016794) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Taltan on Rikhart Mäkitalo löytänyt vuonna 1908 Veneskosken kylästä, pellosta.

Simula (1000016795) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 8055:19) on Frans Simula löytänyt Veneskosken kylästä vanhaa peltoa muokatessaan asuinhuoneesta 200 m länteen.

Veneskoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Paavo Hakala löytänyt vuonna 1948 Karvianjoesta perkaustyön yhteydessä Veneskoskesta. Paikka on Siltakosken sillasta noin 30 m alajuoksulle päin.

Lehtimäki (1000016788) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen tasataltan (KM 8055:16) on Miina Lehtimäki löytänyt Leppäruhan kylästä 10 m "asuinhuoneesta" pohjoiseen vuonna 1920 "perunoita kuokkiessaan".

Palomäki (1000016789) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirveen taltan on Matti Raittila löytänyt vanhaa kivipeltoa muokatessaan vuonna 1930 Venesjärven kylän Palomäen talon maalta. Lisäksi paikalta on kiviesineen teelmä, joka on löydetty pellosta.

Kuninkainen (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löytynyt Veneskosken kylän Kuninkaisten talon perustuksista.

Pappilan virkatalo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Juho Kuuskoski löytänyt Veneskosken kylään kuuluvasta pappilan virkatalon maasta vuonna 1912.

Peltomäki (1000016805) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan (KM 8055:17) on Aini Peltomäki löytänyt Veneskosken kylästä "asuinhuoneesta noin 50 syltä pohjoiseen" olevasta pellosta vuonna 1920.

Kujansuu (1000016806) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen tasataltan (KM 8055:18) on Juho Kujansuu löytänyt Veneskosken kylästä vuonna 1912 pellosta "asuinhuoneesta" 50 m pohjoiseen.
Paavo Kujansuu on löytänyt hioinkiven, jota säilytetään Kujansuun talossa (tieto vuodelta 1962) riihen perustuksia kaivaessaan 1930-luvulla.

Setälä (1000016811) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen kappaleen on Aarne Lähde löytänyt vuonna 1935 Vihteljärven jaakkolan talon "kotivainiolta", Setälän talon itäpuolelta.

Leppihalme (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan ja taltan on Frans Leppihalme löytänyt Vuorenmaan kylän Leppihalmeen talon maalta peltotöissä.

Kivioja (1000016813) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen teräpään on Juho Kivioja löytänyt syksyllä 1914 Ala-Honkajoelta Peräkydön "uutispellosta" Kiviojan talon maalta, 200 m talosta etelään.

Jäniskangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen tasataltan on Olavi Jäniskangas löytänyt Veneskoskelta talosta noin 200 m koilliseen olevalta pellolta ojan pohjasta.

Saarikoski (1000016808) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sädekiviliuskeisen tasataltan on löytänyt Yrjö Joukanen vuonna 1948 Paattikoskelta Saarikosken talon (Kotiranta) perustuksista.

Puuska (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Veneenmuotoisen vasarakirveen on Jaakko Kalliomäki löytänyt Vihteljärven kylästä, Puuskan talon maalta uutta maantietä tehdessään noin 60 cm: syvyydestä. Esineen tarkemmasta löytöpaikasta on kaksi erilaista tietoa. Toisen mukaan kirves on löydetty noin 150 m talosta länteen ja toisen tiedon mukaan noin 150 m luoteeseen.

Mäkelä III (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiukaisten tyypin nelisivuinen poikkikirves on löydetty Leistilän kylän Mäkelän tilan pellolta, talon läheltä.

Kyllijoki 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirves on löydetty hiekasta, joka on otettu Kyllijoen (Kyljoen) talon lähellä olevasta sorakuopasta. Paikka on 300 m talosta etelään.

Pyssykangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves on löydetty maantielle ajetusta sorasta, joka on otettu Arthuri Kotirannan sorakuopasta Leistilän kylästä Pyssykankaalta. Hiekkakuoppa on ollut aivan maantien varressa.

Praakkari (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Praakkarin länsipuolella.
Löytöpaikalla on puurakenteita ja savitavarasirpaleita.

Mäntyluodon Kallon tykit (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin edustalla Mäntyluodossa Mäntykallon pohjoisosan länsirannassa.
Merenpohjalla on irtonaisia osia ja esineitä: kaksi rautaista tykkiä, laivan puinen peräsin, jauhinkiven päällyskivi (nostettu, viety Satakunnan museoon?), puukaari, posliinin palasia ja messinkitappeja. Hylkyä tai hylyn osaa ei ole alueella havaittu. Esineiden alkuperää ei tunneta.
Museoviraston asetutkija Tapani Ahvenisto on 2006 esittänyt arvion, että tykit ajoittuvat aikaisintaan 1800-luvun puoliväliin.

Outoori (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Sijaintipaikka on Preiviikinlahden edustalla Outoorin ja Kallioluodon välisellä alueella, 50-70 metriä Outoorin rannasta itään.
Esinelöytöjä Outoorin ja Kallioluodon väliseltä alueelta: kaksi tiiliskivikasaa, joiden päällä myös liitupiipunvarsia, kaksi ehjää liitupiipunkoppaa, keramiikkatavaran sirpaleita.
Ympäristössä ei ole merkkejä hylystä, mutta esineet saattavat kuitenkin liittyä haaksirikkotapahtumaan.

Kivinin ankkuri (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Porin Kivinin Santanenän edusta lähellä Pihlavanlahtea
Ankkuri, joka löytynyt Kokemäenjoen suuosan ruoppaus- ja pengerrystöiden yhteydessä lähellä Pihlavanlahtea. Ankkuri on raudasta valettu, korkeus 180cm, leveys 129cm, renkaan halkaisija 32cm.

Mäntyluodon tukkiankkuri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Porin Reposaaren ulkopuolella Mäntyluodosta pohjoiseen kääntyvällä syväväylällä (noin 3700 metriä Reposaaren aallonmurtajan maanpuoleisesta merkistä mitaten).
Merenkulkuhallituksen Saaristomeren tutkimusryhmän Mäntyluodon syväväylän tarkastustyössä 5.6.1991 löytämä iso tukkiankkuri. Löytöpaikkaa tutkivat Satakunnan Merihistorian Seuran sukeltajat 10.6.1991.

Harmaajärvi (Alusten hylyt)
Ei määritelty; Löytöpaikka on entisen Lavian kunnan pohjoisrajan tuntumassa Harmaajärven itäosassa (poukamaan johtava laskuoja).
Harmaajärven laskuojaa 1960-luvulla kaivettaessa löytynyt yksipuinen ruuhi. Ruuhi, jonka kaivinkone katkaisi kahteen osaan, tuli esille noin puolen metrin syvyydestä. Ruuhesta on säilynyt neljä rungonkappaletta sekä kappale toista siipipuuta kiinnitystappeineen. Parhaiten säilynyt osa on peräkappale, joka on haljennut kahtia pituussuunnassa. Säilyneistä kappaleista arvioitaessa ruuhen pienimmäksi mahdolliseski pituudeksi saadaan osat yhteen liittämällä 446 cm. Leveyttä ruuhella on ollut 50 cm.
Jari Näränen kävi tarkistamassa ruuhen osat 1995 löytöpaikkaa lähellä olevan talon pihapiirissä. Sen jälkeen ruuhi on siirretty Poriin Satakunnan museon kokoelmiin.

Tirri 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen on Vihtori Laitinen löytänyt Karhiniemestä Tirrin talon maalta Katteluksen pellolta vuonna 1912. Paikka on Tirrin talosta noin 200 m luoteeseen vuoden 1960 inventointikertomuksen pitäjänkartan perusteella.
Tirrin kivikautinen asuinpaikka on talosta noin 800 m pohjoisluoteeseen.

Paavola (1000018143) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirves on löydetty Karhiniemestä Paavolan talon pellosta.

Tirri 3 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan on Aleksi Kivinen löytänyt vuonna 1912 Karhiniemestä Tirrin talon maalta.

Vähä-Tryykäri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on H. Pihlajamäki löytänyt Sampun Vähä-Tryykärin palstalta

Heikkilä (1000018146) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Reikäkiven on Vihtori Heikkilä löytänyt vuonna 1921 omalta maaltaan Sampun kylästä.

Vääräkoski (1000018147) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Lauri Kömi löytänyt Nanhian Vääräkoskesta.

Ytti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen tasataltan on Reinhold Rudberg löytänyt Nanhian Ytin talon pellosta vuonna 1909.

Harju (1000018152) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pienen kivikirveen (KM 10537:1) on Frans Keuru löytänyt noin vuonna 1927 Raijalan Ronkankulman Niemenselän soranottopaikalta Harjun pihamaan vierestä. Samasta paikasta kerrotaan löytyneen toisenkin kiviesineen, taltan tai kaapimen, joka on joutunut hukkaan.

Ala-Ronka (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves (KM 10537:2) on löydetty vuonna 1925 Raijalan Ronkankulman Ala-Ronkan talon Huhtamäen pellosta.

Käyrä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan ja tasataltan on Kalle Käyrä löytänyt Raijalan kylästä talonsa maalta. Talo sijaitsee vanhan Turun tien länsipuolella Loimijoen sillasta etelään.

Lauhamäki (1000018157) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kaksi kiviesinettä, joista toinen poikkiteräinen kirves on löydetty Raijalan kylän Lauhamäestä, joka on louhikkoinen kalliosaareke Lauhasuon läpi kulkevan maantien länsipuolella.

Kirra (1000018158) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pieni skandinaavinen kivikirves on löydetty Mommolan kylän Kirran talon maalta.

Alhonkulma (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vasarakirveen on Kalle Hokkanen löytänyt vuonna 1932 Hiukkamäestä soraa ajettaessa.

Suonpää (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivitaltan on Arvo Suonpää löytänyt Mommolan kylästä, Metsämaan tien varrella olevalta peltopalstaltaan.

Raiskionmäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikoteräisen tasataltan on M. Knaapinen löytänyt vuonna 1895 Loiman kylästä Raiskionmäeltä nykyisen kansanopiston paikalta (kohde 102010014).

Loimankoski (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Kalle Nurminen löytänyt vuonna 1932 Loimankoskesta.

Koivisto (1000018174) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Vilho Koivisto löytänyt Korkiakosken kylästä Palojoen pohjoisrannalta vuonna 1922.

Kalin (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Poikkikirveen on Hjalmar Santanen löytänyt vuonna 1907 Kaharilan kylän Palojoenkulmalta Kalinin torpan pellosta. Vuonna 1914 on Kalle Isokallio löytänyt tasataltan Kalinin torpan maalta poikkikirveen löytöpaikasta 400 m länsiluoteeseen.

Karhiniemi (1000018176) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Soikea tuluskivi (KM 4154:4) on löydetty karhiniemestä vesijättömaalta läheltä "lauttauspaikkaa" vuonna 1902.

Myllymäki (1000018178) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Lapiojalkasoljen on Fanni Paavola löytänyt vuonna 1913 Karhiniemen Unton maalta Myllymäen hiekkakuopasta. A.Europaeus tutki paikan vuonna 1915 ja löysi palan harmaata piitä, rautanauloja, hieman palanutta luuta sekä kvartsinpaloja.
Samalta paikalta on Urho Lehtomäki löytänyt rautaisen keihäänkärjen. Unto Salo tutki paikkaa vuonna 1954.

Salminen (1000018200) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Salmisenmäki sijaitsee Sammun kylässä Turku-Tampere -tien itäpuolella. Paikka on kivikkoinen kumpu talon takana.
Vuoden 1960 inventoinnin yhteydessä paikalle kaivetusta koekuopasta löydettiin palaneita kiviä, hiiltä ja kaksi luunsirua. Kertomuksen mukaan mäen länsireunalta on löydetty kaksi keihäänkärkeä ja 1920-luvulla olisi löytynyt kadoksiin joutunut keihäänkärki. Vuonna 1910 on Vihtori Salminen löytänyt paikalta keihäänkärjen, joka on Satakunnan Museon kokoelmissa.
Vuoden 1997 inventointikertomuksen mukaan pakkka oli edellä mainitusta noin 360 m itään oleva Nopparin alue.

Junttila (1000018201) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pronssisen karhunhampaan on Veikko Rossi löytänyt vuonna 1919 Junttilan maalta Loimijoen rannasta.

Nikkilä (1000018202) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta on löydetty Leppäkosken Nikkilän talon pellosta 1800-luvulla.
Esineen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa. Vuoden 1997 inventoinnissa tarkastettiin savinen peltoalue, josta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.
Vuoden 2011 tarkastuksen yhteydessä Nikkilän talon itäpuolinen pelto oli nurmipeitteinen. Luoteispuolinen pelto oli mulloksella ja se tarkastettiin vesihuoltolinjan kohdalta. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu.

Kohijoki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikoteräisen kirveen on Mauno Kohijoki löytänyt Mommolan kylästä Kohijoen tilalta Niitunniska-nimiseltä pellolta 1970-luvulla. Paikka on peltokumpare Kohijoen itäpuolella. Paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä vuoden 1997 inventoinnin yhteydessä.

Ylijoki (1000018204) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikoteräisen kivikirveen on Arvi Virtanen löytänyt Mommolan kylän Ylijoen talon pellolta 1980-luvulla. Samalta peltoalueelta on Eerik Virtanen löytänyt vasarakirveen 1960-luvulla. Jälkimmäisen esineen löytöpaikka on hiekkainen peltokumpare Kohijoen länsipuolella.
Vasarakirvestä säilytetään Ylijoen tilalla.

Langenoja (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan katkelman on Arvo Langenoja löytänyt Nanhian kylän Langenojan tilan eteläpuolella sijaitsevan pellon itälaidalta. Pellon maaperä on savea, mutta muuttuu hiekansekaiseksi pellon pohjoislaidalla.

Syväranta (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioimen katkelman on Ilmari Metsämäki löytänyt vuonna 1979 Pappilan kylästä pelloltaan Loimijoen itäpuolelta. Edellisestä löytöpaikasta noin 430 m luoteeseen samalta rantapelloltaan hän on löytänyt vuonna 1963 eteläsuomalaisen tasataltan.

Lammi (1000018207) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Erkki Lammi on löytänyt kaksi kivikirvestä Raijalan kylästä omistamaltaan Lammin tilalta. Tuura löytyi asuinrakennuksen piipun perustuksia kaivettaessa vuonna 1953. Samasta paikasta löytyi toinenkin kirves, mutta se on joutunut hukkaan. Pieni oikoteräinen kirves löytyi pellolta asuinrakennuksesta noin 80 m koilliseen vuonna 1960. Pelto viettää Lamminojaan ja on maaperältään savea. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kantomäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Olli Keski-Vakkuri löytänyt Sammun kylästä Kantomäen tilalta pallokentän rakentamisen yhteydessä vuonna 1986. Löytöpaikka on matalan mäen länsireunalla, savimaassa.

Lähtelä (1000018209) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiotun kiviesineen katkelman on Matti Meriniemi löytänyt 1960-luvulla Sammun kylästä Lähtelän tilan metsästä, metsätien vierestä hiekkaisesta maasta.

Pisara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kvartsiytimen on Maritta Visuri löytänyt Sorvolan kylästä Kokemäenjoen itärannalta vedenrajasta Pisara-nimisen mäen juurelta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Jokiranta (1000018211) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltan on Marrku Laamanen löytänyt Uolan kylästä omistamaltaan Jokirannan tilalta Peräkappale-nimisestä pellosta. Maaperä alueella on hiekkaa. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännsötä.

Hurri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiukaisten kulttuurin tyyppiä olevan kivikirveen on Eelis Virtanen löytänyt Korkiakosken kylästä tilansa pellolta vuonna 1993. Paikka on Loimijoen itäpuolella, taloon vievän tien pohjoispuolella, jokeen viettävällä savipellolla.
Löytäjän mukaan pellolle on tuotu aikoinaan maata muualta, joten esine ei ole välttämättä ko. pellolta. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kivikautinen; Oikokirveen on Matti Peltomäki löytänyt Karhiniemestä tilansa pellolta vuonna 1975. Paikka on savinen peltorinne. Paikalta ei ole todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Yli-Hannula (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Oikokirveen on Simo Jaatinen löytänyt kirkonkylästä omistamansa tilan maalta vuonna 1987. Löytöpaikka on noin 50 m päärakennuksesta etelään tasaisella savipellolla.

Yli-Haavisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kourutaltan on Olavi Haavisto löytänyt Kännölän kylästä omistamaltaan tilalta ojakaivuun yhteydessä 1950-luvulla. Paikka on tilan lounaispuolella oleva Saunapelto-niminen paikka. Maaperä paikalla on hiekkaa.

Leppäkosken saha (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjalaisen kirveen on Jouni Sakari löytänyt Leppäkoskelta sahan vierestä sinne tuodusta maakasasta vuonna 1991. Maa on todennäköisesti peräisin Löysälän kylästä Pumppumestarinkadulta Simo Saarisen tontilta (koordinaatit alakohteessa).

Ojala (1000010307) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pronssisen keihäänkärjen Iivari Ojala löysi Kokemäen kartanon Ojalan torpasta puolisen kilometriä etelään louhikkoisesta metsämäestä, kiven rakoon pistettynä.
Löytöä on pidetty kätkönä.
(Unto Salo, Satakunnan historia I,2 Satakunnan pronssikausi s. 232).
Vuoden 2011 inventointikertomuksen mukaan löytöalue on metsäisen kalliomäen luoteispäässä. Ympäröivillä metsäalueilla on tehty jonkin verran metsätöitä.
Ojalan keihäänkärjen löytökohtaa ei saatu varmuudella paikannettua, koska maisemat ovat muuttuneet Tallgrenin kartoituksen jälkeen. Löytöalue luultavasti sen sijaan pystyttiin rajaamaan kallioalueen luoteispäähän (p=678682 ja i=248395), jossa oli Tallgrenin kuvauksia vastaavia louhikkoisia ja vesijättöalueita. Täällä havaittiin myös mahdollisia louhintajälkiä, mikä saattaisi selittää esineen löytymisen metsästä kiven kolosta alueella, jota muuten ei ole hyödynnetty.

Vähäjärvi 2 (1000020285) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Umpeen soistuneen Vähäjärven koilliskulmasta lähellä suon reunaa kulkevan metsäautotien koillispuolisen ojan seinämästä löytyi kvartsi-iskos. Löytökohdalla maa on kivetöntä hiekkaa. Koillisessa on kivisiä kumpareita 10 - 15 m päässä, kaakossa maaperä muuttuu pian kiviseksi. Lounaassa loiva hiekkarinne laskee suohon. Luoteessa suon reuna ulottuu tien lounaislaitaan ja tien koillispuolella on laajan hiekkakuopan reuna alle 10 m päässä löytökohdasta. Pienelle ehjänä säilyneelle hiekkaisella alueella tehtiin 5 koekuoppaa tien kummallekin puolelle. Kuopista ei löytynyt mitään muinaisjäännökseen viittaavaa.

Yli-Kahri (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Tasataltta (kourutaltan teelmä?) on löydetty Leväsjoen kylän Yli-Kahrin talon maalta vuonna 1870.

Pusson pelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Myllymäen (Pusso) kalmiston (mj-rekisterin kohde 271010026) pohjoispuolella olevalta pellolta on löytynyt metallinilmaisimella useita rautakaudelle ajoittuvia esineitä. Löytöpaikka sijaitsee Kokemäenjoen länsirannalla Penttilänniemessä, Pusson kalmistosta noin 170 m koilliseen.
Pusson peltoalue tarkastettiin inventoinnissa 2023. Pelto oli sängellä, mutta pinta paikoin hyvin näkyvissä. Peltoalueen laakeaa yläosaa ja ylärinteitä pintapoimittiin. Pellon länsilaidalta havaittiin useita kvartsi-iskoksia (ks. kohde Pusso). Pellon itäosasta, rautakautisten löytöjen alueelta ei tehty havaintoja. Mahdollisten rautakautisten kulttuurikerrosten tai rakenteiden havaitseminen ja kohteen tyypin, muinaisjäännösstatuksen ja aluerajauksen tarkempi määrittäminen vaatisi peltoalueen tarkkuusinventointia tai koekaivauksia.

Leikkimäen pelto (Hautapaikat)
Rautakautinen; Leikkimäen (271010014) rautakautista muinaisjäännösaluetta ympäröiviltä pelloilta on löytynyt metallinilmaisimella useita rautakautisia pronssiesineitä. Löytöpaikka on sittemmin jäänyt Leikkimäen muinaisjäännösrajauksen sisälle.

Isomäki (1000023283) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta, metsän ja pellon rajalta, on metallinilmaisimella löytynyt tasavartinen solki (KM 39803).

Katavisto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineet KM 28974 (tasataltta ja riipushioin) on löytänyt maanviljelijä Mauno Anttila omistamansa Kataviston talon pellolta. Esineet on löydetty pellolta pikatien ja Köyliöön menevän tien risteyksen tuntumasta. Koko tämä alue on nykyisin peltoa edellä mainitun tienristeyksen pohjoispuolella.
Löytöpaikkapaikka tarkastettiin 13.5.2013. Havainto-olosuhteet olivat hyvät. Mitään kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa ei havaittu. Alue on täysin tasaista ja piirteetöntä savipeltoa; myös topografia sopii arvioon, ettei esinelöytö liity kiinteään muinaisjäännökseen.

Omahaara (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineet TYA 466:1-2 (kivikirves ja hiotun kiviesineen katkelma) ovat löytyneet Säkylän keskustan koillispuolella olevan peltoalueen koillisosasta, läheltä Köyliön rajaa. Kivikirveen (TYA 466:1) on tuonut vuonna 1988 Kirkkoharjun röykkiön kaivauksille Kaisu Heiska. Eeva Raike ja Harto Roth ovat tarkastaneet löytöpaikan. Tällöin on löytynyt hiotun kiviesineen katkelma (TYA 466:2).
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 24.4.2013. Havainto-olosuhteet olivat hyät. Aluetta tutkittaessa ei havaittu mitään esihistorialliseen asutukseen viittaavaa. Alue ei vaikuta topografialtaan asuinpaikaksi erityisen sopivalta.

Laukkanen (1000023340) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesine KM 17585 (pohjalainen taltta) on löytynyt vuonna 1968 Vähä-Säkylästä läheltä taloa, joka silloin tunnettiin Laukkasen talona. Esineen on löytänyt Risto Lehtinen Säkylän kunnan vesi- ja viemärijohtotyömaalta. Löytöpaikka on Laukkasen talon läntisimmän, aivan kylätien varressa olevan rakennuksen kohdalla tien toisella eli eteläpuolella, 3 m päässä tiestä.
Varsinainen löytökohta lähiympäristöineen on tasaista kangasta, joten se ei ole rantasidonnaiseksi asuinpaikaksi sopivaa. Aluetta tutkittaessa ei kuitenkaan havait-tu mitään esihistorialliseen asutukseen viittaavaa.

Mäkelä 2 (1000023341) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Karhunhammasriipuksen KM 24837 on löytänyt Alli Mäkelä vuonna 1960 Iso-Säkylästä Mäkelän talon Vainiinpellosta. Pelto on savimaata. Löytö on tehty ruokamultakerroksesta.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 28.6.2013. Koko tasainen peltoalue oli viljelyk-sessä ja kasvillisuuden peittämä, joten löytöpaikalla ei ollut mahdollista tehdä ha-vaintoja. Löytöpaikkaa ei kuitenkaan alkuperäisten löytötietojen, maaperän ja to-pografian perusteella ole syytä pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä.
Alakohteeksi lisätty metallinetsintälöytö syksyltä 2022.

Pappila (1000023396) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Loimijoen rannalla, noin 200 metriä Huittisten kirkolta lounaaseen. Metallinilmaisimella talteen otettu irtolöytöinä (KM 39829: 1-2) palmettikoristeinen pronssihela sekä ketju. Esineet löytyivät rakennustyömaalta, kaivinkoneen muokkaamasta joenrantasavesta noin 10-15 cm syvyydestä.

Juusela (1000023427) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Nanhiantien ja Juuselantien risteyskohdan kaakkoispuolisella peltoalueella. Noin 250 metriä löytöpaikasta itään sijaitsee Nanhian keskiaikainen kylätontti ja noin 150 metriä kaakkoon Virkonmäen myöhäisrautakautinen polttokenttäkalmisto.
Kesällä 2013 kyseiseltä pellolta otettiin metallinilmaisimella talteen löytöjä (KM 39879: 1-8), jotka ovat mm. viikinkiajalle ajoittuvat hopearahan ja tasavartisen soljen kappale sekä keskiajalle (mahd. tarkemmin 1500-luvulle) ajoittuvat kaksi pöytäveitsen kahvanpäätä. Esineet löytyivät peltokerroksesta noin 0-20 cm syvyydestä. Ne viittaavat, ilman tarkempaa löytökontekstin dokumentointia tai kuvailua, pellon sekoittuneeseen löytökontekstiin, josta on havaittavissa viitteitä niin läheisestä polttokenttäkalmistosta kuin myös vieressä sijaitsevasta keskiaikaisesta kylätontista.

Ranta-Sipilä (1000023765) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Köyliönjärven Isoselän länsirannalla, Pappilantien eteläpuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löydetty huhtikuussa 2014 metallinilmaisimella tasavartinen solki (KM 39998:1).
Tasavartiset soljet KM 40654:1-3 ovat löytyneet metallinetsinnässä huhtikuussa 2015 noin viidentoista cm syvyydestä samasta pellosta (ks. alakohde). Maasto on tasaista peltoaukeaa eikä mitään havaintoa rakenteista ilmoitettu. Tarkastamaton löytöpaikka.
Vuodelta 2020 pellolta on löytynyt sormus ja hela. Lisäksi historiallisen ajan löytöjä, joita kaikkia ei ole otettu kokoelmiin.

Äyrälä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Köyliönjärven Isoselän länsirannalla, Pappilantien länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt huhtikuussa 2014 metallinilmaisimella myöhäisrautakaudelle ajoittuvia pronssiesineitä (KM 39999: 1-3).
Pronssiesineitä KM 40655:1-3 ovat löytyneet metallinetsinnässä huhtikuussa 2015 noin viidentoista cm syvyydestä samasta pellosta (ks. alakohteet). Lähetykseen kuului yksi esine, jonka löytöpaikkaa ei ollut ilmoitettu. Maasto on tasaista peltoaukeaa eikä mitään havaintoa rakenteista ilmoitettu. Sittemmin samalta alueelta on saatu useita uusia löytöjä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Jokimaa (1000023768) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Vanhan kylän taajamassa, Pappilanjärven länsipuolella olevan peltoalueen pohjoiskulmassa. Paikalta on löytynyt vuonna 2011 metallinilmaisimella kaksi nuolenkärkeä (KM 40001: 1-2), joista toinen on haarateräinen nuolenkärki ja toinen varsijousen "panssarinuolenkärki".
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2023. Paikka on aktiivisessa viljelykäytössä olevaa alavaa peltoa, joka pohjoispäästä viettää loivasti kohti Pappilanjärveä. Syyskuussa pelto oli puitu ja paikalla oli mahdollista tehdä pintapoimintaa. Paikalta ei ta-vattu irtolöytöjä eikä värjäytymiä maassa. Maaperä on paikalla kosteaa, puhdasta savikkoa.

Ponkinmäki (Löytöpaikat)
Ei määritelty; Löytöpaikka sijaitsee Harjavallantien ja Kukonharjanmäentien risteyskohdan eteläpuolella. Paikalta on löytynyt metallinilmaisimella ortodoksiristi (KM 40032: 1).
Irtolöytöpaikka vaatii lisäselvitystä: löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Mäki-Köönikkä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Heikki Laine on löytänyt kiviesineen katkelman KM 40157 kävellessään pellolla metallinetsimen kanssa vuonna 2014. Löytöpaikka sijaitsee Kokemäen kirkosta 1,4 km koilliseen, Kokemäenjoen itärannan pellolla, aivan pellon koillisreunalla talon pihapiirin vieressä.
Paikalta on löytynyt syksyllä 2014 metallinetsinnän yhteydessä myös viikinkiajan lopulle ajoittuva tasavartinen solki (KM 40553).
Lähistöltä ei tunneta muita kivikautisia löytöjä, mutta rautakautisia on runsaasti. Tarkastamaton löytöpaikka.
Vuoden 2023 inventoinnin aikaan pelto oli heinällä , eikä pintapoiminta ollut mahdollista.

Oukari (Löytöpaikat)
Historiallinen; Miikka Lahti ja Marika Salo ovat löytäneet ristin katkelman KM 40202 metallinetsinnässä 5.9.2014 Kankaanpään Mattila-Oukarin tilalta. Löytöpaikka sijaitsee noin 600 metriä Kankaanpään kirkosta eteläkaakkoon, Ruokojärven itärannalla olevan Kelminmäen pohjoispuolella, noin 130 metriä Ruokojärvestä itään ja Laviantiestä 80 metriä länteen. Maaperä on savista peltomaata, löytösyvyys 5-10 cm. Löytöpaikan länsipuolella kulkee polku, joka on mahdollisesti osa vanhaa Kankaanpäästä Laviaan kulkevaa tietä. Lähistöltä ei tunneta muinaisjäännöksiä. Tarkastamaton löytöpaikka.

Pyhäjärvi Nevakorpi (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Pyhäjärven länsirannalla Pori - Tampere -tiestä noin 2,2 km pohjoiseen Nevakorven alueella alle metrin syvyisessä vedessä.
Mökkirannassa kahlattaessa 2013 löytyi työstetty puuesine, joka osoittautui yksipuisen ruuhen katkelmaksi. Katkelman pituus on noin 260 cm ja leveys noin 43 cm. Laitakorkeus on korkeimmillaan noin 30 cm. Ruuhi on katkennut keskeltä ja sen keula (tai perä) on myös hajonnut. Ruuhen toinen laita on ehjä, ja myös toisesta laidasta muoto on erotettavissa. Ruuhen pohja on hiiltynyt. Löydettäessä ruuhen päällä oli ollut irrallisia hiiltyneitä puunkappaleita, jotka olivat noin 20 - 30 cm pitkiä ja 5 cm:n paksuisia.
Satakunnan museo teki tarkistuskäynnin ruuhen löytöpaikalle 25.7.2014. Ruuhen todettiin olevan hauras ja arvioitiin, että se ei tule säilymään pitkään rantavedessä.
Pyhäjärven pintaa on laskettu 1950-luvulla. Rantaa on ajoittain ruopattu ja rantaviivan muoto on muuttunut. Ruoppaukset ovat ulottuneet lähes ruuhen löytöpaikalle saakka. Löydettäessä ruuhi oli pohjamudassa itä-länsi -suuntaisesti siten, että länsipääty eli rannan puoleinen pääty oli korkeammalla. Itäpääty oli kokonaan uponneena pohjamutaan noin puolen metrin syvyyteen. Pohjamuta vaikutti koskemattomalta, ja on mahdollista, että ruuhi oli löydettäessä alkuperäisellä paikallaan. 2014 ruuhi nostettiin esiin löytöpaikalta havaintojen tekoa varten, mutta sijoitettiin sitten takaisin veteen.

Unto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kokemäenjoen ja Isosuon välillä, Karhiniementiestä noin 70 itään olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuonna 2009 peltotöiden yhteydessä oikokirveen teräkatkelma (KM 40492).
Löytöpaikan läheisyydessä on useita kivikautisia löytöpaikkoja: Paavola (100001843), Tirri 2 (1000018142) ja Tirri 3 (1000018144) sekä rautakautinen löytöpaikka Myllymäki (1000018178).

Sahakoski 2 (1000027089) (Löytöpaikat)
Tuntematon ajoitus; Matti Huurre 1966 (”Irtolöytöjä Ahlaisista”):
”Satak. M. 1133 pohjalainen tasataltta. Museoon maisteri Jaakkolan (=profes-
sori. Jalmari Jaakkola) välityksellä. Saatu Sahakoskelta Lindqvist nimiseltä mie-
heltä. Sahakoski on Ahlaistenjoessa. (Pitäjänkartta V:3/17).”

Isomäki 2 (1000027123) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Isomäentien itäpuolella, Isomäen ja rautatien välisellä peltoalueella. Paikalta on löytynyt lokakuussa 2014 metallinetsinnän yhteydessä rei´itetty rannerenkaan katkelma (KM 40500). Sen löytösyvyys oli noin 20 cm. Vuonna 2016 samalta pellolta on saatu uusina metallinetsinlöytöinä hevosenkenkäsoljen katkelmia ja sulanutta kupariseosta (KM 41639: 1 ja 2; ks. alakohteet).
Kohteelta noin 260 metriä lounaaseen sijaitsee rautakautinen löytöpaikka Isomäki (1000023283), josta on löytynyt saman löytäjän toimesta vuonna 2013 kahtena kappaleena oleva tasavartinen solki (KM 39803).

Kylä-Kupi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Kokemäenjoen itärannalla, Kolsintien länsipuolella olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt syksyllä 2014 metallinetsinnän yhteydessä merovingiaikainen tasavartinen solki (KM 40554). Soljen löytysyvyys peltomullassa oli noin 10 cm.
Löytöpaikalta noin 250 metriä etelään sijaitsee rautakautinen muinaisjäännösryhmä Köönikänmäki (27101013).
Kylä-Kupin löytöpaikka tarkastettiin inventoinnissa 2023. Löytöalue on tasaista peltoaluetta, eikä pellon pinnassa havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa pintapoiminnan yhteydessä.

Koivukoski (1000016631) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kiviesineen teelmä on löydetty Alahonkajoen Koivukosken tilalta, Karvianjoen länsirannalta, pellolta, jolle tuotu maata.

Juupeli 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee 5,6 km Harjavallan kirkosta kaakkoon, Kokemäenjoen pohjoisella rannalla, noin 45 metriä kaakkoon Juupelin talosta. Esineet on löydetty metallinetsinnässä 5.4. ja 14.11.2015 keskeltä multapohjaista peltoa, noin 10-15 cm syvyydestä. KM 40632:1-2 pieni pronssinen hevosriipus ja pyöryläkoristeisen silmukallisen napin kappale; KM 40868: 1-3 pyöreän kupurasoljen kappale sekä pii- ja kvartsi-iskos. Hevosriipus on myöhäisrautakautinen. Nappi ajoittuu historialliseen aikaan. Löytöpaikan lähellä, noin 15 metriä etelälounaaseen oli pellon reunassa pieni kohouma ja sen päällä kivikasa. Kivet ovat mahdollisesti pellosta siihen nostettuja. Löytöpaikalta noin 215 metrin päässä länteen on ilmeisesti ristiretkiaikaan ajoittuva kiinteä muinaisjäännös, joka on nykyisin joen saartama (Kalvomäki 270010001). Juupelin tilan pelloista on myös kivikautisia löytöjä (Juupeli 1000010240).

Trumetari (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Esineet KM 39259:1-2 kuu-ukon muotoinen koru ja sinettileimasin on löytänyt Ilkka Laine metallinilmaisimella Ulvilan Vanhakylästä, Trumetari-nimisen tilan alueelta. Löytöpaikka sijaitsee Ulvilan kirkon ja Kirkkotien itäpuolella olevalla pellolla, Trumetarin talosta noin 330 m koilliseen ja kirkosta noin 380 m itään. Esineet löytyivät 10-30 cm syvyydestä hiekkapitoisesta peltomullasta. Kuu-ukko (:1) löytyi koordinaatin osoittamasta kohdasta, sinettileimasin keskeltä peltoa.
Samalta pellolta on löytynyt myös sormus KM 40653:1 (ks. alakohde). Sormus on löytynyt metallinetsinnässä, löytöaika on tuntematon, toimitettu museoon vuonna 2015. Paikalla ei ollut havaintoja kiinteistä rakenteista.
Inventoinnissa 2023 löytöpaikka tarkastettiin. Kohteella tehtiin pintapoimintaa. Pellolta löytyi runsaasti tiilen kappaleita ja tiilimurskaa, laistettua keramiikkaa ja fajanssia sekä kirkkaita tasolasin kappaleita. Löytökeskittymiä ei kuitenkaan havaittu eikä maassa nähty anomalioita. Löytöjä ei otettu talteen. Mahdollisen kiinteän muinaisjäännöksen havaitseminen peltokerroksen alta vaatisi laajan alueen paljastamisen.

Finpyyn urheilukenttä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee kilometrin Noormarkun kirkosta kaakkoon, museon ja koulun eteläpuolisella kentällä. Urheilukenttä on entistä peltoa, josta on kuorittu maata noin vuonna 1966. Multakasa on viety paloaseman pihalle, josta kivikirves KM 40707:1 löytyi noin 1960-70 -lukujen vaihteessa. Lähistöltä ei tunneta muita kivikautisia löytöjä.

Kirkkoniittu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Löytöpaikka sijaitsee Nakkilan kirkosta 1,1 km pohjoiseen, Kokemäenjoen ja Aronojan länsipuolella, Präskintien päästä 150 metriä etelään. Dirhemin katkelma KM 40708:1 on löytynyt 5.5.2015 metallinetsinnässä hiekkaisesta pellosta noin 20 cm syvyydestä. Dirhemi ajoittuu 800/900 -luvun taitteeseen. Toinen dirhemin katkelma (KM 41641: 1) sekä kelloriipus (KM 41641: 2) löytyivät joulukuussa 2016 (ks. alakohteet). Paikalla ei ilmoiteta olevan mitään rakenteita. Joen vastarannalla on Lautilan mahdollinen muinaisjäännös, historiallisen ajan löytöjä (1000023490). Tarkastamaton löytöpaikka.

Naaranmäki (1000027947) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Löytöpaikka sijaitsee Kokemäen kirkosta 4,1 km luoteeseen, Ruikkalassa Kokemäenjoen etelärannalla olevassa pellossa. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä 2.10.2015 pronssi- ja lyijypunnus (KM 41060: 1-2) sekä historiallisen ajan metalliesineitä: hevosenkenkä, poranterä (napakaira), kaksi vyönsolkea, sormus, pyöreä päähela ja kaksi kupariseosmetallin kappaletta. Esineet ovat löytyneet metallinetsinnässä 14.9.2015, ei tarkempia löytötietoja. Esineitä ei talletettu kokoelmiin vaan palautettiin löytäjälle Löytöalueen laajuus on tuntematon. Uusi löytö läheltä toimitettu helmikuussa 2020 (ks. alakohde).
Vuonna 2021 ilmoitettu keskiaikaan tai uuden ajan alkuun ajoittuvia löytöjä: klippinki, pöytäveitsen ylähela, kukkohana, ikonografinen vaatteenhakanen jne. (Ilppari ILM21203).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Lepolanpelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Kuivalahdella, 260 metriä Kuivalahden rukoushuoneelta kaakkoon, Etukämpäntien ja Syköntien risteyksestä noin 100 metriä itäkaakkoon olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt vuonna 2016 metallinetsinnässä Juhana III:n lyöttämä 1/2 äyri vuodelta 1592 (KM 41224:1). Sen löytösyvyys oli noin 15 cm.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee noin 100 metriä Kiukaisten kirkolta etelään olevalla peltoalueella. Paikalta on löytynyt 24.8.2016 metallinetsinnässä vyöhön kiinnitettävä keräkoukku (KM 41274:1). Sen löytösyvyys peltomullassa oli noin 10 cm. Myöhemmin samalta pellolta on saatu ilman tarkkaa koordinaattitietoa kolme metalliseoksesta valettua noppaa (KM 41951). Alakohteeksi merkitty seurakuntatalon nurmikolta löytynyt keskiaikaan tai uuden ajan alkuun ajoittuva kukkohana. Löytöihin sisältyy myös parikymmentä rahaa 1500-luvun lopulta 1900-luvun alkuun.
Kohde vaatii lisäselvitystä; löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Yyterinsannat (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin keskustasta noin 17 km luoteeseen Yyterinsannat -hiekkarannalla Munakarista länteen ja Munakarinsäikästä vajaat 300 metriä pohjoiseen.
Rannan hiekasta esiin pistävä puinen puurunkoisen aluksen rakenneosa havaittiin joulukuussa 2017 ja siitä otettiin valokuvia. Näkyvän osan pituus oli noin 70 cm ja leveys on 15-20 cm, ja osa tuntui olevan tiukasti kiinni hiekassa. Kun löytöpaikalla käytiin uudestaan tammikuussa 2018, osaa ei enää havaittu. Osa saattoi olla peräisin jostain Porin edustalla olevasta hylystä.

Syrjälä (1000032197) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde tarkastettiin Säkylän Ristolan asemakaava-alueen arkeologisen inventoinnin yhteydessä. Kantatie 12:n eteläpuolella olevalta hiekkapellolta löytyi kaksi kvartsi-iskosta läheltä toisiaan. Pelto oli tarkastushetkellä kynnetty. Pelto on aivan tasaista, hienoa hiekkaa. Pellossa ei näy sepeliä ja muutoinkin kantatie on asfalttitie, josta ei oletettavasti kantaudun kiviä pellolle. Todennäköisesti kyseessä on kivikautinen asuinpaikka, jonka laajuudeksi arvioitiin inventoinnissa noin 30 x 60 metriä. Arvio perustuu kuitenkin vain intuitioon.
Koska kohde oli jäämässä VT12 parantamisen aikana osittain tiealueelle, asuinpaikkaa tutkittiin koetutkimuksin keväällä 2018. Ttutkimuksissa ei löydetty rakenteita eikä kulttuurikerroksia. Löydöt jäivät muutamaan kvartsi-iskokseen. Ilmeisesti kysymyksessä on tilapäinen oleskelu- tai kvartsiesineiden valmistuspaikka eikä valtatien suunnitellun levennyksen alle jää kulttuurikerroksia.

Vasarainen Viinvaha (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka sijaitsee Vasaraisissa Kylänpään Viinhaassa. Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä hopearaha, Sigismund 1/2 äyriä 1593. Sen löytösyvyys nurmialueella oli noin 15 cm. Etsinnän yhteydessä paikalta tehtiin havaintoja punatiilen kappaleista. Löytöä ei ole talletettu kokoelmiin (ks. verif.).
Löytäjän mukaan alueen maa-aines on osittain tuotu Samppusten puretun kartanon mailta.
Muut paikalta ilmoitetut rahalöydöt (ETRS-TM35FIN):
Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu maastossa.

Mäki-Vekara (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta rautakautinen spiraalipäinen ketjunkannatin (KM 41606: 1) sekä modernia rautaromua ja 1700-luvun alusta 1 äyrin raha.
Löytöalue tarkastettiin inventoinnissa 2023. Alue sijaitsee Sonnilan historiallisen kylän länsipuolella, Sonnilanjoen länsipenkereellä. Alueella on puutarhaistutuksia ja maanpinta on kauttaaltaan peitteinen. Pellolla kasvoi yksittäinen puu, jonka juuressa havaittiin pienehkö röykkiö (3 x 4 x 0,8 m). Se vaikutti enemmän raivausröykkiöltä, koska ei ainakaan maan pinnalle vaikuttanut maansekaiselta. Kivien koko vaihteli 30–90 cm välillä.

Isomäki 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä saatu esineet KM 41640: 1 - 5 (myöhäisrautakautinen ketjunjakaja, riipusmainen esine, 2 kehäsolkea ja pöytäveitsen ylähela; ks. alakohteet).
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Mervilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Köyliönjärven länsipuolelta pellolta löytyi syksyllä 2018 merovingiaikainen kilvenkupura. Lähes ehjä kupura löytyi metallinetsinnässä, ja löytäjän mukaan esine oli kyntökerroksen alapuolella. Paikalla saattaa olla jäänteitä ruumiskalmistosta.
Syksyllä 2022 kohteella toteutettiin koekaivaus, jossa ei tavattu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Tutkimuksen aika havaittiin merkkejä hiljattain kaivetuista kuopista, jotka todennäköisesti olivat metallinetsinharrastajien kaivamia.

Isotalo (1000034712) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Vuonna 2018 löytynyt pellosta katkelmallinen keskiaikainen jalometallisormus, ns. armonistuinsormus (KM 41822: 1). Lisäksi läheltä kaksi kantasormusta (ks. alakohde). Löytynyt myös pronssihelmi ja vyönheloja (KM 42129).
Löytöpaikka sijaitsee historiallisen kylänpaikan Eura Laihia (1000047971) alueella.

Soupas (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsintätapahtumassa vuonna 2017 on löytynyt pellosta ruusukekuvioinen myöhäisrautakauden vyönhela, toinen myöhäisrautakauden vyönhela ja lasimassahelmi sekä ajoittamaton ristiriipus (ks. alakohteet). Löydöt luetteloitu päänumeroille KM 41952, 41953, 41954 ja 41957. Myöhemmin toimitettu samassa yhteydessä löydetyt rautakautiselta vaikuttava pronssiketjun pätkä (KM 42128) ja pronssiesine (KM 42131).
Kohde tarkastettiin Harjavalta-Eura voimajohtohankkeen inventoinnin yhteydessä. Lapionpistoista ei havaittu kiinteää muinaisjäännöstä. Pintahavainnointia vaikeutti pellolla oleva kasvijäte. Esineet ovat löytyneet laajalta alueelta. Kohde vaatii lisäselvitystä.

Saunamäki (1000035252) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuosien 1920 - 40 välisenä aikana paikalta on soranotossa löytynyt nuorakeraamisen kulttuurin oikokirves (KM 41958: 1). Löytäjän jälkeläinen toimitti löydön kokoelmiin vuonna 2017.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Antintahtumankallio (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on keväällä 2019 löytynyt metsästä 30 cm syvyydestä myöhäisrautakautinen G-tyypin keihäänkärki (diar. KM 42011).

Peltomäki (1000035375) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltotyössä on löytynyt tasalappeinen rombinmuotoinen reikäkivi, jonka yhdessä päässä on iskujälkiä (diar. KM 42028).

Noormarkun ruukin metsä (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2019 löytynyt väkäsellinen ruotonuolenkärki 5 cm syvyydestä, noin kahden metrin päässä kiviaidan eteläpäästa.

Vanha-Kortela (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2019 löytynyt ehjä pronssinen kukkohana keskiajalta tai uuden ajan alusta. Esine löytyi 10 cm syvyydestä pellossa, jossa havaittiin hiiltä ja nokea. Pellosta on löydetty myös 1400- ja 1500-luvun rahoja (ks. alakohde). Löytöpaikkaa ei ole tarkastettu.
Noin 130 metriä löytöpaikasta eteläkaakkoon sijaitsee Kortelan (Kordela) kylätontti (1000024330).

Vattenkikoski (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyi helmikuussa 2020 Noormarkun Vattenkikoskelta 15 cm syvyydestä tinapitoisesta metalliseoksesta tehty hevosta esittävä levyriipus, ajoitus noin 1000 - 1200-luvut.
Satakunnan Museo tarkasti löytöpaikan toukokuussa 2020. Vattenkikoski sijaitsee Noormakunjoen tekemässä mutkassa Näsin niemenkärjen kohdalla. Löytöpaikka on niemen vastarannalla oleva louhikkoinen mäki. Mäellä on lukuisia suuria siirtolohkareita sekä huuhtoutumiskivikkoja. Mäellä kasvaa harvahko havupuutaimikko, jota oli joitakin vuosia sitten harvennettu. Uudistamisen yhteydessä maaperä on muokattu, ja kivikkoiseen maastoon on jäänyt selvästi havaittavia uria ja suuriakin kuoppia. Kivikkojen väleissä on tasaisempiakin kohtia, mutta ei varsinaisia raivanteita.
Löytöpaikka sijaitsee lähes mäen päällä pienellä kivettömällä laikulla. Löytöpaikan ympäristöön tehtiin lapiolla muutamia koepistoja. Kaivaminen paikalla oli hyvin vaikeaa, sillä lähes kaikkialla heti pintaturpeen alta tuli vastaan kiviä. Kuopissa ei havaittu mitään ihmistoimintaan viittaavaa, kivien välissä maaperä oli siltin sekaista hiekkaa. Löytöpaikan lähistöltä tarkastettiin muutama metallinetsimen antama signaali – löytöinä puolikas hevosenkenkää, rautalevyn sirpale ja messinkilevyn kappale.
Tarkastuksen perustella paikalla ei ole kiinteää muinaisjäännöstä.

Maatalouskoulun pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Vuonna 2013 pellolta löytyi metallinetsinnässä karhunhammasriipus 5 cm syvyydestä.
Löytöpaikka tarkastettiin inventoinnissa 2023. Pelto oli kynnetty edellisenä syksynä, mutta pinta oli kuiva ja melko tasaisen harmaa. Pinnassa erottui modernihkoa roskaa ja tiilenkappaleita, ei mitään rautakauteen viittaavaa.
Noin 210 m löytöpaikasta kaakkoon on sijainnut Kalomäki 1- niminen mahdollinen rautakautinen kalmisto, joka on ilmeisesti kokonaan tuhoutunut maankäytössä 1900-luvulla ja kohde on poistettu muinaisjäännösrekisteristä.

Järvimäki (1000038127) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Kesäkuussa 2013 löytyi pellosta metallinetsinnässä noin 20 cm syvyydestä pronssinen onsikirves.

Nanhia 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytyi vuonna 2013 pyöreän kupurasoljen katkelma pellosta. Löytäjä havaitsi myös "kuonaa", jota ei otettu talteen.

Seppä (1000038681) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on 10 cm syvyydestä löytynyt dirhemi. Alakohteena noin 70 metrin päästä löytynyt viikinkiaikainen penninki.
Vaatii lisäselvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Korpijärvenoja (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ilmoitettu Korpijärveen laskevassa ojassa oleva yksipuinen ruuhi, haapio. Näkyy hyvin ojan pohjassa veden ollessa kirkasta. Kohdetta ei ole tarkastettu.

Nokkala (1000039366) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Kodiksamin historiallisen kylänpaikan kaakkoispuolisesta pellosta on vuonna 2020 löytynyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen viittaavien esineiden ohella mm. katkelma viikinkiajan tasavarsisoljesta, katkelma suppilonuppisesta hevosenkenkäsoljesta, sulaneita pieniä kupariseossarjahelmiä ja katkelma kierteistä kupariseosvarrasta, luultavasti viikinkiajan kaularenkaasta. Esineistön fragmentaarinen tila ja pellosta löytynyt amorfiseksi sulanut kupariseos voivat viitata valutöihin. Toisaalta noin 300 metriä itään löytyneet myöhäisrautakautinen lasihelmi ja kulkuset (mj-rekisterikohde Rauma Nokka 100039755) voivat viitata rautakautiseen aktiviteettiin Kodiksamin alueella. Lisää löytöjä ilmoitettu keväällä 2021. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 16547, 16558, 16678, 16679, 27031.
Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Sunniemi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on syksyllä 2020 löytynyt viikinkiaikaisen pyöreän kupurasoljen katkelma. Löytösyvyys hiekkamaassa 20 cm. Samana syksynä löytyi myös petolinnun pään muotoinen nuppi, luultavasti peräisin ristiretkiajan veitsestä, löytösyvyys 10 cm (ks. alakohde). Lisäksi samasta pellosta on ilmoitettu uuden ajan asutukseen viittaavia rahoja ja pienesineitä. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön Ilppari-ilmoituspalvelussa.

Naakka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syksyllä 2020 löytynyt metallinetsinnässä todennäköisesti myöhäisrautakautinen hihnanhela, jossa on koristeaiheena ristiretkiaikaan viittaava koverasivuinen risti. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17458.

Kuivalahti (1000039754) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on marraskuussa 2020 löytynyt pellosta 50 cm syvyydestä D-tyypin pyöreä kupurasolki. Löytöä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 17594.

Nokka (1000039755) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nokan talon puutarhasta on 1950-luvulla löytynyt myöhäisrautakautinen lasihelmi (ns. silmähelmi). Viereisestä pellosta löytynyt 2021 rautakautisen rannerenkaan katkelma (ILM18364) ja 2023 kaksi rautakautista kulkusta (ILM28117).

Uusi-Korpela (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellosta löytynyt poikkikirves, pieni diabaasitaltta ja reikäkivi. Tarkoista löytöolosuhteista ei ole tietoa.
Löytöpaikan länsipuoliselle pellottomalle kaistaleelle kaivettiin vuoden 2023 inventoinnissa koekuoppia, mutta tutkimukset jäivät vähäisiksi tiheäkasvuisen nuoren puuston ja yli 50 cm paksun peltokerroksen takia. Koekuopista ei havaittu merkkejä esihistoriallisesta ihmistoiminnasta.

Ottilan pelto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on vuonna 2017 löytynyt pellosta myöhäiskeskiajan hopeinen Golgata-sormus (katkelmallinen) ja 1500-luvun tipparaha.

Uusimaa (1000040568) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä kupariseosvartaista kierretyn kaularenkaan katkelma. Löytösyvyys 20 cm. Ilppari ILM 14029. Alakohteena historiallisen ajan kulkunen (KM 44945, ILM 14045).

Malmi 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Huhtikuussa 2021 pellosta on löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma. Vierestä (alakohde) toinen rannerenkaan katkelma ja todennäköisesti rautakautinen hihnanjakajan helan katkelma. Lisäksi historialliseen/moderniin asutukseen liittyviä löytöjä, joita ei pyydetty kokoelmiin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18111, 18157.

Jaspa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2021 löytynyt metallinetsinnässä esineitä, joista ainakin osa on myöhäisrautakautisia: pieni kanttinuppinen hevosenkenkäsolki; pisteleima-, viiva- ja reikäkoristeisen korun katkelma, mahdollinen korvalusikan katkelma, neulan kanta ja sulaneen kupariseoksen kappale. Löytöjä ei vielä ole luetteloitu kokoelmiin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 18178. Lisää löytöjä: ILM23956.

Malmi 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2021 löytynyt karhunhammasriipus. Löytösyvyys 10 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM18685. Muutaman metrin päästä todennäköisesti rautakautinen nelispiraalihela (ILM 18420, alakohteena).

Randelin (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee Pyhäjärven rannalla noin seitsemänkilometriä Honkilahden kirkolta itään. Randelin talon pellosta ja tilalle johtavan tien vierestä löydettiin kaksi esinettä. Alueelta ei havaittu merkkejä kiinteistä muinaisjäännöksistä, mutta paikalla voi olla asuinpaikka. Kohde luokiteltiin irtolöytöpaikasi.

Kauppi (1000041134) (Alusten hylyt)
Historiallinen; 80- luvulla, kaivettaessa kaivinkoneella lapinjoen rantatöyrästä nousi esiin Ruuhen osia. Osat löytyivät vesirajasta noin metrin syvyydeltä pohjamudasta. Löytöpaikka on tasaisten peltoaukeiden keskellä, lähellä Hinnerjoelta Euraan johtavaa päätietä noin 1,6 km pohjoiskoilliseen Hinnerjoen kirkosta.
Löytyneistä osista yksi on 70 cm pitkä ja peräisin ruuhen laidasta. Lisäksi on löytynyt noin 40 cm pitkä kappale keula- tai peräpäästä sekä noin 30 cm pitkä melan osa.
Ruuhen jäännökset tuskin ovat erityisen vanhat. Suurin osa ruuhesta on luultavasti edelleen joen pohjassa. Löydetyt ruuhen osat on jätetty säilytettäväksi Kaupin taloon.

Junnila (1000041138) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Löytöpaikka sijaitsee Hinnerjoen etelärannalla, noin 4,6 km eteläkaakkoon Hinnerjoen kirkosta. Esine löytyi joenperkauksen yhteydessä uomasta nostetusta maasta.
Paikka on Hinnerjoen polvekkeessa. pienellä pellolla kuivuneen ja umpeen kasvaneen Suojajärven rannalla. Pelto viettää loivasti pohjoiseen ja koilliseen kohti jokea. Kaikkialla ympärillä on soita, joen toisella puolella korkeampaa metsämaastoa.
Löytöolosuhteiden perusteella kyseessä on irtolöytöjä.

Hannula (1000041139) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hannulan talo sijaitsee kuivuneen Liesjärven itärannalla, sen eteläpäässä. Järvestä on jäljellä enää soistunut vesijättö. Taloon kuuluvat, enimmäkseen metsittyneet pellot laskevat länteen päin kohti entistä järven rantaa. Peltomaa on loivarinteistä ja kivistä, peltojen laidoilla on kiviraunioita. Talon omistaja ei tiennyt mitään maaltaan tehdyistä löydöistä. mikä onkin ymmärrettävää kun katsoo löytövuosia. Tarkkaa löytöpaikkaa ei näin ollen voi enää jäljittää. Todennäköisesti löydöt ovat tulleet esiin peltoja raivatessa.

Kallio (1000041140) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Eräs Kallion talo sijaitsee 1,8 km etelälounaaseen Hinnerjoen kirkosta, Hinnerjoen rantapeltojen laidalla. Ei ole varmaa, että kyseessä on sama paikka, josta esineet on löydetty. Kirves on löytynyt Kallion talon maalta, suutari Lundelinin uudispellosta. Taltta löytyi peltotöiden yhteydessä talon maalta. KM 3190:1 vasarakirves ja HM 1183:18 kourutaltta.

Rantala (1000041141) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rantalan talo sijaitsee 2,6 km etelälounaaseen Hinnerjoen kirkosta, Hinnerjokeen laskeva sivupuron rantapeltojen keskessä. Ennen tilusten uusjakoa Rantalan talo kuitenkin sijaitsi Hinnerjoen kirkonkylän keskustan alueella, mutta sen sijaintia ei saatu selville. Ainakin vasarakirves lienee löytynyt juuri vanhalta paikalta, sillä se löytyi Hinnerjoen rantaäyräästä talon kohdalta, eikä talo nykyään sijaitse mainitun joen rannalla. Kaksi muuta esinettä ovat tulleet esiin, toisaalta, Rantalan mailta Lammin-nimisen järven rannalta pellonraivauksessa. Kyseistä järveä ei kuitenkaan Hinnerjoen alueelta löydy.
Löydöt ovat Hämeen museo 1183:19 reikäkivi, Hämeen museo 1183:20 Hiontalaaka ja RM 1597:20 vasarakirveen teelmä.

Jaakkola (1000041153) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; T. Edgren kaivoi vuonna 1962 Honkilahden Kolmihaaran ohella myös Honkilahden Lepparo-nimisessä paikassa. Talokeskittymä, johon Jaakkolan talokin kuuluu, sekä niitä ympäröivä tienoo tunnetaan Lepparo nimellä. Jaakkolan naapurin, Sainion, Talonväen muistelusten mukaan joku muinaistutkija olisi joskus tarkastanut talosta n. 129 m itään olevan hiekkaisen metsätörmään, josta on otettu hiekkaa. Ei ole kuitenkaan varmaa, että kyseessä on sama paikka.
Vuonna 1996 hiekkatörmän paikka oli raivattu pelloksi, mutta hiekkainen kohta, laajuudeltaan noin 50x50 m, on vielä näkyvissä pellolla olevan pienen mäenkumpareen kohdalla. Kumpu on peltoaukean korkein kohta, ja rinne viettää kaakkoon ja etelään kohti pientä Hänttijärveen laskevaa vesiuomaa. Jaakkolan irtolöytö on tullut esiin samalta pellolta noin 50 m kumpareesta lounaaseen, talon itäpuolelta. Hiekkaisen alueen länsirannalla on noin aarin suuruinen noen värjäämä alue, joka on ilmeisesti hiilimiilun paikka.

Pappila (1000041154) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Honkilahden pappila sijaitsee aivan kirkonkylän keskustassa, Koskeljärvestä Patajärveen laskevan pienen joen etelärannalla.
Esine on löytynyt pappilan puutarhasta, joka sijaitsee rakennuksen länsipuolella sen ja joen välissä. Suurin osa siitä on alavaa ja kosteaa joenrantamaa, mutta osittain puutarha on toista metriä korkean entisen rantatörmän päällä.
Puutarhassa ei ole juuri näkyvissä paljasta maata, joten mahdollista asuinpaikka materiaalia ei voinut havaita.

Isotalo (1000041155) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Esine löytyi ajettaessa maata järven rantatörmästä. isotalon rantamaat ovat ennen valtiolle lunastusta käsittäneet noin kahden kilometrin mittaisen osuuden Koskeljärven luoteisrantaa. Löytöpaikan määrittäminen varmasti lienee mahdotonta. Esine on RM 2422 vasarakirves.

Tyynistönlahti (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; G. Lindellin yksityiskokoelma, Tampere, nro 92 vasarakirves löydettiin Tyynistönlahden hiekkakuopasta. Vähäjärvelle johtavan tien länsipuolella on kaksi hiekkakuoppaa. Toinen on kooltaan noin 80x100 m ja toinen edellisen eteläpuolella noin 20x10 m.

Pietilä (1000041157) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pietilän talo sijaitsee koordinaattien kohdalla, mutta itse löytöpaikkaa ei enää pysty määrittämään. Löytötietojen mukaan esineet ovat löytyneet tilan maalta uutta peltoa raivatessa, kirves jostain Hänttijärven suunnalta. Taltta puolestaan on tilan maihin kuuluneesta Nurmisen torpasta, jonka sijaintipaikkaa ei voi enää selvittää. Pietilän tilan maista on suurin osa siirtynyt uusille omistajille, joten sitäkään tietä ei vai saada selville, mistä pelloista esineet ovat löytyneet.
Löydetyt esineet ovat RM 2415 kivikuokka, RM 2824 kivikirves ja KM 4171:10 Kourutaltta.

Tuomisto (1000041158) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Osmo Tuomisto löysi taltan Honkilahden kirkonkylän keskustassa sijaitsevan talonsa puutarhasta, noin 10 m talosta etelään, sen ja maantien välistä. Löytöpaikka Oli perunamaa, Maaperä hiekkamultaa, jossa todettiin myös iskoksia. Paikalla ei näkynyt merkkejä asuinpaikasta, vaikka paikka on sille sopiva etelänpuolinen rinne. Näkyvyys tosin oli melko huono kasvillisuuden vuoksi joten asuinpaikan olemassaolon mahdollisuutta ei voi sulkea pois.

Kirkkala (1000041159) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hioin on löydetty läheltä Kirkkalan taloa, ojaa kaivettaessa noin 60 cm: syvyydestä soramaasta. Talon isäntä ei muistanut löytöä eikä sitä, mistä se oli tullut esiin. Talon lähistöllä oli peloaukeita sekä idän ja lännen puolella. Länsipuolella pelto viettää lounaaseen Koskeljärven laskujokea kohti. Itäpuolen pelto laskee länteen ja etelään. Kummastakaan ei löytynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Isojuvasuun pelto, josta vasarakirves on löytynyt, sijaitsee Honkilahden kirkonkylän keskustassa 750 m itäkoilliseen kirkkalan talosta.
HiM 2111 reikäkiven katkelma.

Vuorelan tontti (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esine on löydetty Koskeljärveen laskevasta rinnenevasta, noin kilometrin päästä järvestä. Löytäjä oli myös havainnut paikalla kvartsi-iskoksia. Löytöpaikka on todennäköisesti yllämainittujen koordinaattien kohdalla, omakotialueella Koskenkylän keskustassa sijaitseva tontti. Paikalla ei näy merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä, ja vaikka alueella olisi sellainen ollutkin, se olisi tuhoutunut rakentamisen yhteydessä.

Verner mäen pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Alue on kapea peltokaistale Ylänteen-Hinnerjoen tien eteläpuolella. Rinne viettää loivasti länsiluoteeseen, pellon itäpuolella kohoaa metsän peittämä kallioharjanne. Maaperän on savipitoista peltomultaa. Metsäharjanteen laidassa on hiekkamaata, kuten ojaleikkauksesta saattaa nähdä.
Pellon pinnassa ja ojaleikkauksessa ei näkynyt merkkejä asuinpaikasta.

Laaksonen (1000041162) (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Laaksosen talo sijaitsee 1,8 km pohjoisluoteeseen Honkilahden kirkolta ja noin 250 m koilliseen Hänttijärven koilliskolkasta.
Kivi löytyi pieneltä länteen päin viettävältä pellolta talon koillispuolelta. Peltokaista liittyy lännen puolella suurempaan peltoaukeaan. Sen vastakkaisella laidalla, noin 350 m:n päässä, on Jaakkolan kivikautinen löytöpaikka. Mitään merkkejä asuinpaikasta ei näkynyt. Kyseessä oli todennäköisesti irtolöytö.

Vainiotalo (1000041165) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esine löytyi noin 50 m itään Vainiotalon tilan päärakennuksesta, pellon pinnasta hiekkamaasta. Talonväen mukaan hiekkapitoinen kohta sijaitsi pellon vastakkaisella laidalla, aivan Yläneen-Hinnerjoen maantien tuntumassa sen pohjoispuolella. Maaperässä oli hiekkaa, mutta merkkejä asuinpaikasta ei näkynyt.

Lukkala (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Lukkalan talo sijaitsee 4 km kaakkoon Honkilahden kirkosta, maantien varrella. Esine ei ole löytynyt talon läheltä, vaan Lukkalan talon metsästä, salaman repimän puun juurelta. Tiedot eivät ole luotettavia, eikä tarkkaa löytöpaikkaa voi enää selvittää.
RM 1597:18 kiviaseen katkelma.

Leppijärvi I (Alusten hylyt)
Historiallinen; Ruuhi löytyi ojituksessa noin sadan metrin päästä lammen rantaviivasta. Kaivuri oli katkaissut keulapuolesta arviolta puolen metrin mittaisen palasen, mutta muuten ruuhi oli vahingoittumattomana 1-1,2 metrin syvyydessä paksun ja kosteanturvekerroksen alla. Aivan ruuhen alla alkaa musta mutakerros. Poikkileikkaukseltaan ruuhi oli tasapohjainen. Säilyneen osan pituus oli noin 320 cm ja tuhoutuneen vähintään 40 cm joten ruuhen kokonaispituus oli vähintään 360 cm. Leveys oli 50-60 cm. Ruuhi kapeni perää kohti, ja lisäksi latistui, aivan kuin laidat olisi veistetty pois ja perästä tehty lauttamainen.
Löydön iästä ei ole varmuutta, mutta löytösyvyyden perusteella ruuhi saattoi olla peräisin joka 1500-luvulta.
Ruuhi jätettiin paikalleen turpeen alle.

Leppijärvi II (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka sijaitsee noin kolme kilometriä Hinnerjoen kirkolta länteen, Leppijärven lounaispuolisilla pelloilla. Löytäjä ei muistanut löytöpaikkaa enää tarkasti, joten kohde luokiteltiin irtolöytöpaikaksi.

Mäyrämäki (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Mäyrämäki on Leppijärven etelärannalla kohoava jyrkkärinteinen kallioinen mäki, joka sijaitsee 3,3, km länsiluoteeseen Hinnerjoen kirkosta.
Korven kylällä asuvan Helli Lundgrenin isä löysi kirveen mäen rinteestä kallionnotkelmasta, melko läheltä huippua, tehdessään kaivuutöitä. Tarkasta paikasta ei ole tietoa. Mäki on hyvin kallioinen ja paikoin jyrkkärinteinen, eikä kiinteän muinaisjäännöksen olemassa olo ole todennäköistä.
Kivikirves on Helli Lindgrenin suvun hallussa.

Pohjola (1000041171) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pohjolan talo sijaitsee Korven kylän keskustassa noin 2,8 km länteen Hinnerjoen kirkolta. Paikka on tiheästi rakennettu loivan mäenharja Luhdanojaa ympäröivien peltoaukeitten keskellä puronuoman lounaispuolella. Reikäkirveen löytöpaikkaa ei talonväki enää muistanut. Jos paikka on ollut asuinpaikka, se on tuhoutunut tiheän asutuksen alle.
Hämeen museo 1183:15 reikäkirves.

Luhdanpelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Luhdanpelto on noin 300x300 m laajuinen peltoalue Sonkkilan talon itäpuolella ja Luhdanojan välissä. Alueella ei havaittu kulttuurikerroksia ja siellä havaittiin piikappaleiden ja luiden lisäksi modernia materiaalia. Paikka on luokiteltu irtolöytöalueeksi.

Arvela (1000041174) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Arvelan talo sijaitsee Korven kylän keskustassa, noin 2,6 km länteen Hinnerjoen kirkosta. Esine löytyi talon uuden navetan paikalta, oletettavasti rakennustöiden yhteydessä. Maa on savipitoista multaa eikä sisällä viitteitä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Mikäli esine liittyy asuinpaikkaan se on sijainnut ylempänä rinteessä.
KM 3640:16 vasarakirveen katkelma.

Millukorpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Millukorpi on Lellaisten eteläosissa, Isosuon laidalla sijaitsevan tasaisen peltoalueen nimi. Pelto on noin 400x200 m:n laajuinen ja viettää aavistuken verran kaakkoon suon suuntaan. Ympärillä on kallioisia metsäsaarekkeita ja -alueita sekä joitakin peltoja.
Kirves löytyi kyntötöiden yhteydessä tarkemmin määrittelemättömästä kohdasta peltoa. Maaperässä ei ollut mitään merkkejä kulttuurikerroksesta tahi asuinpaikkamateriaalista.
Jalmari Jaakkolan kokoelma nro 3 poikkikirves.

Niittaro (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Esine on löydetty pellolta noin 100 m luoteeseen Niittaron talon pihapiiristä. Paikka ei vaikuta asuinpaikaksi sopivalta.

Lahdenranta (1000041183) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pelto, josta kirves löytyi, on Vähäjärven lounaispäässä. Kirves löytyi pellonraivauksen yhteydessä, vanhasta rantatörmäästä ajetusta täyttömaasta.

Paattainen-Koskeljärvi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paattamen kuivahtaneen järven ja Koskeljärven välinen joki laskee Koskeljärven koilliskulmaan Koskenkylän taajaman tuntumassa. Se on nimeltään Välijoki, ja on pituudeltaan suunnilleen puoli kilometriä. Kirveslöydöt ovat tulleet esiin Välijokea perattaessa, uomasta nostetun soran joukossa. Tarkempia löytötietoja ei ole.
RM 1597:19-20 oikokirves ja poikkikirves.

Vilimussuo (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vilimussuo sijaitsee viitisen kilometriä pohjoisluoteeseen Honkilahden kirkolta. Esineitten löytötiedoissa mainitaan niiden löytyneen vanhan joen uomasta, siitä kohden, missä joki on laskenut Vilimussuohon. Nykyään joen uomasta ei ole mitään tietoa enempää kartassa kuin paikallisilla asukkaillakaan. Vilimussuo on melko laaja alue, joten kohdetta ei voi paikantaa kovin tarkasti.
RM 2819 iskukivi ja RM 2821:1-2 iskukiviä.

Rekola (1000041188) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Rekolan talo sijaitsee Mannilan kylän keskustassa, kuusi kilometriä pohjoiskoilliseen Honkilahden kirkolta.
Kirves on löytynyt pellonraivauksen yhteydessä, mutta siitä ei ole tietoa, mistä pellosta on ollut kysymys. Talonväki ei muistanut enää löytöä eikä löytöpaikkaa.
Tuluskiven löytöpaikasta ei ole tietoa
RM 2418 vasarakirves.

Akkola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Akkolan talo on sijainnut Pyhäjärven rantapeltojen laidassa, noin 6,5 km pohjoiskoilliseen Honkilahden kirkosta. Nykyään taloa ei enää ole, ja sen paikalla sijaitsevat Hellevaaran ja Lössnerin talot.
Paikka on toistaiseksi luokiteltava irtolöytöpaikaksi. Alueella on kuitenkin niin runsaasti esinelöytöjä, että asuinpaikan olemassaolo vaikuttaa todennäköiseltä.
RM 2410 taltta.
RM 2411 taltta.
RM 2412 taltta.
RM 2413 kiviase.
RM 2414 kiviase.
RM 2320 kourutaltta.
Turun his. museo 290 oikokirves.

Sankkila (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Sankkilan talo sijaitsee Mannilan kylän keskustan länsipuolella. Paikka on Mannilan kylää ympäröivän peltoaukean laidalla, metsikössä loivasti itään päin laskevalla peltorinteellä. Esine on löytynyt aikoinaan talon pelloista, mutta enää ei tiedetä, mistä.
RM 2346 Kourutaltta.

Jäykkä (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Jäykän tila sijaitsee Vilimussuon alueella, noin viisi kilometriä pohjoiskoilliseen Honkilahden kirkosta. Talo on Vilimussuonojan pohjoisrannalla, jokea ympäröivän kapean peltovyöhykkeen keskellä. Pellot viettävät kaakkoon ja etelään kohti Vilimussuonojaa.
Esine on löytynyt peltotöiden yhteydessä. Tarkempia löytötietoja ei ole.

Lehtola (1000041193) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Löytöpaikka on ilmeisesti lähellä Metsilän kylän rajaa sijaitsevaa Lehtoa. Esko Lehtola löysi tilansa puutarhasta punaista hiekkakiveä olevan hioinkiven. Löytö tuli esiin hiekkapohjaisesta maasta, etelään viettävältä rinteeltä. Paikalla ei kuitenkaan näkynyt merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
Kauttuan museo: sääriluun muotoinen hioinkivi.

Keltnummi (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Esineet löytyivät Keltnummen alueella sijaitsevasta hiekkakuopasta. 1964 kuopassa oltiin havaittu nokista kiveystä mutta ei kulttuurikerrosta ja vuonna 1996 kiveystä ei ollut näkyvissä tai mitään muitakaan merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä.
SM 17705 taltta.

Heikkilä (1000041198) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Heikkilän talo sijaitsee Vaaljärven länsirannalla, loivahko rantarinteen päällä noin 150m:n päässä järvestä. Pitkä ja kapea kiviesine on aikanaan löydetty Heikkilän talon navetan perustuskaivannosta. Pellosta on myöskin löytynyt reikäkivi mutta sen tarkka löytöpaikka ei ole tiedossa.
RM 2822 kiviesine.

Peltola (1000041199) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Peltolan talo on Mullasjärven lounaispuolella, rinteessä 350 m:n päässä järven rannasta. Esineet ovat löytyneet pellolta ja alueella olleista kaivauksista.

Makkinummen pönkkä (Löytöpaikat)
Varhaismetallikautinen; Högman kertoo Kullanperän kylällä Huhtmäen talon länsipuolella olevan Mäkinummen pönkällä sijaitsevista kuopista. Hänen mukaansa mäen rinteellä ja äyräällä on noin 22 kuoppaa, josta kuusi on jokseenkin selviä. Linkolan käydessä paikalla kuoppia ei enää ollut näkyvissä, mutta talon isäntä oli muistanut nuorena nähneensä kuoppia. Vuonna 2002 talon väki muisti myös kuulleensa kuopista, joihin perimätiedon mukaan oli haudattu ryssiä. Kuopat eivät enää ole näkyvissä ja mäen reunan päällystys on pihamaata. Jäljellä oleva rinne on pensaikon peitossa.
Rinteen länsipuolelta pellolta löytyi viljansängen seasta pala varhaismetallikautista keramiikkaa. Peltoa koekuopitettaessa löytyi muutamia iskoksia ja lievästi värjäytyneitä likamaita. Paikalta on viitteitä asuinpaikasta, mutta selvää muinaisjäännöstä ei havaittu.

Forss (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohde sijaitsee noin 120 metriä Forssin talosta länsiluoteeseen, Otamon hirvijärven -tien eteläpuolella. Paikalta on löydetty hukkunut reikäkivi keskimmäiseltä peltosaralta kiviä kerätessä.

Selkäkangas (1000041251) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Ulvilan kirkosta 6,7 km kaakkoon löytyi kuvakivi johon on kaiverrettu yksinkertainen kirkkoa esittävä ääriviivapiirros. Löytöpaikkana on luode-kaakko-suuntaisella Selkäkankaan harjulla, jota pitkin kulkee vanha kärry ja ratsutienä käytetty polku.

AS.OY Yhdyskatu (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; Paikka sijaitsee 2,5 km lounaaseen Ulvilan kirkosta, Yhdyskiinteistö Oy:n tontilla Finnepäkintiellä. Reikäkivi löytyi keväällä 1952 hiesumaasta ojankaivuun yhteydessä noin 50 m:n päästä Yhdyskiinteistön rakennuksista.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2023. Löytöpaikka sijaitsee kerrostalokiinteistön pihamaan tuntumassa rakennetun alueen keskellä, eikä mitään merkkejä esihistoriallisesta asutuksesta/kerrostumista ole enää paikalla havaittavissa.

Hosike (Löytöpaikat)
Esihistoriallinen; KM numerotta oleva hioinkiven katkelma löydettiin jostakin Kotajan kylän pellosta kivien keruun yhteydessä. Kotajan kylä sijaitsee Loimijoen pohjoispuolella.

Uusitalo (1000041313) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kivikirves löytyi kyntötöiden yhteydessä Korpikujankappale-nimiseltä pellolta. Kyseinen pelto sijaitsee Kourajoen eteläpuolella Kukonharjan kylässä. Tanokkaaseen vievän tien itäpuolisella pellolla. Kirves on myöhemmin hukattu.

Saario (1000041612) (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Paneliassa Ruohomäki -nimisen metsäsaarekkeen länsireunalla sijaitsevasta kohteesta löytyi heinäkuussa 2021 pronssimiekan katkelmia 7 cm syvyydestä. Löytöpaikka on tasainen pihanurmikko v. 2011 valmistuneen omakotitalon ympärillä. Nurmikko perustettiin vanhan pellon paikalle levittämällä talon ympärille rakennuspaikalta sekä sille johtavan tien alta kaivettua vanhaa peltomaata.
Todennäköisesti pronssiase on aikanaan uhrattu veteen, Panelian muinaislahden rantaan. Esineen alkuperäistä sijaintipaikkaa ei enää voi tavoittaa, mutta suurella todennäköisyydellä se on ollut entisen Saarion talon länsipuolella pellon reunassa.

Pietniemi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on heinäkuussa 2021 löytynyt pellosta vaikeasti ajoitettavia kupariseosesineiden katkelmia ja ristiretkiaikainen korvakeputki. Lisäksi pöytäveitsen ylähela ja kukkohanan vääntimen katkelma. Löytösyvyys 10 cm. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19470, ILM19479.

Ranta-Pere (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Sonnilanjoen itäpuoliselta pellolta löytynyt elokuussa 2021 viikinkiaikaisen tasavarsisoljen katkelma ja hevosenkenkäsoljen katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20169.
Löydöt on tehty Martoila/Sonnilan autioituneen kylätontin alueelta ja läheisyydestä.

Koppala (1000041846) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on heinäkuussa 2021 löytynyt pellosta pieni hevosenkenkäsolki sekä uuden ajan asutukseen liittyviä pienesineiden katkelmia ja rahoja. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM19632.

Värkinportit (Löytöpaikat)
Historiallinen; Löytöpaikka on Merikarvian edustalla Ouran saaristosta itään ja Halluskerin saaresta länteen Viitameren Värkinportit -alueella 3,0 metrin väylän tuntumassa.
Tukkiankkuri, joka löytyi 2021 väylänkunnostuksen yhteydessä Luvia - Merikarvia rannikkoväylältä. Ankkurin tukki on puuta. Valimen (varren) pituus on noin 1,8 metriä. Myös haaran pituus on 1,8 metriä.
Ankkuri on yksityishenkilön hallussa, koska se päätettiin olla ottamatta museokokoelmiin.

Karhiniemi Jokiranta (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2021 löytynyt pellosta neulakotariipus ja muita keski- ja myöhäisrautakauden esineitä ja katkelmia 3 - 6 cm syvýydestä. Ks. alakohteet. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20979, ILM20980, 21219 - 20221. Kohteella on liikkunut vuosien ajan muita metallinetsijöitä tekemättä löytöilmoituksia.
Löytöalue tarkastettu maastossa ja rajattu sekä maastohavaintojen että löytötietojen mukaisesti. Alueen koillisosassa Karhiniementien pohjoispuolella on selkeästi sekä maastossa että ilmakuvissa erottuva tummemman maan alue. Nokea tai hiiltä ei havaittu, ylempänä lähellä Heikkilän tilakeskusta maa on hiekkaisempaa.

Saula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2021 löytynyt Vähä-Säkylän historiallisen kylänpaikan viereisestä pellosta valmunuppisen kaarisoljen varsikatkelma, vaa´an varsikatkelma sekä muita katkelmia ja sulaneita kupariseoksia, joista osa lienee rautakautisia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20993.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Ojaniitty (Kivirakenteet)
Kivikautinen; Pellosta on metallinetsinnän yhteydessä löytynyt poikkiteräinen kivikirves lokakuussa 2021. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM20853.

Flakanjärvi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä louhikkoisesta ja epätasaisesta maastosta löytyi kaksi putkellista keihäänkärkeä, joista toinen jätettiin paikalleen (tarkemmat paikkatiedot Ilpparissa). Lisäksi keihäänkärkien löytöpaikasta n. 100 m etäisyydellä löytyi tulusrauta. Sen ympäristössä tarkemmin tutkimattomia signaaleja.

Teikarla (1000042594) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt kaksi dirhemiä, keskiaikainen klippinki, kukkohana ja muita historialliseen asutukseen viittaavia löytöjä. Ilppari ILM19741, 19760, 21201, 21304.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Soukainen 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinässä on v. 2018 löytynyt kaksi historiallista sormusta, joista toinen hopeainen ja kukka-aiheisella kannalla koristeltu. Löytösyvyys 20 cm.

Lehtinen (1000042676) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä on löytynyt myöhäiskeskiaikainen Madonna-aiheinen hopealevy, ilmeisesti kirjanhela. Ilppari ILM15100.

Yli-Priia (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt esineenkatkelmia, kuten ortodoksisen ristiriipuksen poikkisakaran pää.

Isoniementie (1000044069) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kahden suuren kivenlohkareen muodostaman "luolan" sisältä löytyi metallinetsinnässä rautainen vyön tai valjaan solki (KM 43713: 1). Viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 10537.

Isoniitty (1000044375) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 31.8.2019 metallinetsinnässä löytynyt sormus tai aterimen hela.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 11502.

Vanha Riihisaari (1000044378) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on toukokuussa 2022 löytynyt rullapäinen hevosenkenkäsolki viikinki- tai ristiretkiajalta. Löytösyvyys 6 cm. Maassa havaittiin hiiltä ja paikalla on myös matala kiveys, jota löytäjä piti mahdollisena eräsijan kiukaana. Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21975.

Kirkkokalinen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2019 pellosta löytyi pieni kupariseosesine, mahdollisesti hela.
Peltoaluetta pintapoimittiin inventoinnissa 2023. Pelto oli avoinna ja äestetty, joten havaintomahdollisuudet olivat pinnan kuivuudesta huolimatta melko hyvät. Pellolla ei kuitenkaan havaittu mitään löytöjä, eikä muutakaan kiinteään muinaisjäännökseen viittaavaa.
Noin 255 m löytöpaikasta itään on sijainnut Kalomäki 1- niminen mahdollinen rautakautinen kalmisto, joka on ilmeisesti tuhoutunut kokonaan maankäytössä 1900-luvulla ja kohde on poistettu muinaisjäännösrekisteristä.

Vaaksholma (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta 11.10.2019 metallinetsinnän yhteydessä talteenotettu plombi.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12043

Pukkala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Keväällä 2019 metallinetsinnässä on pellosta 10 cm syvyydestä löytynyt sormus.

Noormarkun ruukin pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä kesällä 2019 valutapillinen musketinkuula. Lisäksi suuri määrä 1600-luvulta 1900-luvulle ajoittuvia rahoja ja pienesineitä, kuten hihnan- ja kengänsolkia, nappeja ja lyijysinettejä (Ilppari ILM25906).

Södergård (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt keskiaikainen raha, Kristian I:n hvid (1448-1481). Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM12204.

Kivikautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt esineitä ja katkelmia, joista ainakin eläinpäinen hihnanjakajan hela, hevosenkenkäsoljen ja valmunuppisen kaarisoljen katkelmat ja penninki ovat myöhäisrautakautisia. Lisäksi uuden ajan rahoja ja pienesineitä. Ilppari ILM22921, 22922, 22923, 23277. Lisäksi kvartsiydin (ILM23284).

Lehtonen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on löytynyt tasavartisen ristiriipuksen katkelma ja latteanuppisen hevosenkenkäsoljen katkelmalta vaikuttava esine. Ilppari ILM21913.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkaatettu maastossa.

Iso-Säkylä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä elokuussa 2022 todettu rautakautinen ja historialllinen löytöpaikka-alue lähellä historiallista kylänpaikkaa Iso-Säkylä (Stor Säkylä) Anttila (1000023347). Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM22889, ILM25446.

Hannu (1000045033) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on vuonna 2022 löytynyt viikinkiaikainen penninki ja myöhäisrautakautisen tasapainovaa´an varsi. Ilppari ILM22876.

Villiö Härkälä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä merovingiajan tasavarsisolki ja viikinkiaikaisen koruneulan kanta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM21847, 21848. Myös historiallisia löytöjä, kuten kupariseoksinen uskollisuussormus (ILM22758).
Haistilan kylätontin kaakkoispuolinen peltoalue oli inventoinnin 2023 aikaan osittain korkealla sängellä sekä osittain heinällä, eikä pintapoiminta ollut mahdollista. Peltoalue rajattiin löytöalueeksi. Mahdollisten rautakautisten kulttuurikerrosten tai rakenteiden havaitseminen ja kohteen tyypin, muinaisjäännösstatuksen ja aluerajauksen tarkempi määrittäminen vaatisi peltoalueen tarkkuusinventointia tai koekaivauksia.

Landsvilja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt pöytäveitsen ylähela 15 cm syvyydestä.

Mankooli (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt pieni hopeasolki 20 cm syvyydestä.

Snäll (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt kaksipiikkinen viskari 30 cm syvyydestä.

Mäki-Ollila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä syksyllä 2019 löytynyt mahdollisesti rautakautinen kulkunen ja historiallisen ajan kupariseoskoru.

Vahala 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä keväällä 2017 löytynyt kengänsolki uudelta ajalta.

Räpi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellon pintamaasta on toukokuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä massiivisen rannerenkaan katkelma. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 22884.

Yli-Jaakkola 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt keväällä 2022 pellosta merovingiajan rapusolki. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 23468.

Perttilä (1000045356) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä löytynyt toukokuussa 2022 pyöreän kupurasoljen katkelma viikinkiajalta. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM 22883. Alakohteeksi merkitty merovingiajan tasavarsisoljen katkelma (ILM 22882).
Vuonna 1968 löydettiin vajaat 100 m vuoden 2022 löytöpaikasta pohjoiseen kynnöstöissä rautainen keihäänkärki (SatM 17412) ja rautarengas (SatM 17448). Satakunnan Museo suoritti vuonna 1969 tällä löytöpaikalla (Kepola Räpin koetila) kaivauksen, jossa paikallistettiin kolme liesikiveystä ja yksi epämääräinen kuopanne sekä löydettiin kaksi ajoitukseltaan epäselvää veitsen katkelmaa.

Kyläpitkänen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Elokuussa 2022 on pellosta löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakauden kuulamainen punnus, helminauhan jakaja, sulanutta kupariseosta sekä kengänsolki, rahoja ja muita uuden ajan löytöjä. Ilppari ILM 22925. Sittemmin ilmoitettu lisää myöhäisrautakautisia löytöjä (ks. alakohteet).
Kerttu Itkosen (1960) Huittisten inventointikertomuksessa mainitaan pellon viereisellä mäellä sijaitsevien Sammun vanhan ja uuden koulun rakennustyössä löydetyt keihäänkärjet (sivu 24).

Iso-Säkylä 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on elokuussa 2022 löytynyt karhunhammasriipuksen katkelma, sulanutta kupariseosta sekä uudelle ajalle ajoittuvia rahoja ja pienesineitä. Ilppari ILM22986.

Iso-Säkylä 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Peltoalueelta on tehty metallinetsinnässä useita myöhäisrautakautisia ja historiallisen ajan löytöjä. Ensimmäiset löydöistä on tehty 20.-23.10.2022 (ILM24925; ILM24885; ILM24890; ILM24891). Lisää löytöjä on tehty 30.10.2022 (ILM25009). Löytöpaikka on lisätty rekisteriportaaliin viimeksi mainittujen löytöjen jälkeen.
Kokoelmiin pyydettyjä löytöjä ei ole vielä luetteloitu.
Kohde vaatii lisäselvitystä.

Unaja 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta metallinetsinnässä löytynyt nappi, jossa on koristeena kaksipäinen kotka.

Mäki-Ketala 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäki-Ketalan kuppikivien lounaispuolisesta pellosta on marraskuussa 2022 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisia punnuksia, tasavartisen soljen katkelma, sulanutta kupariseosta jne. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25032, ILM25154.

Mäki-Horelli (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä sekä myöhäisrautakautisia että historiallisia esineenkatkelmia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM24840, ILM24854, ILM24878, ILM24989.

Kirkkosaari (1000045766) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä tulusrauta ja todennäköisesti myöhäisrautakautinen ketjunjakaja. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM24950. Eri puolilta Kirkkosaarta ilmoitettu Ilpparissa myös vaikeasti ajoitettavia tai historiallisia metallinetsintälöytöjä, kuten 1520-luvun klippinkirahoja.

Trumetari 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt gotlantilainen aurto (gote), n. 1390–1420 (KM 44342:1). Raha löytyi käännetyn pellon pintamaasta 5 cm syvyydestä.
Lisätietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM13352.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2023. Pelto on aktiivisessa viljelyssä, mutta jätetty sängelle eikä pintapoiminta onnistunut.

Eskola (1000045991) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä 1.2.2020 pellolta löytynyt pöytäveitsen kahvan päätehela.

Hulttinen (1000046059) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä pellosta on löytynyt historialliseen asutukseen viittaavia esineitä, joista vanhimmat jo keskiaikaisia (kaksi ns. D-solkea, ristiretkiaikaista muotoa sisältävä hihnanhela, kaksi 1520-luvun klippinkirahaa). Myös keskiaikaan tai uuden ajan alkuun ajoittuvia löytöjä: kukkohana, veitsen pääteheloja, lyijysinettejä. Lisäksi 1600- ja 1700-luvun rahoja ja vaikeammin ajoitettavia historiallisia löytöjä (tinaheloja, padan korvake, noppa jne).
Löytöjen levintä kattaa noin 70 x 40 metrin laajuisen alueen pellolla Mattilantien molemmin puolin, painottuen kuitenkin tien ja Hulttisen tilakeskuksen väliselle alueelle. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25372, ILM25444.

Karhomäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta pyöreän kupurasoljen katkelma (Ilppari ILM 23533). Alakohteena neulakotariipuksen katkelma (ILM 18445). Läheisyydestä muita lähinnä uuden ajan asutukseen viittaavia löytöjä (kengänsolkia jne).

Kokemäenkartanon pelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on vuonna 2022 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautisia sekä keskiaikaiseen ja uuden ajan asutukseen viittaavia löytöjä. Tätä ennen pellolla on vuosien ajan tapahtunut muinaismuistolaista piittaamatonta metallinetsintää.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: ILM22755, ILM22760, ILM22770, ILM22814, ILM23744, ILM25436.
Laaja, tasainen peltoalue Kokemäen kartanon luoteispuolella. Pelto oli oraalla, eikä kattava
pintapoiminta ollut inventoinnissa 2023 mahdollista. Mahdollisten rautakautisten tai keskiaikaisten kulttuurikerrosten tai rakenteiden havaitseminen ja kohteen tyypin, muinaisjäännösstatuksen ja aluerajauksen tarkempi määrittäminen vaatisi peltoalueen tarkkuusinventointia tai koekaivauksia.

Kylä-Horelli (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on syksyllä 2022 löytynyt karhunhammasriipus ja myöhäisrautakautinen sormus. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM23217, ILM23218. Alakohteina myös aiempia löytöjä samalta pellolta: tasavartisen soljen katkelma ja hela (kevät 2021, ILM18109, 18422).

Kopula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt myöhäisrautakautiset sarjahelmi ja punnuksen rautaydin. ILM21439.

Myllärinmäki (1000046105) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä talvella 2020 löytynyt Kustaa Vaasan klippinki 1518-1522 sekä historiallisen ajan esineistöä.

Anola (1000046114) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on vuonna 2022 saatu historiallisten metallinetsintälöytöjen ohella myöhäisrautakauden kuulamainen punnus, jonka navoille on veistetty rastit. Samantapainen löytö on saatu myös läheiseltä Kirkkosaarelta. Ilppari ILM23374. Historiallisiin löytöihin sisältyy mm. keskiaikainen raha (Kristian I:n hvid, ILM23253).

Kirkkosaari 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä pellosta on löytynyt iso myöhäisrautakauden kuulamainen punnus, jonka lappeille on kaiverrettu rastit. Samalla tavoin merkitty punnus on saatu läheisestä Anolan löytöpaikasta. Ilppari ILM23374.

Villiö Härkälä 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Härkälän kylätontin pohjoispuolelta ja Kuurolantien koillispuoliselta peltoalueelta on tehty useita
irtolöytöjä, mm. vuonna 2022 metallinetsinnässä viikinkiajan tasavarsisolki (ILM22044). Peltoalue tarkastettiin inventoinnissa 2023. Pellolla orasti heinä, eivätkä havainnointimahdollisuudet olleet aivan parhaat mahdolliset. Pellon pinta oli melko kuiva ja tasaisen harmaa. Peltoaluetta kuitenkin pintapoimittiin ja pinnalla näkyi vihreän lasin ja tiilen kappaleita, mutta mitään rautakauteen viittaavaa ei havaittu. Kohteelle tehtiin aluerajaus löytöjen mukaan Leppialhonojan molemmin puolin.

Simula (1000046118) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on vuonna 2022 löytynyt pellosta myöhäisrautakautinen hihnanjakajan hela, dirhemin katkelma ja sekalaisia historiallisia löytöjä. Ilppari ILM22720, ILM22845, ILM23357.
Simulan peltoalueet olivat inventointihetkellä 2023 heinällä, eikä pintapoiminta ollut mahdollista. Löytöjen perusteella alueelle tehtiin rajaus.

Kuukkinen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2022 löytynyt viikinkiaikaisen hihnanjakajan helan ja rannerenkaan katkelmat. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25193.

Huhtaa (1000046153) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt historialliseen asutukseen viittaavia esineitä, joista vanhimmat viimeistään 1500-luvulta (1520-luvun klippinki, pöytäveitsen pääteheloja). Löytöpaikalla tai sen liepeillä on löytäjän ilmoituksen ja Kuninkaan kartaston (1776 - 1805) mukaan sijainnut Huhtaan kylänpaikka. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25062.
Vaatii tarkempaa selvitystä; kohdetta ei ole tarkastettu maastossa eikä aluerajattu.

Metsähyötilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä on pellosta löytynyt historialliseen asutukseen viittaavia esineitä, kuten 1520-luvun klippinki, kantasormus, sormustimia, veitsen päätehela 1400/1500-luvulta ja pronssipadan katkelmia. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM25327, ILM25326.

Ruski (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt kukkohanan väännin sekä uudelle ajalle ajoittuvia nappeja, hihnansolkia ja rahoja. Ilppari ILM25056.

Eskola (1000046185) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt kukkohanan väännin ja 5 äyrin raha vuodelta 1709. Ilppari ILM14035, 14044.

Karhiniemi Paskantöyry (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta löytynyt metallinetsinnässä hevosenkenkäsoljen katkelma. Ilppari ILM20388. Löytynyt myös Salin I-tyylillä koristeltu aggraffinappi kansainvaellusajalta (Ks. alakohde).

Koskela (1000046195) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnän yhteydessä lyyran muotoinen tulusrauta ja koveli (20.2.2020).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 13387 ja 13464.

Takamaa 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsästä löytynyt kivi, jonka lappeilla täyskairattuja kuoppia. Ilppari ILM11652.
Paikalla käytiin inventoinnissa vuonna 2023. Välittömästi löytöpaikan lounaispuolelle on juuri rakennettu uusi sähkölinja. Paikalla oli muutamin kohdin paljastunut hiekkamaata pylväiden liepeillä. Nämä paljastumat tarkastettiin mutta niistä ei havaittu mitään kivikautiseen asutukseen viittaavaa.

Mankka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellon reunasta on metallinetsinnässä keväällä 2019 löytynyt lyijyplombi 15 cm syvyydestä.

Ristimäki (1000046691) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä uudelle ajalle ajoittuvan pukumiekan väistimen katkelma (löytöpvm. 6.1.2020).
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 12758.

Kuulomäki (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Metallinetsinnässä löytynyt pellosta myöhäispronssikautinen putkikirves (Mälarin kirves) syyskuussa 2022.

Kanttinkangas (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hiekkakuopan lounaispäädystä löytyi yksi selvä kvartsi-iskos ja kaakkoisreunan keskivaiheilta noin 2 mm kokoinen palaneen luun siru (N 6889128 E 263114). Mitään muuta muinaisjäännökseen viittaavaa ei kuopan leikkauksien tar-
kassa läpikäymisessä havaittu.
Kuopan reunan päälle, ehjään maaperään, tehtiin 22 kpl koekuoppia 1–15 m etäisyydelle kuopan laidalta samalle tasolle kuin luunsirun löytöpaikka. Mitään merkkejä muinaisjäännöksistä ei havaittu.
On siis todettava, että kohde on kivikautinen irtolöytöpaikka, josta on löytynyt kvartsi-
iskos ja palaneen luun siru muutaman kymmenen metrin etäisyydellä toisistaan.

Lammainen (löytöpaikka) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä tehtyjä historiallisen ajan löytöjä lähellä Lammaisten kylänpaikkaa (1000015682).

Lutiska (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta tunnetaan useita keskiaikaisia ja/tai 1500-1700 -l ajoittuvia metallinetsinlöytöjä. Kohde sijaitsee kapealla peltolohkolla Ulvilan kirkon pohjoispuolella. Paikalla inventoinnin yhteydessä 2023 tehdyssä pintapoiminnassa ei havaittu irtolöytöjä eikä merkkejä kulttuurikerroksesta kairatutkimuksella.

Sorkkisen pelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sorkkisen historiallisen kylänpaikan länsipuolisesta pellosta on löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakauden kuulamainen punnus. Ilppari ILM26173.

Vuorela (1000047382) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Ripovuoren eteläpuolisen pellon pohjoisosasta on toukokuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä nelikorvainen korvakeputki ristiretkiajalta ja mahdollisesti rautakautinen hihnanpäätehela. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM26184.

Sorkkisen pelto 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Sorkkisen historiallisen kylänpaikan pohjoispuolisesta pellosta on toukokuussa 2023 saatu metallinilmaisinlöytöinä mm. myöhäisrautakauden kuulamainen punnus ja hihnan koristelehela sekä keskiaikainen Golgata-sormus. Ilppari ILM26293, 27442. Ilmoittajien mukaan pellolla on aikaisempina vuosina käynyt metallinetsijöitä, jotka eivät ole tehneet löytöilmoituksia.

Louhianmäen juuri (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Louhian- eli Lauhianmäellä on sijainnut tunnettu Lauhianmäen kalmisto (poistettu kiinteä muinaisjäännös, mj-rekisteritunnus 50010030). Louhianmäen luoteisen alarinteen pellosta on toukokuussa 2023 tehty muutamia rautakautisia esinelöytöjä, kuten kaksi rapusolkea merovingiajalta. Tätä ennen pellolla on maanomistajalta saatujen tietojen mukaan tehty muinaismuistolaista piittaamatonta metallinetsintää vuosien ajan.
Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM26274, ILM26299.

Heinilä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 uuden ajan alkuun ajoittuva pöytäveitsen ylähela. Lisäksi rahoja 1600-luvulta alkaen ja historiallisen ajan esinelöytöjä, joita ei otettu kokoelmiin.

Ranta (1000047457) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 uuden ajan alkuun ajoittuva pöytäveitsen ylähela ja hopeasuikale, mahdollisesti suoristettu sormus. Lisää löytöjä ilmoitettu 2023 (ILM28065): mm. plombeja, pöytäveitsen päätehela uuden ajan alusta ja klippinkiraha noin vuodelta 1520.

Pispa 2 (1000047467) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pispan kivikautisen asuinpaikan ja historiallisen kylänpaikan länsipuoliselta pellolta muutamia metallinetsintälöytöjä, joista ainakin kaksi (dirhemin katkelmat) ovat viikinkiaikaisia. Osa löydöistä liittyy historialliseen asutukseen.

Lapijoki Vainio-Lauri 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä keväällä 2020 plombi ja muuta historiallisen ajan esineistöä. Löytäjän mukaan löytöpaikalla on havaittavissa rakennuksen jäännöstä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM13545.

Vaarinpolku (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2020 löytyi hevosen viskari noin 20 cm syvyydestä pihamaalta, joka on ilmoittajan mukaan mahdollisesti entistä peltoa.

Tirkkeli (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Tirkkeliksi nimitetyltä peltoaukealta löydettiin vuonna 1963 suopellosta botnista tyyppiä edustavan suksiparin kärkikatkelmat (SatM 16962). Sukset on radiohiiliajoitettu viikinkiajalle.

Astala (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta olevalta saarekkeelta löytyi niitattu kupariseosastia ja tuluspiin katkelma.

Köömilä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on huhtikuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen vyönsolki. Ilppari ILM25993.

Härkälä (1000048056) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä kalanmuotoisen koristehelan katkelma myöhäisrautakaudelta. Ilppari ILM27142.

Viikari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on Kokemäenjoen rannan läheltä löytynyt elokuussa 2023 viikinkiaikaisen miekan rautaväistin. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön: Ilppari ILM27505.

Vaaksholma 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä elokuussa 2020 noin 1500-luvulle ajoittuva pöytäveitsen ylähela sekä uudelle ajalle ajoittuva metallisen matkaikonin katkelma.

Rapajärven pelto (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolla tehdyn kevään kylvöä edeltäneen kevytmuokkauksen yhteydessä löytyi Jäkärlän tyypin kivikirves (KM 44444: 1). Esine oli pintamaassa. Löytöajankohta 22–24.4.2020.
Löydöstä on arkistoitu viranomaiskäyttöön paperiverifikaatti.

Rauvala (1000048317) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä elokuussa 2020 kupariseossormus, joka on ikonografisen sormuksen tyylittynyt muunnos.

Ali-Talonen (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syyskuussa 2023 löytynyt viikinkiaikainen tasavarsisolki. Ilppari ILM27854.

Käppäränpuisto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Puistosta löytyi metallinetsinnässä kukkohanan katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 17056.

Karhula (1000048663) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syyskuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiajan tasavarsisolki (Ilppari ILM28232, ILM28272).

Pappilan pelto (1000048664) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä syyskuussa 2020 1400- tai 1500-luvulle ajoittuva veitsen ylähela noin 13 cm syvyydestä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM 16886.
Kohde tarkastettiin inventoinnissa 2023. Paikka on aktiivisessa viljelykäytössä olevaa alavaa peltoa, joka on ollut niittynä ja kasvoi vielä syksyllä heinää. Pintapoimintaan ei ollut edellytyksiä.
Maaperä paikalla on savea.

Ossa (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kulunut soikea ja tappikoristeinen solki, luultavasti pieni A-tyypin soikea kupurasolki.

Riepulakia (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä keihäänkärki (peurakeihäs).

Pispa 3 (1000048833) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2023 löytynyt metallinetsinnässä myöhäisrautakautinen hihnanjakajan hela (ILM28552). Alakohteeksi merkitty permiläinen vyönhela (ILM28102). Lisäksi vaikeasti ajoitettavia tai historialliseen asutukseen liittyviä pienesineitä.

Jahtipelto (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sulaneen kupariseoksen pala. Lisäks löytöinä historiallisen ajan esineistöä, joita ei otettu kokoelmiin.

Iso-Vahanen 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on syksyllä 2023 löytynyt metallinetsinnässä viikinkiajan katkelmallinen tasavarsisolki, maksuhopeakappale ja kuulamainen punnus. Lisäksi historialliseen asutukseen liittyviä rahoja ja pienesineitä. Ilppari ILM28990, ILM28991.

Putko (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä marraskuussa 2020 myöhäisrautakautinen tai keskiaikainen vyönhela ja sulanutta kupariseosmetallia noin 10 cm syvyydestä.

Yli-Kahri 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä Pan-aiheinen koristehela.

Pikkuvainio (1000049482) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä silmäkirves.

Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kasteristin katkelma.

Nikki (1000049525) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä osittain sulaneen kupariseospadan katkelma (KM 45933).
Kohde tarkistettiin inventoinnissa 2023. Loivasti kohti luodetta ja Kokemäenjokea sekä
sen koillispuolen juopaa viettävä pelto. Löytöpaikka on pellon yläreunassa oleva tasanne.
Pelto oli viljelyksessä, eikä pintapoiminta tai koekuopitus onnistunut.
Inventoinnissa kohde on nimellä Ravani.

Sippola (1000049820) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kattilan korvakkeen katkelma sekä putkimainen kupariseoshelan katkelma.

Salo (1000050111) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kylvön jälkeisessä kivien nostamisessa löytyi pohjalainen tasataltta (1990-luvulla).

Räte (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Metsän istutuksessa löytyi kivikirveen katkelma.

Urporanta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Yksittäinen klippingin löytöpaikka Ulvilan kirkosta noin 380 metriä pohjoiseen olevalla laajahkolla, loivasti Kokemäenjokeen vietävällä pellolla (ILM 19911) Inventoinnin yhteydessä tehdyssä pintapoiminnassa paikalta ei havaittu löytöjä.

Saari (1000050182) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Saarenluodon eteläpäässä, loivasti etelään viettävältä peltomaalta tunnetaan useita metallinetsinelöytöjä. (Esim. ILM 19790, ILM 20143, ILM 21526) Maasto on hiekkaista peltoa. V. 2023 inventoinnin aikaan havaittiin, että peltojen poikki aina Kokemäenjoen rantaan Saarenluodon eteläkärkeen oli kaivettu vesihuoltolinja. Kaivuutyöt ja niihin liittyneet ajoreitit olivat rikkoneet ja jyränneet pellon pinnan lähes kokonaisuudessaan eikä pintapoimintahavaintoja ollut mahdollista tehdä.
Pellon pohjoispuolella on pienehkö metsäsaareke, joka tarkistettiin kokonaisuudessaan, mutta havaintoja historiallisen tai esihistoriallisen ajan muinaisjäännöksistä ei tehty. Kairauksien perusteella maaperä saarekkeessa ja heti sen eteläpuolella olevan peltoaukean viljelemättömällä reunakaistalla oli hietaa/savea.
Pellon reunalle kaivettiin neljä pientä koekuoppaa, joissa ei havaittu merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Metsäsaarekkeeseen on myös aikaisemmin tehty useita peittämättömiä koekuoppia (mahdollisesti metallinetsinnän seurauksena). Metsäsaarekkeen pohjoispuolella oli kesäkuussa pieni perunapelto mulloksella, joka myös tarkistettiin pintapoimintana, mutta kohde oli löydötön.

Trumetari 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Kokemäenjoen sivuhaaran kaakkoispuoliselta pellolta tunnetaan metallinetsimellä löydettyjä
esineitä (ILM28576). Löytöpaikka sijaitsee noin 430 metriä Ulvilan kirkosta kaakkoon, Päkkiojan eteläpuolella. 2023 inventoinnin yhteydessä paikalla päästiin tekemään pintapoimintaa. Sänkipellolla oli runsaasti pellon pintaa näkyvissä, mutta irtolöytöjä ei havaittu. Paikkaa kairattiin, mutta merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä ei havaittu. Maaperä oli savea/hienoa hiesua.

Kullanpelto (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä heinäkuussa 2020 koristeltu kupariseosesineen katkelma.

Ylivuoltee 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on vuonna 2023 löytynyt kaksi katkelmallista viikinkiajan tasavarsisolkea, Eerik Pommerilaisen raha sekä historiallisia tai vaikeasti ajoitettavia, tyypillisiä peltolöytöjä (pronssipadan jalka, sulanutta kupariseosta jne.). Ilppari ILM27009.

Keittiömäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä merovingiajan tasavarsisoljen katkelma ja niitattua kuparipeltiä. Ilppari ILM28305.

Takkula (1000050477) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma, myöhäisrautakautinen punnus ja kupariseoksinen sarjahelmi. Ilppari ILM28115, 28183.

Norri (1000050479) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt karhunhammasriipus (Ilppari ILM28423).

Tirri 4 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä merovingiajan tasavarsisolki (ILM27833).

Lytteböl 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Lyttylän kartanon takapihalta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2020 kirjansolki.

Rautakautinen; Pellosta löytyi metallinetsinnässä huhtikuussa 2021 mahdollinen tasavartisen soljen katkelma. Koordinaatti on viitteellinen.

Katajajärvi (1000050862) (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Lavian Niemenkylässä Salokankaan talossa säilytetään läheisen Katajajärven (Katjalammen) rantamudasta 1960-luvulla löydettyä ruuhta. Ruuhi on n. 4 m pitkä, yksipuinen ja verrattain hyvin säilynyt. Ruuhi mainitaan v. 1963 inventoinnissa, mutta silloin löytöpaikaksi on virheellisesti merkitty Kotajärvi Haunian kylässä. Sama virhe toistuu v. 1995 inventoinnissa. Löytöpaikka on kuitenkin talon läheinen Katajajärvi. Tiedot on vahvistanut maanomistaja.

Leppäranta (1000050900) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä Juhana III:n raha. Löytö liittynee viereiseen Joensuun kohteeseen, josta on löytynyt runsaasti historiallisen ajan löytöjä.

Hankkasmäki 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Maaliskuussa 2024 metsäkoneen myllertämältä alueelta löytyi metallinetsinnässä kaksi pyöreää kupurasolkia (ainakin toinen A-tyyppiä) ja pronssihelmi, joiden päällä oli ollut iso kivi. Ilppari ILM29502.
Vaatii tarkempaa selvitystä. Kohdetta ei ole tarkastettu maastossa.

Naakka 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2021 löytyi pellosta sormuksen katkelma.

Koskela (1000051072) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Paikallinen asukas löysi vuonna 1817 sukeltamalla veneenmuotoisen vasarakirveen (KM8055:9) Koskelan tilan pohjoispuolelta kulkevan joen lammesta.
Löytöpaikka tarkastettiin vuoden 2024 inventoinnin aikana, mutta löytöpaikkaa ympäröineet pellot olivat sängellä ja havaintojen tekeminen oli haastavaa. Kynnetyssä pienessä peltokaistaleessa Koiviston päärakennuksen takana havaittiin yksi kvartsi-iskos sekä historiallisen ajan keramiikkaa.

Lahtinen-Tolva (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on löytynyt metallinetsinnässä historialliseen asutukseen liittyviä rahoja ja pienesineitä sekä ristiretkiajalle ajoittuva nauhamainen ketjunnivel, jolle on vastineita luoteisvenäläisissä aineistoissa. Ilppari ILM28032.

Honkilahden Sääksänkorpi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hakkuuaukealta löytyi kvartsi- ja kivilaji-iskoksia. Paikalla on myös havaittu hiilensekaista maata.

Norri 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuosina 2023 - 24 löytynyt metallinetsinnässä dirhemin katkelma ja eläinpäisen hihnanjakajan hela viikinkiajalta. Ilppari ILM27493, ILM27482.

Kangasniemen tila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä avaimen kanta ja mahdollinen koristehela.

Joki-Kurru (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellosta on huhtikuussa 2019 löytynyt metallinetsinnässä kukkohanan osia (Ilppari ILM10276).

Nysi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sulaneen kupariseoksen pala. Lisäksi runsaasti historiallisen ajan esineistöä, jota ei otettu kokoelmiin.

Viertola (1000051975) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Hinnerjoen keskustasta kohti Korven kylää kulkevan tien pohjoispuolella olevalta vanhalta pellolta on keväällä 2024 löytynyt reikäkiven teelmä sekä oikokirveen terän katkelma. Pelto on ollut kesannolla pitkään ja esineet löytyivät, kun paikalle raivattiin mansikkamaata. Pelto on hyvin kivinen ja esille on tullut myös iskoksia ja mahdollisia iskentäytimiä. Tarkastuksessa asuinpaikan todentaminen jäi epävarmaksi, mutta rinteen yläosassa sellainen on voinut kuitenkin olla. Maaperä on moreenia ja maasto laskee ensin loivasti ja lopulta melko jyrkästi pohjoiseen avautuvalle peltoaukealle. Löytöpaikalta on matkaa Rivanmaan louhokselle n. 700 m.

Suviranta (1000051976) (Löytöpaikat)
Kivikautinen; 2.7.2024 Satakunnan Museoon tuotiin piitikari, joka oli löydetty kahteen kappaleeseen hajonneena kesäasunnon pihalta salaojan kaivamisen yhteydessä. Tikarin kärkiosa oli löydetty v. 2012 ja kahvaosa 2014. Löytöpaikka sijaitsee kesäasunnon pihamaalla asuinrakennuksen pohjoispuolella. Paikka on nykyään tasaista nurmikkorinnettä, joka laskee kohti Pyhäjärven rantaa. Nykyisellään rantaan on matkaa noin 30 metriä, mutta Pyhäjärveä on laskettu 1800-luvulla ja alkuperäiselle hyvin erottuvalle rantatörmälle on matkaa n. 10 metriä. Kesäasunnon takana nousee luonnontilainen rinne melko jyrkästi kohti Luonteenkallioita. Rannalla on aikanaan ollut varsin suojaisa eteläkaakkoon kohti järveä aukeava terassi.
Piha-alueella ei ole nähtävissä mitään merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä. Kiinteistö on jäljellä oleva osa vanhaa Suvirannan tilaa, joka on löytäjän lapsuudenkoti. Hänen kertomansa mukaan rannalle on jo 1950-l rakennettu pieni saunamökki, jota myöhemmin on laajennettu. Rakennustöiden yhteydessä ei muistin mukaan ole tullut esille mitään merkkejä kivikautisesta asutuksesta. Paikalle on tuotu hiekkaa, mutta se on kaadettu perustusten tekemisen yhteydessä kaivettuun kuoppaan, eikä sitä todennäköisesti ole levinnyt ympäristöön. Täysin ei kuitenkaan voida sulkea pois mahdollisuutta, että tikari olisi joutunut löytöpaikalleen muualta tuodun maan mukana. Salaojan kaivamisen aikana paikalle on tuotu ainoastaan mursketta, jonka joukossa esine ei ole voinut olla. Tietojen mukaan hiekka tontille on tuotu Säkylästä.
Toisaalta lähialueelta on eri aikoina löytynyt kiviesineiden katkelmia (KM 16308, 16718, RM 409, 719), joten asuinpaikan olemassaolo ei ole mahdotonta, vaikka sellaisesta ei toistaiseksi ole havaintoja

Orjapaadenkallio 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Viikinkiaikainen rautakirveen löytöpaikka sijaitsee Orjapaadenkallion alueella, Orjapaadenkallio-nimisestä röykkiöstä noin 100 m lounaaseen. Kirves löytyi metallinpaljastimella kallioiden väliseltä tasanteelta, jyrkänteen alta noin 20 cm syvyydestä.
Inventoinnissa 2023 paikkatiedot tarkistettiin. Mitään muinaisjäännökseen viittaavaa ei maastossa havaittu.

Villiö Näpi (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Rautakirves on löydetty Villiön kylän Näpin talon pellosta.
Villiön Näpin pellot sijaitsevat Villinsuvannon kiinteän muinaisjäännöksen välittömässä läheisyydessä. Löytöpiste oli aikaisemmin Villiön kylätontin alueella. Piste siirrettiin peltoalueen keskelle, mistä on tehty muitakin löytöjä. Muuritutkimuksen raporttien mukaan on todennäköistä, että Villiönsuvannon koekaivauksissa havaitut ilmiöt jatkuvat myös koilliseen kohti pellon keskiosaa. Peltoalueelta on tehty lukuisia rautakautisia irtolöytöjä ja tutkimattomat osat peltoalueista rajattiin löytöalueiksi

Krootila (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Nuoremman rautakauden pronssinen hevosenkenkäsolki, jota säilyttää löytäjän leski Margareta Matilainen, löytöpaikka selvisi Tommi Anttilan avulla.
Löytöpaikka on entistä peltoa Sonnilanjoen länsirannalla vanhaa kylätonttia vastapäätä. Nykyisin paikalla on omakotitaloja.
Inventoinnin 2011 yhteydessä käytiin kuvaamassa hevosenkenkäsolki, joka ilmeisesti on löytynyt 1950-luvulla peltotöissä. Löytäjän lesken mukaan löytöpaikalla oli havaittu pienikokoinen hiilisen maan alue, josta ei soljen lisäksi löydetty mitään muuta.
Soljen pyöreähköissä nupeissa on kolme pientä tappia kummassakin. Nuppeja yhdistää soljen selkäpuolella varras niin, että kehä on yhtenäinen. Kehä on päältä lievästi harjallinen, alapuoli on kourumainen ja sillä on vaaka-akselilla toisella
reunalla kaksi, toisella yksi tappi. Niiden tarkoitus on ollut pidättää neulaa paikallaan. Neula puuttuu ja yläosassa on murtumajälki, mahdollisesti siitä on irronnut nuppi tai muu uloke. Esine vaikuttaa puolivalmisteelta. Solki on erittäin
hyväkuntoinen, siinä mm. päiden nupeissa on näkyvissä alkuperäistä messinkipintaa. Samalta peltoaukealta tunnetaan kolme muutakin yksittäisen rautakautisen esineen löytöpaikkaa. Satakunnan peruna oy:n löytöpaikka on arvioidusta löytöpaikasta puoli kilometriä pohjoiseen ja Vaimalan soljen löytöalue runsaat 800 m itäkoilliseen Sonnilanjoen toisella puolella. Yli-Parma on noin 1,3 km päässä pohjoiskoillisessa Leikkimäen kalmistokallion edustalla, tien toisella puolella.

Sarvanvuori (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Sarvanvuoren itärinteen pellosta on metallinetsinnässä löytynyt huhtikuussa 2025 löytynyt historialliseen asutukseen liittyvää pienesineistöä ja karhunhammasriipuksen katkelmalta vaikuttava esine. Ilppari ILM29683.

Ranta-Anttila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä sulaneen kupariseoksen pala, kupariseosvarras ja mahdollinen historiallisen ajan helan katkelma.

Vanhakartano (1000052454) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kahteen osaan hajonnut padankorva.

Kauliomäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä elokuussa 2021 pellosta löytyi mahdollinen piilukirveen teräkatkelma.

Mikola (1000052693) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä valetun kupariseospadan jalkakatkelma.

Harola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2021 pellosta löytyi historiallisen ajan pienesineitä. Löytöpaikka sijaitsee osittain kylätontin Harola (1000047970) alueella.

Ranta-Pere 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pieni lyijyleimasin.

Pohjaranta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metsästä löytyi metallinetsinnässä panssarinuolenkärjen katkelma ja kantarauta.

Mommola 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2021 pellosta löytyi kupariseospadan reunapala.

Arola I (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta löytyi metallinetsinnässä kaksipiikkinen viskari.

Ollila (1000053108) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä Kokemäenjoen eteläpuoliselta pellolta on syyskuussa 2024 löytynyt vanhempaan roomalaisaikaan ajoittuva kaarisolki. Ilppari ILM32247.

Uusikartano 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt pieni kupariseoksisen koriste-esineen katkelma.

Äyhönjärvi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sormuksen katkelma ja klippinki.

Alatalo (1000053202) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt 1500- ja 1600-luvun rahoja, joista otettiin kokoelmiin Kristian II/Kustaa I klippinki.

Unaja 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan rahoja, joista otettiin kokoelmiin Kristian II/Kustaa I klippinki.

Aikala (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt klippinki.

Koskenranta (1000053238) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt klippinki.

Karakisto (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt klippinki.

Tolppamäki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on kesällä 2024 löytynyt metallinetsinnässä hevosenkenkäsoljen katkelma, rautakautisen ketjun katkelma ja kattilan rengaskorvan lehti (rautakautinen tai historiallinen). Ilppari ILM31672.

Saine (1000053397) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kengänsolki.

Päivike (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt metallinetsinnässä kestokalenteri.

Tammela (1000053492) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on lokakuussa 2024 löytynyt metallietsinnässä viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma sekä muota myöhäisrautakautisia katkelmia ja pienesineitä. Ilppari ILM32724.

Saloranta (1000053509) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt padan kylkikatkelma.

Rostedt (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Vuonna 1869 rakennetun talon perustuksista löytyi rapautunut kiviesine. Kyseessä on mahdollisesti tuura, joka on kätketty rakennukseen.

Peltokuitti (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on vuonna 2023 löytynyt metallinetsinnässä tappikoristeisen hevosenkenkäsoljen katkelma ja alakohteeksi merkitty katkelma valekierteellä koristetusta rengaskorusta. Ilppari ILM26720.

Lähde (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2021 löytynyt leijona-aiheinen hela.

Rekola (1000053729) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2021 pellosta löytyi kukonmuotoinen kupariseoskoriste, ei kuitenkaan kukkohanan osa.

Saari 2 (1000053737) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pöytäveitsen päätehela.

Heinilä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt padanjalan katkelma.

Seppälä Kissajärvi (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Pääluettelo (K6949) v. 1925: Löytynyt Vaalijoen (po. Vaaljoki) kylän Seppälän talon maalta Alha-nimisestä paikasta Kissajärven rannan läheltä. Ruuhi, jonka päällä oli noin metrin verran rahkaturvetta, löytyi piiriojaa kaivettaessa ja rikkui jonkun verran nostettaessa. Ostettu Frans Seppälältä Hinnerjoelta (Musketti). Kissajärveä ei nykyisellä peruskartalla ole, mutta vuoden 1923 kartassa näkyy pieni Kissajärvi, joka sijaitsee Seppälän talosta koilliseen. Se on vanhojen karttasarjojen perusteella kuivattu vuosien 1940-1968 välisenä aikana, jolloin sen läpi on kaivettu Uusijoki -niminen uoma. Tällöin Kissajärvi on kuivanut. Alue on nykyään peltoa/niittyä.

Anuntila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt lasikoristeinen kiekkonappi.

Saario 2 (Löytöpaikat)
Pronssikautinen; Pellolta on löytynyt kierretyn kaula- tai rannerenkaan katkelma, joka muistuttaa Inarin Luusianniemen myöhäispronssikautisia rengaskoruja. Löytöpaikan sijainti Panelian alueella sopii pronssikautiseen ajoitukseen.

Kivikautinen; Esine on löydetty noin 30 M:n päästä Isotalon talosta, hiekkaisesta pellosta.

Ottila (1000054573) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt vyönsoljen puolikas.

Tulkkilan puistot (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt ns. mäntämäisen putkilukon avaimen katkelma.

Tourulan yhteismetsä (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt liuskekivestä tehty hiomakivi.

Kärkkälä (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on marraskuussa 2024 löytynyt metallinetsinnässä pyöreä riipus, jossa on skandinaavista ihmis- ja eläinornamentiikkaa. ILM33189. Läheltä useita muita myöhäisrautakautisia löytöjä (ILM33689).

Liikesivari (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt myöhäisrautakautinen vyönsolki. Lisäksi historiallisen ajan esineistöä, jota ei ole otettu kokoelmiin.

Maijala (1000054783) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä huhtikuussa 2022 pellosta löytyi tynnyrinhana ja muuta historiallista esineistöä.

Nihattula Kartano (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä toukokuussa 2022 pellosta löytyi historiallisen ajan esineistöä. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM21944.

Nanhia 3 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2022 pellosta Nanhian kylänpaikan (1000012418) eteläpuolelta löytyi metallinen arpakuutio.

Alinennokka (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2022 pellosta löytyi helan katkelma.

Alatalo 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syyskuussa 2022 pellosta löytyi kupariseosneula.

Riihivainio (1000054924) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellosta on löytynyt mm. myöhäisrautakautisia heloja, punnus ja keskiaikaisen putkilukonavaimen katkelma. Ilppari ILM32565, ILM33680.

Ylä-Rohdainen (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sulanutta metallia, raaka-ainetangon katkelma ja historiallisen ajan esineistöä.

Tessu (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on metallinetsinnässä löytynyt valekierteellä koristellusta rengaskorusta leikattu maksuhopean kappale. Eri puolilta peltoa on sulaneen kupariseoksen kappaleita. Ilppari ILM32879.

Kareksela 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi pienesineitä, joista kattilankorvake vanhimmillaan rautakautinen, muut historiallisia.

Pyhänkorva 2 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi kulkunen.

Skinnarla 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä elokuussa 2022 pellosta löytyi historiallisen ajan rahoja ja pienesineitä.

Alavainio (1000055250) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi historiallisia esineitä, kuten punnus ja helavyön osia.

Pranteri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi tinahela tai -nappi.

Närvä (1000055273) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt talonpoikainen vyönhela.

Ala-Parma (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellolta on löytynyt mahdollinen rannerenkaan katkelma.

Lavila (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä lokakuussa 2022 pellosta löytyi historiallisen ajan esineitä, mm. pöytäveitsien pääteheloja 1500-luvulta.

Mäkelä Simula (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Mäkelän historiallisen kylänpaikan viereisestä pellosta on metallinetsinnässä löytynyt todennäköisesti tasavarsisoljesta peräisin oleva katkelma. Lisäksi uuden ajan asutukseen liittyviä löytöjä. Ilppari ILM32347.

Jussila (1000055942) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsintälöytö pellosta vuonna 2016.

Liike-Ristola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pöytäveitsen päätehela, talonpoikainen vyönhela sekä kupariseoslevyn katkelma.

Pere (1000056039) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kupariseoslangasta tehty vaatehakanen.

Yliforsby (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan esineistöä, josta on otettu kokoelmiin pöytäveitsien pääteheloja.

Taiminmaa (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt kaksipiikkinen viskari.

Säterinalusta (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt mahdollinen rannerenkaan katkelma. Löytöinä myös klippinkiraha noin vuodelta 1520 ja Juhana III:n raha sekä erilaista historialliseen asutukseen liittyvää pienesineistöä (ILM36791).

Kokemäenkartanon pelto 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sulaneen kupariseoksen pala.

Risteentie-Sonnilanjoki (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Pellosta on toukokuussa 2025 löytynyt metallinetsinnässä ristiretkiajan plastisen eläinriipuksen katkelma. Löytöpaikka sijaitsee tonttimaaksi kaavoitetulla vanhalla pellolla, jota ei metallinetsinnässä tutkittu perusteellisesti. Tarkempia tietoja viranomaiskäyttöön ILM34843. Vaatii tarkempaa selvitystä.

Pyhänkorva 3 (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Metallinetsinnässä on lokakuussa 2021 löytynyt pellosta 15 cm syvyydestä viikinkiaikaisen kaularenkaan katkelma.
Lisätietoa viranomaiskäyttöön Ilppari ILM20857 (kohde on aiemmin ollut merkittynä Pyhänkorvan [1000043866] alakohteeksi).

Anola ja Kyrkholm (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt soikea tulusrauta.

Kestilä 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Paikalta on löytynyt soikea tulusrauta.

Korpi-Hulmi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Alueelta on löytynyt veitsi, pisaranmuotoinen tulusrauta ja kiila.

Luvijärvensuo (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Kyseessä on ruuhi, joka on tullut esiin vuonna 1932 Luvijärven suosta turpeen noston yhteydessä. Matti Sauramo on kirjoittanut ruuhesta artikkelin (Satakuntasarja XI, 1939), jossa kuvataan, että ruuhen alkuperäiset mitat olisivat olleet: pituus noin viisi metriä, leveys noin puoli metriä. Ruuhi löytyi turpeen ja liejun rajasta noin 80 cm:n syvyydestä. Se oli Sauramon mukaan hajonnut jo kahtia (ilmeisesti uteliaiden paikalla käyneiden käsittelyssä). Sauramon tekemän siitepölyanalyysin perusteella hän on arvioinut ruuhen käyttöajan olleen noin 400-500 jKr. Ruuhen keulaosa on nykyään Luvian kotiseutumuseossa.
Ruuhesta otettiin radiohiiliajoitusnäyte Museoviraston ruuhiprojektissa 2025. Ajoitustuloksen perusteella ruuhi on keskiaikainen. 608 ± 31 BP (Ua-89458), CalAD (95,4%) 1300-1405.

Härkälä 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan esineistöä, josta kokoelmiin otettiin pöytäveitsen päätehela.

Kuukkinen 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kantasormuksen katkelma.

Juuvajärvi (Alusten hylyt)
Keskiaikainen; Heinäkuussa 1958 Paneliasta entisen Juuvajärven metsittyneestä pohjoisrannasta löydettiin yksipuinen ruuhi. Koska GTK:n tekemän siitepölyanalyysi perusteella epäiltiin ruuhen mahdollisesti ajoittuvan pronssikaudelle, paikalla suoritettiin tutkimus, jonka yhteydessä ruuhi nostettiin ja kuljetettiin Satakunnan Museoon. Ruuhi konservoitiin ja se oli esillä Satakunnan Museon perusnäyttelyssä 1970-1999.
Myöhemmin 1960-l ruuhi ajoitettiin yhtenä ensimmäisistä suomalaisista muinaisesineistä C14-ajoituksella. Tuloksen perustella ruuhen ikä oli 810+-90 vuotta. Se siis ajoittuu rautakauden loppuun/keskiajan alkuun.

Mäki-Tuomola (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kupariseospellin katkelmia ja sulaneen kupariseoksen paloja. Lisäksi löytöinä historiallisen ajan esineistöä, jota ei ole otettu kokoelmiin. Sittemmin löytynyt muutamia selkeästi myöhäisrautakautisia esineitä, kuten eläinaihenen koristehela ja eläinpäisen hihnanjakajan helan katkelma.

Metsäharakka (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 pellosta löytyi historiallisen ajan pienesineitä.

Noormarkun ruukin pelto 2 (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pellolta on löytynyt kvartsi-iskoksia.

Tuulikotaja (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 pellosta löytyi historialliseen asutukseen viittaavaa esineistöä.

Anttila 2 (1000083825) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Metallinetsinnässä syksyllä 2022 pellosta löytyi punnus.

Ranta-Plyymi (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sulaneen kupariseoksen paloja sekä historiallisen ajan löytöjä.

Puumala 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt miekan ponsi.

Hemmi (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Kohteesta on löytynyt metallinetsinnässä kuparista tai kupariseoksesta tehty taltta (ILM27965). Löytöpaikka sijaitsee pellossa noin 200 metriä Köyliönjärven nykyisestä rantaviivasta lounaaseen. Löytäjän mukaan taltta löytyi kyntökerroksen alta noin 40 cm syvyydestä.
Paikalle tehdyssä tarkastuksessa löytöpaikan lähistöltä havaittiin silmämääräisesti tarkasteltuna sekä metallinilmaisinta käyttäen vain historiallisen ajan löytöjä. Ilmoitetulle löytöpaikalle sekä sen ympäristöön kaivettiin viisi koekuoppaa, joista havaittiin kuvauksen kaltainen, 35-40 cm syvä kyntökerros. Merkkejä esihistoriallisesta ihmistoiminnasta ei kuitenkaan havaittu.

Kaunismäki (1000088854) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt historiallisen ajan esineistöä.

Vähäjärvi (1000088863) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kaksipiikkisen viskarin katkelma.

Koppelomäki (1000088883) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt rautatyökalun katkelma.

Vesitorni (Löytöpaikat)
Historiallinen; Puistoalueelta on löytynyt astian tai koruesineen katkelma.

Jokela (1000090066) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt kuutiokiven puolikas, sulanutta kupariseosta, Sarvas-sormuksen katkelma. Lisäksi löytöinä muuta historiallisen ajan esineistöä.

Kylähinno (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt rautakauden ja historiallisen ajan esineistöä.

Vappula (1000094619) (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt hela.

Korkeakoski (1000094763) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt koristekahvaisten saksien katkelma.

Sampaanala (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Metallinetsinnässä keväällä 2022 löytyi kynttilänjalka. Lisätietoja viranomaiskäyttöön Ilppari ILM21587.

Bredvik 2 (Löytöpaikat)
Keskiaikainen; Pellolta on löytynyt padanjalkoja ja kupariseosesineiden katkelmia. Lisäksi rahalöytöjä, joita ei ole otettu kokoelmiin.

Kodisjoki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt lintuaiheinen Sarvas-sormus.

Vanha Hautamaa (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt sormuksen katkelma sekä pöytäveitsen päätehela.

Heinilä 4 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pellolta on löytynyt mm. pieni kupariseoshelmi ja puolipallomainen nappi (alakohde).

Sydänmaantie (Löytöpaikat)
Historiallinen; Pyörätien kaivannosta löytyi metallinetsinnässä historiallisen ajan esineistöä, josta otettiin kokoelmiin polvihousujen solki. Lisäksi paikalla havaittiin kiviä, tiilen paloja ja palanutta puuta, jotka todennäköisesti liittyvät rakennuksen perustaan.

Lavila 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt pyöreä lyijyplombi.

Sydänmaantie 2 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kupariseosesineen katkelma.

Haukilammi (1000094918) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt suitsien poskihela.

Kärmemäki (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt metallinetsinnässä munniharppu.

Juminsaari (1000095088) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Paikalta on löytynyt kaarevahamarainen veitsi.

Anttola (Löytöpaikat)
Kivikautinen; Pelto-ojan reunasta on löytynyt suurehko reikäkivi.

Myllymäki (1000095194) (Löytöpaikat)
Historiallinen; Paikalta on löytynyt kolmepiikkinen jääkenkä.

Järvenranta (1000096542) (Löytöpaikat)
Rautakautinen; Söörmarkun kuivatun Pyntösjärven rannan läheisyydestä on huhtikuussa 2026 löytynyt viikinkiaikaisen rannerenkaan katkelma. Löytösyvyys 7 cm. Ilppari ILM40167.
Vaatii tarkempaa selvitystä.

Linturi (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Röykkiö / kivikko sijaitsee Köyliön länsiosan korkeimmalla kohdalla hiekkakankaalla harjanteen päällä. Harjanne on SE-NW -suuntainen ja n. 200 m pitkä ja koko harjanteen kaakkoispää on kivikon peittämää.
Kivikko koostuu melko pienistä (halk. n. 20 cm) tasakokoisista pyöreäksi hioutuneista kivistä, joukossa on runsaasti hiekkakiveä. Kivikko ei ole kovin selvärajainen, sillä varsinkin reunat ovat sammaleen ja kasvillisuuden peitossa. Myös kivikon päällä on paikoin runsaasti hakkuutähdettä. Harjanteen yli on ajettu useaan kertaan metsäkoneella ja kivikossa näkyykin koneen painamia uria. Kivikko lienee luontainen. Tosin kivikon keskiosassa voi havaita n. 20 m pituisen korkeamman kohdan, joka on paljas eikä sammaleen ja turpeen peitossa. Varsinkin kauempaa katsottuna tämä näyttää ihmisen kasaamalta röykkiöltä. Tälle kohdalle on kivikon sivuun rakennettu maja, jonka seinät ovat muotoiltu kivikon kivistä ja katto tehty risuista ja peitetty sammaleella. Ehkä ”röykkiö” on muodostunut tämän rakentelun yhteydessä. Hautaröykkiöstä tuskin on kysymys.

Isokartano 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kirkkojuopan vedenpintaa on ruoppaustöiden vuoksi laskettu tilapäisesti ja tämän seurauksena Isokartanon maalta, Ulvilan keskiaikaisen kaupungin kohdalta on tullut esiin kiviä. Kivet ovat uoman pohjalla, itärannan tuntumassa. Osa kivistä on rosoisia, osa luonnonkiviä. Niiden koko vaihtelee halkaisijaltaan noin 30 cm:stä 80 cm:iin. Kiviryhmän laajuus on noin 4 x 5 m. Joissakin lohkareissa on halkaisijaltaan noin neljän senttimetrin kokoisia, pyöreitä poranreikiä. Reikien seinämät ovat rosoisia. Reiät sijaitsevat kivien päällä ja sivuilla miten sattuu. Kivien sijoittelussa ei ole mitään säännömukaisuutta eikä muutakaan, mikä viittaisi rakenteeseen. Kyseessä saattaa olla pellolta kerättyjä kiviä, jotka on kipattu joskus uomaan.

Palometsä (886090002) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee metsäalueella, joka kasvaa melko iäkästä havumetsää. Maastossa on paljon kalliota ja louhikoita ja maaperässä runsaasti kiviä. Kohde sijaitsee Palometsän alueen korkeimmalla kohdalla, mäen huipulla. metsäautotie kulkee noin 10 - 15 m:n päässä pohjoisen puolella. Kyseessä oleva kivikumpare on ilmeisesti luonnonmuodostuma. Kumpu on halkaisijaltaan noin 12 m ja sen rinteet ovat laakeat ja sulautuvat ympäröivään maastoon. Kiviaines on kooltaan hyvin vaihtelevaa, pienemmät kivet ovat vain noin viisi senttiä halkaisijaltaan. Pääosin kumpare on sammaleen ja turpeen peitossa, mutta kivet pilkistävät sieltä esiin. Kumpareessa on pari kaivettua kuoppaa, joista on otettu kiviä. Kiviaines katkuu jopa puolentoista metrin syvyyteen. Kumpare vaikuttaa rantakivikolta.

Tornikallio (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kivikko sijaitsee lähellä Noormarkun rajaa Toukarissa, lähellä kallioaineksen ottoaluetta. Paikka on kalliolla, noin 100 m kolmiomittaustornista itään. Kallio muodostaa portaita ja syvennyksiä ja kiveys on paikoin selvästi näkyvissä ja paikoin ei. Kiveyksen paksuus on vaihtelevaa. Siinä on myös pitkänomaisia painaumia ja kuoppia. Kiveyksen laajuutta ei voi sanoa.

Lampi I (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; Kiviröykkiö sijaitsee Ahlaisten Lampissa. Paikka on lähellä Gröndahl-nimistä vanhaa torpaa pitkänomaisen hajumaisen muodostelman päällä.
Kiveyksen pituus on 80 m ja leveyttä kuudesta kahdeksaan metriin. Kiveyksessä on siellä täällä näkyvissä eri kokoisia kuoppia, joista osa lienee ihmisen tekemiä.
Kokonaisuudessaan kiveys lienee jääkauden muovaamaa pirunpeltoa.

Yrjölä (1000011641) (Luonnonmuodostumat)
Ei määritelty; "Käräjäkivet" sijaitsevat vt 2 ja Kukonharjantien risteyksestä 1,5 km pohjoiseen, Lauttakylästä Huhtamoon menevän Kangastien eteläpuolella.
Paikka sijaitsee Alisentien ja Kangastien risteyksestä 50 m etelään.
Paikalla on toistakymmentä kivenlohkaretta. Kivet eivät ole järjestyksessä, mutta pohjoisen puoliset 4-5 kiveä ovat kaarevassa jonossa.
Kysymyksessä on luontainen muodostelma.

Akselinkallio (Luonnonmuodostumat)
Tuntematon ajoitus; Kyseessä on pirunpeltoalue.
Se sijaitsee toisen muinaisrannan tuntumassa. Harju on itä- länsi suuntainen ja
sen eteläreunalla on halkaisijaltaan 6 m pirunpeltoröykkiö. Sen keskellä on iso kuoppa, noin 2 m halkaisijaltaan. Syvimmillään kuoppa on etelä-pohjoissuunnassa, syvyyttä on noin 1 m. Kuopasta nostetut kivet ovat muodostaneet kohoavan reunan röykkiölle. Etelärannalla. on toinenkin kaivettu kuoppa ja sen reunat ovat kaakkois- luode suuntaiset.
Pohjois-etelä suunnassa ·on· ihmisten heittelemistä kivistä muodostunut kasa, n. 7,4 m halkaisijaltaan. Kivet ovat tyypillisiä jääkauden muodostamia kuluneita, 30-40 cm pyörökiviä. Koko kivikkoalue on kooltaan 30 x 20 m.

Heinula (Luonnonmuodostumat)
Tuntematon ajoitus; Koilahden peltoaukean etelä- ja kaakkoispuolella sijaitsee kallioista maastoa: pieniä, osin melko jyrkkiäkin kalliopaljastumia ja niiden välissä tuoretta sekametsää ja suolämpäreitä. Aivan Unajan ja Vasaraisten kylien välillä sijaitsevan kallioalueen kaakkoisrinteellä on kalioharjanteiden välissä huuhtoutumiskivikkoa. Se viettää alaspäin ja jatkuu myös kallion alle, jossa sammalikko ja varvikko peittää alaosan. Kivikkoon on kaivettu pyöreähkö kuoppa, luultavasti majan pohja tai vastaava. Aivan kivikon kohdalla ylempänä kalliolla on komea kylien välisen rajan merkki. Ei muinaisjäännös.

Noitajärvi (Luonnonmuodostumat)
Tuntematon ajoitus; Kohde sijaitsee Vermuntilassa Noitajärven etelärannalla sijaitsevan kyläyhdistyksen rantasaunan koillispuolella järveen melko jyrkästi laskevassa metsäisessä rinteessä, moreenimäkeä. Alueella kasvaa harvaa männikköä, jota on harvennettu ja siistitty. Tarkastuksen aikaan maastoa oli jo tasattu, kantoja poistettu ja kasvillisuutta raivattu, aluskasvillisuus ympäristössä on kuitenkin mustikkaa ja puolukkaa. Paikalla oli ennen raivausta kasvanut joitakin katajia.
Aluetta tasoitettaessa esille oli tullut kiveystä. Muutamia isompia kiviä rinteestä oli jo siirretty pois. Kivikkoa tuntuu paikalla olevan melko laajalla alueella: rannan suuntaisesti noin 15 m matkalla. Kiveys ei kuitenkaan ole tasaista, vaan välillä on täysin kivettömiäkin paikkoja. Selkeitä rajoja ei voinut havaita. Kivet ovat melko tasakokoisia ja kiveys on melko löyhän tuntuista. Alueen tasoittamisen yhteydessä ja kantoja poistaessa kivikkoa oli rikkoontunut ja syntyneestä kuopasta saattoi havaita, että kivikerroksia on vain 1 -2. Maassa ei näkynyt värieroja, sekoittuneessa kuntassa näkyi myös hiilen kappaleita.
Kiveys vaikuttaa luontaiselta huuhtoutumiskivikolta, ei muinaisjäännökseltä.

Siltakorpi (Luonnonmuodostumat)
Tuntematon ajoitus; Paikka on Kelleskaupungintien ja Mustaojantien risteyksen koillispuolella olevalla kumpareella. Kohde on luonnonkivikko

Uola 3 (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee ympäristöään hieman korkeammalla kalliolla metsäkoneen kulku-uran vieressä. Röykkiö vaikuttaa luonnonmuodostelmalta: kallion korkein kohta on rapautunut ja lohkeillut kivikkoa muistuttavaksi. Kaikki kivet vaikuttavat olevan samaa kivilajia, kuin niiden alla oleva kallio. Osa kohteesta on jäkälän ja sammalen peitossa.

Katinkallio (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Sijaitsee metsässä Katinkallioiden itäpuolella: suuren kallion päällä korkeimmasta kohdasta hieman sivussa. Kohde on eri kokoisista kivistä ja maasta muodostuva röykkiömäinen rakenne tai muodostuma, joka sijaitsee osittain kallion rinteessä. Muodoltaan kohde on pyöreähkö, mutta tasaista reunaa tai reunakehää ei ole joka suunnasta havaittavissa. Röykkiömäisen pyöreän vaikutelman kohteesta saa pohjoisesta. Läpimitta on 3-4 metriä. Kohde on maansekainen ja osittain jäkälän peitossa.
Useat kivet ovat teräväsärmäisiä ja tosiaan vaikuttavat lohkotuilta tai lohjenneilta. Röykkiössä on myös pienempiä pyöreäreunaisia, eri kivilajia olevia kiviä. Keskellä tai lähes keskellä on 50-60 cm korkea huomattavasti suurempi kivi. Ympäröivien kivien koko vaihte-lee nyrkin kokoa pienemmistä kymmenien senttien mittaisiin. Kivet keskittyvät läntiseen rinteeseen, jossa niitä on useassa kerroksessa. Muualla ympäristössä ei ole kiviä tai kivikoita.
Kohteen luonne ei tarkastuksessa täysin selvinnyt: siinä on röykkiömäisiä piirteitä, mutta se ei vaikuta hautaröykkiöltä

Kallio (1000039784) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kyseessä on Lyttylässä sijaitseva kallion laella oleva kivikko, jolla on kokoa suunnilleen 30 x 10 m. Kivikko koostuu 10–40 cm halkaisijaltaan olevista kivistä. Kivet ovat sammalen ja jäkälän peitossa.
Kivikko nousee loivasti keskusosaansa. Nousu johtuu todennäköisesti kivien alla olevan kal-liopinnan muodosta. Kivikko on todennäköisesti luontainen pirunpelto, kuten aikaismmissakin tarkastuksissa on arvioitu.

Rantalan kallio (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde on pääosin nyrkin ja päänkokoisista pyöreistä kivistä koostuva suuri pitkänomainen kumpu. Kivet ovat pyöreitä pohjalle asti eikä kohde ole tyypillinen pronssikauden röykkiölle. Kyseessä on pirunpelto. Kohteen eteläpuolella on toinen samankaltainen muodostuma.

Maijankallio (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Alueella on noin metrin levyisissä kallionhalkeamissa 10-30 cm kokoisia kiviä. Kivien välistä löytyi hiiltä joka on luultavasti joko metsäpalosta tai tulenpidosta.

Somerokallionmäki (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee kallionkumpareen pohjoisreunassa, 2,2 km Siikaisjärven luoteisnurkasta luoteeseen. Kallion päällä on melko laajalla alueella muinaisrantaa, kivikko näytti paksulta ja siihen olivat nähtävästi aarteenetsijät kaivaneet useita kuoppia. Kivikon ja myös kuoppien päällä oli paksu sammalpeite.

Metsäsiankallio (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kyseessä on luonnonmuodostuma, luoteis-kaakkoissuuntainen pitkä harjanne, joka koostuu nyrkin- ja päänkokoisista pyöreähköistä kivistä.

Aitasalo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde sijaitsee metsäisen suon ympäröimällä mäntyjä kasvavalla kalliopohjaisella saarekkeella, sen länsireunalla. Kohteen eteläpuolella noin 300 m päässä kulkee metsäautotie. Paikalla on laajalla alueella oleva sammaloitunutta kivikkoa/röykkiöitä. Osa kivistä on suurehkoja, mutta enin osa on pääkokoisia ja sitä pienempiä. Kiveyksiä on hajotettu ja kaiveltu. Osa kallioalueesta on ollut kivenlouhintapaikkana. Osa kivikosta voisi olla pirunpeltoa. Koska kohteen kiviröykkiöt liittyvät tällä vuosisadalla tapahtuneeseen kiven louhintaan, eikä alueella ole mitään merkkejä vanhemmista muinaisjäännöksistä, kohde siirretään luokkaan 3 vuoden 1999 inventoinnin perusteella.

Leppäsaari (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Rauman ja Pyhärannan rajasta 400 m pohjoiseen ja Leppäsaaren talosta 150 m itäkaakkoon kalliolla. Röykkiön koko 5x4x0,4 m.
Inventointi 2019: Maaperä on mäellä hyvin kivikkoista ja myös lohkareikkoista. Ilmoitettujen koordinaattien kohdalta, voimalinjalta tai sen länsipuolelta ei havaittu esihistoriallisia röykkiöitä. Mäellä on luontaisia kivikeskittymiä ja johtolinjan raivauksessa syntyneitä röykkiömäisiä kohtia. Huomioitavaa arkeologista kulttuuriperintöä paikalla ei ole.

Nokkoslevonkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Ulvilan Muuntoasemasta pohjoiskoilliseen, voimalinjan alla pienehkön kalliopaljastuman pohjoisreunalla.
Röykkiön pohjoispuolella on iso maakivi. Röykkiö on pyöreä, halkaisijaltaan 3 m ja korkeudeltaan 0,5-1 m. Kivet ovat paksun sammaleen peitossa.
(Vert. kohde mj.rekisterissä 866 00 0001).
Kohde todettiin kesän 2005 koekaivauksissa rajapyykiksi.

Hirvitorni (Kivirakenteet)
Moderni; Röykkiö sijaitsee noin 300 m Tampere-Pori -pikatiestä pohjoiseen, vanhojen voimalinjojen itäpuolella, uudella linjauksella. Röykkiö on kiven- ja maansekainen ja halkaisijaltaan 1,5 m. Korkeutta on noin metrin. Pohjamuodoltaan se on pyöreä ja poikkileikkaukseltaan kupera. Röykkiössä on silmäkivi ja mahdollinen reunakehä. Röykkiöstä on löydetty kvartsi-iskos.
Kesän 2005 koekaivauksessa röykkiö todettiin nuoreksi kivensekaiseksi maakasaksi, joka ei ole kiinteä muinaisjäännös.

Nokkoslevonkallio (886000001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Mahdollinen röykkiö sijaitsee Kaasmarkusta-Harjunpäähän johtavan tien itäpuolella olevalla metsäalueella, noin 1,6 km tiestä itään. Alueella on paikoin esiin työntyviä avokallioita. Pörkinsuon pohjoispuolella olevalla avokalliolla suurten voimalinjojen alla on ilmoitettu olevan pyöreähkön, matalan, noin 3 x 3 m kooltaan olevan ja sammaleen peittämän röykkiön ( paikalliset harrastaja-arkeologit Broholm ja Luhtanen).
Paikka tarkastettiin maastossa 5.8.1998. Voimajohdon alla ei havaittu kuin epämääräistä kiveystä, jolla ei ollut mitään selvää muotoa useammassa kohtaa. Havaintojen tekoa haittasi voimakas kasvillisuus.
Kesän 2005 alueen koekaivauksissa ei myökään löydetty röykkiöitä.

Kolinummi (Kivirakenteet)
Moderni; Röykkiöt sijaitsevat Kolinummen asuntoalueen luoteispuolella, peltojen ympäröimässä metsäisessä saarekkeessa.
Toinen, epämääräinen kivikasa on saarekkeen itäreunalla ja toinen, edellisestä 100 m pohjoiseen oleva peltoraunio on saarekkeen pohjoisrenalla.

Kuivalahti (1712) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Kuivalahdensalmessa.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys 5 metriä. Keula ja perä ovat hajonneet ja toinen kylki kaatunut aluksen päälle. Hylyssä on havaittavissa tiiliä.
Seppo Salosen mukaan kyseessä on kaljaasi Johannes, joka upposi 1930-luvulla. Alus oli kuivalahtelaisen omistajan alus, jonka jäät hajottivat talvehtimispaikalle.

Meripenkan proomu (Alusten hylyt)
Historiallinen; Kirrinsannan ja Lampaluodon välisen pengertien itäpuolella, osittain vedessä ja penkereeseen hautautuneena
Proomun hylky osittain penkereeseen hautautuneena ja osittai vedessä, hylky näkyvissä ainoastaan matalanveden aikaan, hylyn runko säilynyt koko pituudeltaan, samoin osittain penkereeseen hautautunut kylki, toinen kylki on veden alla, hylky on muodoltaan laatikko, ja vaikuttaa siltä että vedenalaiset osat ovat säilyneet ehjinä, proomun pituus on 17.3 metriä, rakennettu havupuusta ja se on tasasaumainen.

Mahanmatalat (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pooskerista länteen avomerellä, Mahanmatalat -matalikosta koilliseen (ja ns. Ristimäen reimarista kaakkoon) kivikkopohjalla 3 - 5 metrin syvyydessä.
Paikalla on 18 metriä pitkän troolarin pahoin hajonnut hylky, jossa on havaittavissa ankkuripeli, moottori ja potkuri. Hylyn sanotaan olevan ms Neptun, joka ajoi karille ja upposi 1952. Troolarin omistaja oli reposaarelainen. Alus oli rakennettu Saksassa 1922.

Spriilaiva (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on avomerellä Hiidensillan matalikolla kivikkorinteessä 4 - 12 metrin syvyydessä.
Paikalla on teräsrunkoisen aluksen hylky, joka on hajonnut pitkin matalikkoa ja rinnettä. Laivan sanotaan olevan saksalainen troolari Finkenwärder, joka haaksirikkoutui spriilastissa tammikuussa 1925. Aluksen miehistö pelastui ja sai rangaistuksen salakuljetuksesta.

Lyyli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Ouran saariston Maa-Norja -nimisen saaren itäpuolella matalassa rantavedessä.
Paikalla on puurunkoisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 20 metriä ja leveys noin 6 metriä. Hylky makaa rannan suuntaisesti siten, että keula osoittaa lounaaseen. Rungon pohjaosa on miltei koko pituudeltaan jäljellä. Keula on pahasti hajonnut, mutta syvemmällä sijaitseva peräosa on säilynyt paremmin. Peräpeili on romahtanut tai purettu, mutta siitä alaspäin perä on muodossaan. Peräranka on osittain ehjä ja peräsin on kaatunut pohjalle. Alus on tasasaumainen ja siinä on yksinkertainen kaaritus. Pohjaosassa ja säilyneessä osassa kylkeä on jäljellä sisälaudoitus. Kylkilaudoitus on ollut kiinni kaarissa rautavaarnoilla ja puutapeilla. Sikoköli on ehjä perästä keskilaivaan ja keskilaivan peränpuolella on tallella yksi mastonkenkä. Mastonkengän sijainnin perusteella aluksessa on ollut kaksi mastoa.
Paikallisten asukkaiden mukaan alus oli nimeltään Lyyli ja se oli rakennettu Koivistolla 1900-luvun alkupuolella. Se tuotiin paikalle 1950-luvulla ja upotettiin aallonmurtajaksi. Eräällä paikallisella asukkaalla on tallessa aluksen nimikyltti.

Ulko-Petäjäs (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman sataman alueella Ulko-Petäjäksen länsipuolella.
Paikalla on moottoriveneen hylky, jonka pituus on noin 5,5 metriä ja leveys noin 1,8 metriä.
Vene havaittiin Pasi Rytkösen tekemässä viistokaikuluotauksessa.

Sydänkari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Anttooran Finninnokasta koilliseen Sydänkarin kaakkoispuolella.
Noin 20 x 6 m pitkä kaksimastoisen puualuksen hylky. Kyljet ovat levinneet keulasta ja perästä, keskilaivan kohdalla ne ovat pystyssä.

Haminakari (Alusten hylyt)
Ajoittamaton; Sijaintipaikka on Pirskeristä luoteeseen, Ryöväskerin länsipuolella olevan Haminakarin itärannalla.
Löytöpaikalla on puisen limisaumaisen hylyn osia.
Hylystä kertoi sukeltajille alunperin paikallinen kalastaja. Hylky löytyi 1996.
Vuoden 2019 inventoinnissa paikalla ei voitu havaita varmoja hylyn osia tai anomalioita.

Hinnerjoki (Löytöpaikat)
Ajoittamaton; Löytöpaikka on Euran Hinnerjoella osoitteessa Lapintie 334, Hinnerjoelta noin 3,5 km Lapin suuntaan.
Paikalta löytyi suosta ojankaivuutyön yhteydessä vuonna 1999 yksipuinen ruuhi, jonka kaivinkone vahingossa halkaisi kahteen osaan. Toinen, noin 2-3 metrin pituinen osa on ollut löytäjän varastossa löytymisestä lähtien, toinen osa on edelleen suossa.

Port Arthur (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Reposaaren pohjoispuolella, Ripakarin ja Port Arthur -saaren välillä. Hylky on merkitty peruskartalle.
Puurunkoisen tasapäätyisen aluksen hylky, jonka pituus on noin 16 metriä ja leveys 5,5 metriä. Alus lienee ollut laatikkomallinen proomu.
Hylyn paikansi viistokaikuluotaimen avulla Seppo Salonen 2009.

Tukkiviiki 6 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Tukkiviikin lahden keskiosassa eteläisellä rannalla.
Kaksi vierekkäistä puisen proomun hylkyä. Kummankin pituus on noin 12-14 metriä ja leveys on noin 6 metriä. Proomut ovat muodoltaan laatikkomaisia. Laitoja on jäljellä noin metrin korkeudelle asti.

Tukkiviiki 4 (Alusten hylyt)
Historiallinen; Tukkiviiki -lahden länsiosassa rantavedessä siten että hylyn toinen pää on rantakaislikossa ja toinen pääon vedessä.
Vedenrajassa kaislikossa oleva laatikkomaisen proomun hylky, josta on jäljellä tasasaumaan rakennettua pohjaosaa. Pituus on arviolta 15 - 20 metriä ja leveys on 6,3 metriä. Hylyn toinen pää on veden alla.

Historiallinen; Reposaaren itäpuolella Tukkiviikissä
Proomun hylky, josta on jäljellä vain pohjaosa. Hylky on kaislikon reunassa alle metrin syvyisessä vedessä.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Tukkiviikin lahden keskiosassa etelärannalla, Kirjurikodon suuntaan osoittavan niemen kärjen itäpuolella.
Tasasaumaisen puisen proomun hylky, jonka pituus on n. 15 m. Muoto on laatikkomainen. Pohjaosa on säilynyt ehjänä ja molemmat päädyt ovat säilyneet osittain ehjänä. Hylyn maanpuolinen kylki on osittain pinnalla. Laudoitus on pultattu rautapulteilla kiinni kaaritukseen. Proomussa on yksinkertainen harva kaaritus.
Tukkiviikin proomut ovat aikoinaan olleet Reposaaren Höyrysaha Oy:n omistuksessa ja siirretty vanhuuttaan syrjään. Porilainen merihistorian ja hylkytutkimuksen harrastaja paikansi proomuja 1990-luvulla.

Historiallinen; Reposaaren itäpuolella Tukkiviikissä Rouniokarin pohjoispuolella 2-3 metrin syvyydessä.
Noin 15 metriä pitkä ja 6-7 metriä leveä laatikkomaisen proomun hylky. Hylystä on jäljellä pohjaosa sekä kyljet noin 50 cm:n korkeudelle. Pohjaosa on tasasaumainen.

Historiallinen; Tukkiviikin lahden länsiosassa Parkkiluodon pohjoispuolella olevassa lahdessa.
Puisen proomun hylky rantavedessä. Hylystä on jäljellä hajanaisia pohjan rakenteita.

Historiallinen; Tukkiviikin lahden etelärannalla Kellarikari-niemen edustalla.
Puisen muodoltaan laatikkomaisen proomun hylky.

Koivisto (2658) (Alusten hylyt)
Moderni; Sijaintipaikka on Luvian ulkosaaristossa Säpistä etelään, Marjakarista pohjoiseen.
Kuunari Koiviston hylky. Alus makaa pohjassa kölillään oikein päin. Se upotettiin vuonna 2007 tarkoituksella sukelluskohteeksi. Rungon pituus on noin 44 metriä ja leveys noin 9 metriä. Runko on päällystetty betonilla. Alus oli rakennettu 1939 Raumalla.
Kuunari Koivistoa alettiin rakentaa Koivistolla 1939. Se tuotiin keskeneräisenä Raumalle varusteltavaksi. Alus valmistui 1946. 1952 alus myytiin Sipooseen ja se sai nimen Carmen. Alus jäi kiinni pirtun salakuljetuksesta ja menetettiin valtiolle. Vuonna 1955 alus myytiin Turkuun Jalostajan Kalastus Oy:lle ja se sai nimen Jalostaja I. Se oli sillinpyynnissä Islannin vesillä. Vuonna 1961 alus myytiin Naantaliin Rymättylän Säilyke Oy:lle ja se sai nimen Merilokki. Myös tämän omistajan käytössä alus oli sillinpyyntialuksena. Vuonna 1964 alus myytiin portugalilaiselle varustamolle ja se sai nimen Simy. Alusta ei kuitenkaan ehditty kuljettaa pois Suomesta, ennen kuin se huomattiin korjauskelvottomaksi. 1980-luvulla Vanhat Puualukset ry ryhtyi kunnostamaan alusta. Alus päällystettiin betonilla. Se oli pitkään Porin Reposaaressa päätyen lopulta rantahylyksi. Porin kaupunki päätti vuoden 2007 alussa, että alus hajotetaan ja haudataan täyttömaahan. Lopulta matkailuyrittäjä onnistui järjestämään niin, että alus upotettiin 19.6.2007 Luvian edustalle sukelluskohteeksi.

Peräkorpi (1000017243) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka on metsäinen, hyvin kivikkoinen, paikoin louhikkoinenkin alue puoli kilometriä pienestä Vehkajärvestä luoteeseen.
Mäen korkeimmalla kohdalla, osittain etelärinteellä on vierekkäin kaksi rakennetta, jotka erottuvat ensisilmäyksellä ympäristöään pienikivisempinä kumpareina noin 30 m laajana alueena. Rakenteiden keskikohta on 6-7 m laajuudelta noin metrin reunoja alempana, jolloin muodostuu vaikutelma vallimaisista rakenteista. Ainoa mieleen tullut tulkintaehdotus on, että kyseessä olisivat esimerkiksi hiilenpolttajien asumussijat – hiilen tai tervanpoltosta kertovia paksuja hiilikerroksia tai rakenteita ei kuitenkaan havaittu. Metsäalueen louhikkoisuus sulkee pois monia vaihtoehtoja. Hautaröykkiöistä ei ole kyse.

Kantola IV (Työ- ja valmistuspaikat)
Moderni; Paikka on isokokoista kuusta kasvava melko tasainen metsä, paikoin kostea. Kohde on alueella selkeästi erottuva tasalakinen kumpare, joka kohoaa muutaman metrin ympäristöä korkeammalle. Eteläsivu on hyvin jyrkkä.
Silmiinpistävän tasalakinen ja paikoin avoin kumpare muuten synkässä kuusimetsässä. Laella on pieni kuoppa, muuten alue on tasainen. Heinäisen ja sammaloituneen pintakerroksen alta välittömästi alkaa 10-60 cm paksu vetinen
hiilikerros. Hiili on tasajakoista eikä sitä ole suurina paloina. Maa on pehmeää, joten kovin vanhasta paikasta ei ole kyse. Kuitenkin puusto on ehtinyt kasvaa rauhassa useamman kymmenen vuotta. Kohde on tulkittu hiilenpolttopaikaksi paikallisten muistitiedon avulla. Alueen laajuus voi olla koko mäen tasainen lakialue, mutta varmuudella se ulottuu koordinaattipisteestä kymmenen metriä joka suuntaan.

Ajoittamaton; Loivasti kumpuilevaa metsämaastoa, jossa on pieniä kallioita ja maapohjaisia harjanteita. Puusto on mänty- ja kuusivaltaista.
Ulkohalkaisijaltaan 14 m laajuinen pyöreä kivirakenne, jonka muodostaa matala (0,4-0,5 m), maanpinnan tasolla noin 3 m leveä kivivalli. Vallin poikkileikkaus on kupera. Kivet ovat vahvasti aluskasvillisuuden peittämät ja niitä on vaikea
havaita. Näkyvissä olevat ovat lohjenneita luontaisia harmaakiviä. Vallin länsiosassa on iso maakivi. Keskusta on noin 6-8 m alalta kivetön. Sijaitsee kivikkoisessa maastossa pienen harjanteen reunassa.
Rakenteelle ei voi havaintojen perusteella esittää tulkintaa, mutta rakenteena se muistuttaa vuoden 2010 Noormarkun perusinventoinnissa löydettyä muinaisjäännösrekisterin kohdetta Peräkorpi 1000017243.

Ei määritelty; Sijaintipaikka on Reposaaren idänpuoleisella rannalla Tukkiviiki -lahden keskiosassa Kirjurikodon lähellä, puhdistamon ja Ripakarin välillä
Paikalla on puisen hylyn osia noin 20 x 30 metrin alueella.

Vahamaansuo (Kivirakenteet)
Historiallinen; Suolta loivalle rinteelle nousevan peltokaistalen eteläpuolella avokallioalueella on aitamainen kivirakenne. Kiviaita alkaa läheltä pellon reunaa, kulkee noin 10 m etelään ja kääntyy itään. Tämä aidan osa on hyvin ladottua, noin metrin levyistä ja enimmillään yhtä korkeaa. Itään jatkuva osa on katkelmallista, mutta näyttää jatkuvan n. 20 -25 m. Itäpäästä pohjoiseen pellon reunaan päin on matalia, aitamaisia latomuksen pätkiä. Aidan sisään jäävä alue on likimain suorakulmainen ja samanlaista kalliomaastoa kuin muukin ympäristö. Aidan rakentamisen syy ja ajoitus ovat epäselviä.

Faarinkarit (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Merikarvian saaristossa Iso-Sanskeri -saaren itäpuolella Faarinkarit -saaren itärannalla matalassa vedessä (0,3 - 1,5 metriä) hiesupohjalla.
Paikalla on puurunkoisen aluksen kyljen osa, jonka suurin pituus on 11,35 metriä ja leveys 2,25 metriä. Osa on miltei rannan suuntaisesti ja sen toinen pää on hautautunut rantapenkkaan. Kaaria on havaittavissa 29 kappaletta ja kaarten väli on noin 25 cm. Kylkilautojen leveys on 20 cm. Alus vaikuttaa olleen tasasaumainen ja havupuusta rakennettu.

Ingeborg (2464) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Merikarvian edustalla avomerellä Hiidensilta -matalikolla noin kolmen metrin syvyydessä.
Paikalla on teräsrunkoisen höyrylaivan hylky, joka on hajonnut kappaleiksi matalikolle. Höyrykone on hylkyosien luona kyljellään. Hylyn sanotaan olevan tanskalainen Ingeborg -niminen laiva, joka haaksirikkoutui lokakuussa 1923 ollessaan tulossa Odensesta Kaskisiin. Laiva törmäsi matalikkoon ja alkoi täyttyä vedellä. Aluksella oli luultu Yttergrundin majakkaa Kaskisten lähellä olevaksi Sälgrundin majakaksi. Myöhemmin alkoi myrsky, mikä esti aluksen pelastamisen. Myöhemmin syksyllä aluksen runko meni poikki. Seuraavana vuonna pelastettiin höyrykattilat ja muita osia.

Suruttomanmäki (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka sijaitsee Tuorsniemessä. Suruttomanmäki on hiekkapohjainen, peltojen ympäröimä saareke. Vuonna 1992 paikalta havaittiin ajoittamattomia rakennuksen jäännöksiä. Vuonna 2010 tehdyssä tarkastuksessa alueelta löydettiin kivikkoa ja kivirivejä. Kysymyksessä saattavat olla pellosta raivatut kivet. Varsinaisia rakennuksen perustoja tai uunien pohjia ei todettu.
Vuoden 2022 tarkastuksessa Suruttonmanmäen itäpuolelta havaittiin 5x5 m -kokoinen rakennuksen kivijalka. Se muodostuu ainakin kolmesta kerroksesta kiviä, jotka näyttävät olevan osin luonnon- ja osin lohkokiviä. Kivetys on sammaleen peittämä ja sen sisään on romahtanut ilmeisesti rakennusmateriaalina käytettyjä kiviä.

Ruohola 2 (Luonnonmuodostumat)
Tuntematon ajoitus; Hevossuon kaatopaikan lounaispuolella olevan jyrkähkön kallion laella on irtokiveystä paksun turvekerroksen alla. Paikka on tarkastettu vuonna 2003, mutta mitään varmuutta paikalta ilmoitetuista kivikumpareista tai punaisesta hiekkakivestä ei voitu todeta.

Moderni; Kohde sijaitsee Palojoella Pukinsarvenmäen alueella, 40 m länsiluoteeseen Kulmalan talosta, aivan polun varressa.. Kysymyksessä on suuri siirtolohkare, jonka yläosassa on punaväriä. Kiven yläosassa on sisäänpäin lohkeama, jonka vinossa pinnassa on punaväriä, joka muodostaa noin 30 cm pitkän kaarevan kuvion. Värin päällä on osittain sammalta. Ei vaikuta vanhalta.

Puhdistamo (1000023342) (Kivirakenteet)
Moderni; Röykkiöt sijaitsevat tasaisessa metsämaastossa, maapohjalla. Maaperä on hienoainespitoista moreenia. Pohjoisessa kulkee itäkaakkoon Säkylän ja Euran välinen maantie muutaman kymmenen metrin päässä. Sen takana on laaja pelto-alue Sirttalanojan varsilla. Lounaassa on alle sadan metrin päässä on Lännen tehtaiden teollisuusalueen reuna. Teollisuusalueen puolella on maavalleilla padot-tuja altaita ja vedenpuhdistamo.
Entinen pellon reuna erottuu paikoin edelleen röykkiöiden ja tien välisellä alueella. Sijainnista päätellen kyseessä ovat erittäin todennäköisesti raivausröykkiöt. Alueen pellot ja asutus eivät ole vanhoja.

Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin edustan saaristossa Reposaaren pohjoispuolella Tukkiviiki -lahdessa, Ripakari saaren eteläosan itärannalla olevassa lahdessa.
Useita metallirunkoisten proomujen hylkyjä. Tukkiviiki on ilmeisesti ollut hylättyjen laivojen purkupaikka. Porin Urheilusukeltajat ry tuntee hylyt.

Reposaari eteläkärki (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin edustan saaristossa Reposaaren eteläkärjen tuntumassa. Sijaintitieto on epätarkka.
Proomun hylkyjä ilmeisesti kaksi kappaletta. Proomut on ilmeisesti upotettu tarkoituksella.

Doris H (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman edustalla avomerellä Nurmes -saaresta länteen ns. Valkiakarin väylän pohjoispuolella. Hylky on merkitty merikarttaan.
Saksalaisen rahtilaiva Doris H:n hylky, joka on räjäytetty. Alus upposi 1972 törmättyään suomalaiseen Finnboston -alukseen. Doris H sai suuren repeämän ja upposi nopeasti törmäyksen jälkeen. Miehistö saatiin pelastetuksi. Onnettomuuden sattuessa Doris H oli matkalla Englannista Raumalle lastinaan kaoliinia.

Iso-Sauko länsipuoli (Kulkuväylät)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman saaristossa Ulko-Petäjäksestä luoteeseen, Iso-Sauko -saaresta länteen 5,9 metrin väylän pohjoispuolella.
Paikalla on hirsistä tehty "mökin kokoinen" kivillä täytetty kehikko. Rauman sataman edustalla oli vielä 1970-luvulla suurikokoinen kompassintarkastuspoiju laivoja varten. Kehikko liittyy poijun paikoilleen kiinnittämiseen.

Majaslahti (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kolme kiven varaan nostettu n. 1,2x1,0 m kokoinen ja n. 15 cm:n paksuinen kivilaaka matalaa puustoa kasvavalla kallioalueella. Sen itäpuolella on muutamia pienempiä irtolohkareita. Yksi pitkulainen kivi on aseteltu kahden muun kiven väliin kuin istuimeksi. Paikalla on myös pienen nuotion jäännös. Ehkä kivi on joskus nostettu odottamaan noutoa talviaikaan?
Ympäristö ja konteksti huomioiden kohde ei vaikuta esihistorialliselta.

Myllysalmi (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Kaaronjärven ja Myllysalmen välillä pentaloalueella oelva vesiuoma. Uomassa on aiemmin sijainnut useita vesimyllyjä. Rauman seudun historiasta kertovassa kirjassa kohteeseen oli merkitty tieto myllystä vuodelta 1630 (Papunen 1972, 358). Erään paikallisen informantin mukaan vesivoimalla on pyöritetty myös mm. pärehöylää ja sähkövoimaakin olisi tuotettu. Pitäjänkartassa 1800-luvun puolivälissä uomaan on piirretty useita ympyröitä ilmeisesti kuvaamaan vesivoimalla toimivia laitoksia.
Mitään jäänteitä myllyistä ei enää ollut havaittavissa.

Puulunkulma (Työ- ja valmistuspaikat)
Tuntematon ajoitus; Rauman seudun historiasta kertovassa kirjassa kohteeseen oli merkitty tieto myllystä vuodelta 1650 (Papunen 1972, 358). Mylly on voinut olla perustettu jo aikaisemminkin. Paikalla on nyt pieni vanha omakotitalo ja pihamaata ja piharakennuksia. Puulunjärvestä tuleva vesiuoma kulkee pihapiirin pohjoisrajalla ja alittaa pihatien. Uomassa on kalliota, jota on selvästi joskus louhittu. Vieressä on pieni pelto.
Mitään jälkiä mahdollisesta myllystä ei paikalla enää ollut.

Soukainen (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Soukaisten kylä on perustettu 1300- tai 1400-luvun aikana. Ensimmäiset kirjalliset maininnat kylästä ovat vuodelta 1540. Vuonna 1571 Soukaisissa oli viisi taloa. Soukainen oli koottu 1600-luvun lopulla kruununrustholliksi. 1770–1780-luvulla rustholli halottiin kahtia. Maanmittari August Andersin suoritti ratsutilan isojaon vuosina 1791–1793. Soukainen muodosti yksinään jakokunnan, jonka piirirajat vakiinnutettiin isojaon avulla. Soukaisten mylly, josta löytyy maininta vuodelta 1763, sijaitsi kylän pohjoisimmassa kolkassa. Myllyltä raja meni Levonvahan, Kusmanjärven, Saluksen järven, Rehelmän karin ja Satulavahan kautta Koikariin Koijärvenrantaan, josta raja jatkui puroa pitkin takaisin myllylle.
Isojaon aikainen kylätontti sijaitsi nykyisellä paikallaan Soukaisten talon kohdalla. Ilmeisesti 1800-luvun aikana Isotalo siirtyi vanhasta kylätontista hieman pohjoisemmaksi, mutta jäi kuitenkin kylätontin välittömään läheisyyteen. Kylän pelto- ja niittyalueet sijaitsivat ja sijaitsevat edelleen pääosin kylätontin ympärillä Soukaistentien molemmin puolin.
Pienen kylätontin maata on vahvasti muokattu ajan kuluessa. Tontille on mm. rakennettu uudet suuret lietelantasäiliöt. Vanhimpien kulttuurikerrosten säilyminen on erittäin epätodennäköistä tai ainakin hyvin vähäistä.

Myllyoja (1000026275) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikka tarkastettiin, koska maastokarttaan on merkitty muinaisjäännöstä tarkoittava merkki ja sille nimeksi ”Muinaishauta”. Muinaisjäännösmerkki paikalla on ollut jo vuoden 1970 peruskartassa, samoin vuoden 1987 peruskartassa.
Paikka on noin sadan metrin läpimittainen, matala ja loivapiirteinen, metsää kasvava hiekkamoreenikumpare Myllyojan koillispuolella. Maastokartan muinaisjäännösmerkki on kumpareen lounaisreunalla, lähellä Myllyojan rannalla olevan kapean peltokaistaleen reunaa.
Kohdalla, johon muinaisjäännösmerkki on kartalla merkitty, ei havaittu hautaröykkiötä tai muutakaan muinaisjäännöksiin viittaavaa. Sen sijaan 30 m siitä itään on hyvin loivasti kaakkoon laskevalla rinteellä noin 15 pitkä ja 3-4 m leveä vallimainen kiviröykkiö. Röykkiö on noin metrin korkuinen. Se koostuu vaihtelevan kokoisista, mutta osittain varsin suurista, läpimitaltaan jopa puolimetrisistä kivistä. Vallin luoteispään länsipuolelle ja kaakkoispäässä on suuret noin 2 m läpimittaiset maakivet. Myös vallin lounaispuolella aivan sen vieressä on muutama suurehko maakivi. Muuten ympäristö on vähäkivisempää, mutta ei kivetöntä.
Näyttää todennäköiseltä, että maastokartan muinaisjäännösmerkki tarkoittaa edellä kuvattua röykkiötä. Se on selvästi ihmisen tekemä, mutta tuskin muinaishauta. Vaikka varhaismetallikautisten hautaröykkiöiden yhteydessä tavataan myös vallimaisia röykkiöitä (esimerkiksi Ahlaisissa Råforsissa ja Letonmäessä), koostuvat nämä yleensä tasakokoisemmasta ja kooltaan pienemmästä kiviaineksesta eivätkä yleensä ole niin massiivisia kuin tämä röykkiö. Maastosijainti moreenipohjalla, lähes tasamaalla, kumpareen rinteen alla ei ole tyypillinen hautaröykkiölle. Röykkiö sijaitsee tasolla 15 m mpy, mutta kaikki lähiseutujen varhaismetallikautiset hautaröykkiöt ovat tason 20 m mpy yläpuolella, useimmat noin tasolla 30 m mpy. Siten röykkiö on rannansiirtymisajoituksen perusteella todennäköisesti nuorempi kuin varhaismetallikautiset hautaröykkiöt. Ulkonäkönsä ja koostumuksensa perusteella röykkiö näyttää raivausröykkiöltä. Nykyinen pellon reuna on noin 25 m röykkiöstä kaakkoon. Siellä kivinen hiekkamoreeni vaihtuu vähäkivisemmäksi hiekkamaaksi ja kauempana saveksi. Koska asutusta alueelle on alkanut syntyä aluksi torppariasutuksena vasta 1800-luvulla, ovat viljelyjäännöksetkin todennäköisesti vasta tältä ajalta.

Elomaa (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Kohde sijaitsee Merikarvian keskustan luoteispuolella Pyrkkööntien eteläpuolella. Paikalla kasvaa nuorta mäntymetsää. Luoteispuolella on avohakkuu ja koillispuolella rinne laskeutuu pienelle lammelle, jonka rannalla on asuintalo. Metsänpohja on kivikkoista.
Kyseessä on luontainen kivikko, johon on kuitenkin kaivettu 5 kuoppaa. Luultavasti paikalta on haettu kiviä esimerkiksi rakennuskäyttöön. Vaihtelevankokoiset ja –muotoiset kuopanteet ovat epämääräisessä rivissä.

Vääränmaannokka2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Vääränmaannokan luoteisosassa lähellä rantaa on kallion syvennys, jonka suulle näyttää kasatun pyöreitä kiviä. Paikka voisi olla jonkinlainen kalastajien tilapäissuoja, joskaan sen sijainti lähellä vanhaa asutusta ei tätä tue. Kyseessä voi olla myös luonnonmuodostuma.

Tuntematon ajoitus; Tarkastuskertomus vuonna 1996 tehdystä inventoinnista:
Kivihakkaus on sahan ja myllyn alueella olevasta muuntajasta n. 5 m itään,
silokalliossa. Kallioon on hakattuna rauta-ankkurin kuva, jossa on kaksi kah-
della väällä varustettua sakaraa ja päässä silmukaksi taivutettu lenkki. Ankku-
rin vieressä on luku 1661 tai 1991, Edellyttäen, että se on tarkoitettu katsotta-
vaksi suunnasta, jossa ankkurin kärki osoittaa alaspäin, numero on 1661 . Jä-
kälää kasvaa hakkausten urissa. Tulkintoja: Saattaa olla verraten myöhäistä
tekoa, ehkä pilailumielessä uurrettu. Luokkaehdotus ja ehdotus suoja-alueeksi:
II. Mikäli kohdetta ei siirretä luokkaan III, suoja- alueen rajaksi sopisi 5 m:n
läpimittainen ympyrä, jossa kohde olisi keskellä.
Havaintoja vuonna 2015:
Kohdetta ei ole merkitty muinaisjäännösrekisteriin. Paikalla havaittiin kuvauk-
seen sopiva kalliohakkaus. Kohde tuskin ajoittuu vuoteen 1661, vaan lienee
sitä nuorempi. Kuitenkin hakauksen säilyminen oli suotavaa.

Kivihauta (Kivirakenteet)
Moderni; Matala kiveys pienen kallion kulmalla. Muoto hieman pyöreähkö, halkaisija noin kaksi metriä.
Vahvan sammalen ja jäkälän peitossa. Mahdollisesti vanhemmissa peruskartoissa näkyvään
kiinteistörajaan liittyvä. Vanhemmista kartoista ei löydy rajamerkintöjä ko. sijainnilla.

Etelän Pirskeri (Löytöpaikat)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Luvian saaristossa Etelän Pirskeri -saaren eteläosan itärannan tuntumassa Haminakari -niemen pohjoisrannalla.
Noin 20 metriä pitkä puurunkoisen aluksen hylky. Jäljellä on aluksen pohjaosa. Paikalliset harrastajasukeltajat olettavat, että kyseessä on proomu.
Vuoden 2019 inventoinnissa paikalla käytiin viistokaiuttamassa. Todettiin, että kohde on todennäköisesti paikalle ajautunutta puutavaraa, eikä hylky.

Kuolimaa Saarela (Asuinpaikat)
Historiallinen; Tontilla on isojakokartan ja pitäjänkartan mukaan sijainnut sotilastorppa. Kuolimaan kylässä oli historiallisten tietojen mukaan kaksi sotilastorppaa. Nykyisin paikalla on Saarela niminen tila. Vanhasta miljööstä ei ole käytännössä mitään hahmotettavissa..

Historiallinen; Mahdollinen kalasaunan perustuksen osa sijaitsee Selkämeren kansallispuistossa Ouran saariston Hamskerin saaressa. Paikalla on kivikoisessa maastossa betoniportaat, joiden leveys on 1.2 m ja korkeus 0.4 m. Muita osia rakennuksesta ei ole näkyvissä maanpinnalla.

Kunelinperä (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Merikarvian sisäsaaristossa kirkolta vajaat kaksi kilometriä länteen Krookanlahden pohjoisosassa Kunelinperässä.
Merikartassa on hylkymerkintä, joka on tehty kartalle 1984. Tuolloin hylky/hylyt merkittiin karttaan pinnan yläpuolella näkyviksi. Paikallisen sukeltajan antaman tiedon mukaan paikalla on hylättyjä halkoproomuja, jotka ovat sukeltajien kertoman mukaan vähitellen hajonneet palasiksi pohjaan ja osia on painunut pohjasedimenttiin.

Pirskeri 1 (Puurakenteet)
Historiallinen; Pirskerin saaren koillisrannassa matalassa vedessä noin 20 metriä rannasta.
Noin parikymmentä pitkää tukkia romahtaneena sekaisin pohjassa. Mahdollisesti ehjempi rakenne yhdessä kohtaa.
Viistokaikuaineiston perusteella saattaa olla laiturin tms. jäänteet.

Vähä-Enskeri 1 (Löytöpaikat)
Historiallinen; Porissa Vähä-Enskerin saaren eteläosan itäpuolella matalassa vedessä noin 100 metriä rannasta.
Meren pohjassa on noin 0.5 km2 laajuisella alueella sahaamalla katkaistuja, oksattomia ja kuorellisia tukkeja yhtenäisellä alueella. Tukkikeskittymän itäpuolella on viistokaiulla havaittu useita puurankoja, jotka vaikuttavat käsitellyiltä, mahdollisesti aluksen rakenneosilta tai jonkin muun rakenteen osilta. Havaintoa ei kuitenkaan pystytty varmistamaan.
Tukit vaikuttavat paikalleen pudonneilta.

Kroopakka (Taide)
Moderni; Paikalla on hakkauksia siirtolohka-kyljessä ja sen alla olevassa pienemmässä kivenkappaleessa. Siirtolohkareen kylkeen on hakattu peuraa muistuttava eläinkuvio, jonka keskiruumiin kohdalla on nuolikuvio. Kuvio on noin 20 cm leveydeltään.
Lisäksi siirtolohkareen alla olevassa pienemmässä lohkareessa on kehässä kuusi tuuman levyistä kuppia isomman, noin 7 cm leveän, kupin ympärillä.
Keskimmäinen kuppi on suppilomainen. Kuppikehän vieressä on myös eläintä esittävä epämääräisempi hakkaus.
Paikan erikoisuuden, hakkausten toteutuksen ja niiden luonteen perusteella on todennäköisintä, että hakkaukset on tehty muutaman viime vuosikymmenen aikana. Hakkausten lähellä on kallion päällä ränsistynyt laavu ja pieni hirsimökki.

Erkinkari (Löytöpaikat)
Moderni; Sijaintipaikka on Porin vesialueella Mäntyluodon Mäntykallosta vajaat kaksi kilometriä lounaaseen Erkinkarin luona. Paikka on merkitty kartalle hylkysymbolilla.
Luotauksissa on 2014 havaittu neliönmuotoinen esine, jonka koko on noin 4 x 4 metriä. Esineen korkeus pohjasta on noin 2 metriä. Laadusta tai alkuperästä ei ole tietoa.

Kiviniemi (1000040617) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kiviniemi on pienten peltokuvioiden ympäröimä metsäinen niemeke aivan Rikantilan kylän keskustan tuntumassa kylätien ja koulun pohjoispuolella.
Keskellä niemekettä on kaksi kookasta, sammaloitunutta röykkiötä aivan vierekkäin. Röykkiöt ovat muodoltaan epämääräisiä, enemmän soikeita kuin pyöreitä, mutta niillä ei ole säännöllistä muotoa. Ne ovat halkaisijaltaan 10-15 m ja korkeudeltaan vaihtelevia, eteläisemmän röykkiön toinen reuna näyttää olevan vain 0,5 m korkeudella ympäröivästä maanpinnasta, toinen reuna taas jopa 2 m korkeudessa. Röykkiöt on siis kasattu epätasaiselle pohjalle. Kiviaines on hyvin vaihtelevaa, joukossa on hyvin suuriakin kiviä ja osa näyttää myös lohkotuilta. Kivet ovat sammaloituneita ja röykkiöissä kasvaa jo isoja kuusia ja mäntyjä.
Arvioni mukaan kysymys ei ole hautaröykkiöistä. Röykkiöt ovat selvästi ihmisen kasaamia, todennäköisesti peltoa tai esim. rakennusalaa raivattaessa ympäristöstä kerättyjä. Maasto röykkiöiden ympärillä koko niemekkeessä on huomattavan kivistä. Mukana tarkastuksella ollut maanomistaja ei tuntenut röykkiöiden historiaa, eikä niiden kasaamisesta ollut tietoinen ku-kaan vanhempi kyläläinen, joilta asiaa oli kysytty. Mahdollista on, että ne liittyvät alueen itäpuolella olleen järven kuivatukseen ja ottamiseen viljelykäyttöön.

Halssi (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin Pihlavan Halssissa Porin keskustasta noin 12 kilometriä luoteeseen Pihlavanlahden etelärannalla ja Ripapuomin itäosan pohjoisrannassa.
Kolme lähekkäin olevaa proomun hylkyä. Kunkin proomun pituus on noin 21,5 - 23,5 metriä mitattuna ortokuvasta. Kolmen proomun ryhmästä itään Ripapuomin pohjoisrannassa on yksittäisiä proomuja (alakohteet 39938 ja 39939).
Proomut lienee jätetty rantaan käyttöiän päätyttyä. Proomut liittynevät Pihlavan sahan toimintaan. Proomuista alle 200 metriä etelälounaaseen sijaitsee valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö Pihlavan saha ja asuinalueet. Pihlavan höyrysahan rakennutti 1874 - 1875 ruotsalaisten liikemiesten perustama Fredriksfors Osakeyhtiö. Saha siirtyi Antti Ahlströmille 1889. Jo ostohetkellä saha oli Porin seudun suurimpia teollisuusyrityksiä. Sahaan kuului muun muassa proomutelakka. Sahan yhteyteen rakennettiin konepaja 1894. Saharakennukset tuhoutuivat tulipalossa 1900 ja rakennettiin uudelleen vielä samana vuonna. Sahaa laajennettiin 1916. Saha jatkaa edelleen toimintaansa 2020-luvulla.

Uplavuori (Kultti- ja tarinapaikat)
Ei määritelty; Matala luola, jonka viistossa katossa väriläikät ovat, on muodostunut Uplavuoren pohjoislaidalle noin 80 m maantiestä itään. Suuri siirtolohkare nojaa kallionkielekkeeseen ja muodostaa onkalon, jonka molemmista päistä pääsee sisään. Luolan lattiapinta-ala on n. 2x2 m ja korkeammalta puolelta sen korkeus on noin puolitoista metriä. Katto laskee jyrkän viistosti ja yhtyy lattiaan luolan etelälaidassa. Luolassa on nuotionjäänteitä, ja katto on hieman mustunut noesta.
Ne väriläikät jotka pystytiin erottamaan heikossa valaistuksessa, sijaitsivat luolan katossa, sen matalassa päässä lähellä luolan eteläseinustaa. Luolan korkeus oli siinä kohtaan vain n. 40 cm. Väriläikät olivat punaruskeita, sijaitsivat n. 50x40 cm suuruisella alueella ja olivat muodoltaan epämääräisiä, paitsi yhdessä kohtaa, jossa näkyi miltein suorakulmainen melko teräväkärkinen läikkä. Läikistä lähti kellertävää väriä niitä hangatessa.
Luolan katto on punertavan vaaleaa kiteistä kiveä, jolla näyttää olevan taipumusta lohkeilla ja rapautua. Nuotion pito luolassa on vielä saattanut lisätä rapautumista. Tarkastuksen perusteella vaikuttaa siltä, kuin värijäljet olisivat syntyneet kalliopinnan lohkeillessa ja paljastaessa tuoreita, kenties ruostepitoisia murtopintoja mistä johtuen väriläikät ovat selvimmin näkyvissä kuin muualla katossa. Perimätiedon mukaan isovihan aikaan lähiseutujen väellä oli pako- ja piilopaikkoja Uplanvuoren louhikossa

Perävainio (1000041132) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee 2 kilometriä pohjoiseen Hinnerjoen kirkosta. Kyseessä on jyrkänteinen louhikkoinen pikku kukkula metsän keskellä tien vieressä. Tie kulkee koillisen puolelta mäen juurella noin 60 metrin päässä. Maasto on kuivaa jäkälä- ja mäntykangasta mäen huippu, jossa kiviympyrä sijaitsee, on melko avonaista ja vähäpuustoista kalliota. Kiviympyrä on kalliopohjalla, tasaisella paikalla. Se on pyöreä, halkaisijaltaan 250 cm. Kaksitoista lohkaretta, joiden halkaisija vaihtelee 20 ja 40 cm:n välillä, on asetettu piiriin keskuskiven ympärille. Kivet eivät ole vieri vieressä, vaan ympyrän kehällä noin neljänkymmenen sentin etäisyydellä toisistaan. Pohjakallio ja kivet ovat jäkälän peitossa.
Kohteen luonne ja ikä ovat epäselvät.

Oravaniemi (Kultti- ja tarinapaikat)
Ajoittamaton; Lähde on noin 60 metrin päässä Verttuunjärven rannasta, sen eteläpuolella. Lähteen vedellä oli uskottu olevan parantavia voimia. Lähteen läheisestä pellosta on myöskin löydetty kiviesine. Kiviesineen sijainti ei ole tiedossa.

Karhiniemi (1000041224) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Metsäpalstalla oleva kuoppa, jonka reunoilla on lohkokiviä. Kuopan halkaisija on noin 5 metriä.

Koivunotko 1 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kuivatulla, mäntypuuta kasvavalla entisellä suoalueella sijaitseva pienikokoinen rajamerkki, jonka muodostaa kolme pystyssä olevaa liuskekiveä. Paikalla on myös nykyisen tilusrajan kulmapiste.

Koivunotko 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Pellon reunassa, noin 4,5 metriä pelto-ojan reunasta länteen sijaitseva yksittäinen pystyssä oleva liuskekivi. Paikalla on myös nykyisten tilusrajojen leikkauspiste.

Delfin (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman edustalla Rauman satamasta (Ulko-Petäjäs) noin 2,5 km länsiluoteeseen Riskonpöllä -saaren luoteispuolella olevan Pieni Riskonpöllän etelärannan lähellä.
Puurunkoisen troolarin hylky, jonka pituus on noin 10 metriä ja leveys 4 metriä. Alus upotettiin 1998 tarkoituksella sukelluskohteeksi. Upotuksen hoiti Raumanmeren laitesukeltajat ry. Hylky on entinen ruotsalainen katkaraputroolari Måsen. Aluksen myöhemmät nimet olivat Risko ja Delfin.

Sikaristit (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Valtatien 8:n parantamishankkeen inventoinnissa havaittiin uuden rinnakkaistien linjauksen läheisyydessä Koivuniemen Kirkkotien risteyksen länsipuolella kuusi rakennustavaltaan ja mitoiltaan toisiaan muistuttavaa kivilatomusta. Kaikki ovat pohjaltaan pyöreitä tai soikeita ja läpimitaltaan 2-2,5 m. Kivet ovat latomusten ulkoreunalla suuria, monet ainakin jossain suunnassa vähintään puolimetrisiä. Sisäosa on täytetty kivillä, jotka ovat samankokoisia tai pienempiä kuin ulkoreunoilla. Korkeus vaihtelee 40 cm:stä lähes metriin. Korkeimmat on ladottu pystyseinäisiksi, mutta matalissa isoja reunakiviä on enimmäkseen vain yhtenä kerroksena. Osa kivistä on pyöristyneitä moreenikiviä, osa taas särmikkäitä, samanlaisia kuin ympäristön kalliopaljastumista luonnostaan lohkeilleet kivet, joita alueella näkyy siellä täällä. Latomukset sijaitsevat epäsäännöllisin välein eivätkä ne ole muutenkaan toisiinsa nähden säännöllisesti sijoitettuja (esimerkiksi jonossa). Kaikki havaitut latomukset ovat kuitenkin vanhan maantien varrella. 1950-luvulle asti käytössä ollut vanha tielinjaus näkyy hyvin rinnevarjosteessa.
Latomukset ovat selvästi ihmisen rakentamia, mutta rakentamisen syy ei ole ilmeinen eikä varma. Latomukset eivät muistuta mitään tunnettuja esihistoriallisia muinaisjäännöksiä. Inventoijan arvion mukaan kysymys on rakennustöitä varten kasatuista ja talvikelillä tapahtunutta kuljetusta odottavista kivikasoista.
Yksittäisten latomusten koordinaatit ja kuvaukset alakohteissa.

Mäntykallon kivilouhos (Raaka-aineen hankintapaikat)
Historiallinen; Mäntykallosta on louhittu kiviaineksia satama-alueiden rakentamiseen 1800- ja 1900-lukujen taitteesta alkaen, ja louhosalue erottuu Mäntykallon keskiosassa yhä. Louhoksen pituus pohjois-etelä-suunnassa on noin 150 metriä ja itä-länsi -suunnassa noin 100 metriä.
Louhoksen reunoilla on noin 1–2 metriä korkeita louhinnan tuloksena syntyneitä pystykallioita sekä jonkin verran louhinnan tuloksena syntynyttä irtokiveä. Alueen eteläosan läpi kulkee tie.

Riskosuonkalliot (Kivirakenteet)
Ajoittamaton;

Skutskär (1000050868) (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Porin edustalla Reposaaresta länteen Kaija -saaren eteläkärjen tuntumassa.
Troolari Skutskärin hylyn osia. 2023 tehdyssä monikeilaluotauksessa havaittiin kaksi hylyn osaa noin 30 metrin päässä toisistaan ja pienempiä alle kolmemetrisiä osia. Isomman osan koko on noin 8 x 3,5 metriä.
Troolarin haaksirikkohistoria kerrotaan www.hylyt.net -palvelussa (ks. Skutskär). Skutskär oli Suomen suurin puurakenteinen troolari. Se oli rakennettu vuonna 1953 Ruotsissa ja sen kotipaikka oli Raahe. Troolari oli palaamassa pyyntimatkalta kohti Reposaaren kalasatamaa 6.12.1970 ruumassaan silakkalasti. Alus joutui matalikolle ajettuaan Kaija -karin eteläpuolella olevan pohjoisviitan väärältä puolelta. Troolaria yritettiin vetämällä irrottaa karikosta, mutta irrottaminen ei onnistunut. Hylystä pelastettiin toukokuuhun 1971 mennessä kaikki mahdollinen irtain, kuten vinssit, koneet ja troolivarusteet. Runko jäi usean vuoden ajaksi muistomerkiksi matalikolle, kunnes se lopulta upposi kolmeen osaan hajonneena. Haaksirikosta kirjoitettiin mm. Satakunnan Kansa -lehdessä.
Hylyn osia havaittiin Väyläviraston tilaamassa monikeilaluotauksessa 2023. Muinaisjäännösrekisteriin merkitty sijaintipiste osoittaa isoimman hylyn osan, oletetun peräosan sijainnin.

Vuohenmiekansuo (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kiviasetelmia ja -rivejä melko laajalla alueella tasaisella kalliolla. Miljöö sopisi pronssikautisen röykkiön paikaksi, mutta tästä ei mitään todisteita. Kallioalueen halki kulkee myös vanha raja, joten kivet voivat olla peräisin myös rajamerkistä.

Vaarala (1000051850) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vaaralan tilalla sijaitsee kolmen historiallisen ajan rakennuksen rauniot. Näistä kahdessa on jäljellä osin romahtaneita ulkoseiniä.
Rakennusten rakennusvuosi ja käyttöajan päättyminen eivät ole tiedossa. Rakennukset erottuvat vuoden 1948 ilmakuvassa ja ovat merkitty käytössä oleviksi ainakin vielä vuoden 1986 peruskartalla.

Kynäsluoto (Tapahtumapaikat)
Historiallinen; Kohteen keskipisteenä on suuri kivenlohkare keskellä vanhaa kynäsjoen virtausreittiä. Paikallisten mukaan aikoinaan neljä veneellä liikenteessä ollutta miestä osui veneellään kiveen. Kiveen osunut vene upposi ja vei kolmen miehen hengen, yksi heistä selvisi. Tiedon mukaan näiden kolmen kuolleen miehen haudat ovat Pomarkun hautausmaalla kaikki vierekkäin.
Kivi sijaitse keskellä vanhaa kynäsjoen virtausreittiä. Jos vesi on korkealla Kynäsjoki saattaa tulvia vanhalle reitilleen. Kiven läheisyydessä on pieni pysähdyspaikka kalastajia varten. Kivi on keskellä vesimassaa. Lähiympäristö koostuu sekapuustosta ja isoista kivistä sekä vanhan joen pohjasta.

Leppäniemi 2 (1000051926) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Leppäniementien ja Saarikoskentien risteyksen eteläpuolella on sijainnut tila, johon on kuulunut vuoden 1948 ilmakuvan perusteella ainakin kuusi rakennusta. Vuoden 2024 inventoinnin aikaan alueella oli romahtanut päärakennus, jonka pihapiirissä lienee myös muiden purettujen rakennusten kivijalkoja.

Kairassuo II (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kallion laella oleva todennäköinen rajamerkki. Siinä on kivien keskelle tuettuna
pystyssä oleva kivi ja punaisella värillä merkitty keppi

Kuusela II (1000052954) (Kivirakenteet)
Moderni; Historiallisen ajan aitarakenteita. Maastossa havaittiin kuusi aidantolpan
perustuskiveystä ja piikkilankaa. Kiveysten keskeltä löydettiin kairaamalla hiiltä, joka lienee
jäännettä puisista paaluista.

Vuorenalho 2 (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Tulenpitopaikka kallion laella. Kyseessä on likimäärin kymmenen kiven muodostama kehä, jonka halkaisija on noin 80 cm. Kivien halkaisija on noin 20–60 cm. Maa kehän keskellä on nokista. Kehän länsipuolella on kaksi suurempaa, litteää kiveä.
Muu kohde, saattaa olla hyvinkin nuori.

Haapa-aho (1000053512) (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kostealla, ojitetulla metsäalueella sijaitseva, halkaisijaltaan 8–9 metrinen
kuoppa on kaivettu ojan vierelle. Siinä on näkyvältä osaltaan noin puolimetriä korkea, mutta epäsymmetriseltä näyttävä reunavalli, joka on auki kahdelta suunnalta. Itse kuoppa on täynnä vettä, joten sitä ei saatu tarkemmin tutkittua muutoin kuin kairauksin. Kuoppa on lidarkuvan, mittojen ja muiden piirteidensä perusteella sopiva tervahaudaksi, mutta nokimaan puuttuminen myös kuopan sisälle tehdyistä kairauksista viittaa johonkin muuhun toimintaan. Säilytyskuopaksi paikka on kuitenkin liian kostea.
Mahdollisesti kyse on tarkoituksella valumakuopaksi tehdystä kaivannosta.

Villilä 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kiimasuon itäreunassa, alueen korkeimman kohdan alapuolella, on kooltaan noin 1x1 m kokoinen kiveys. Se on selvästi ihmistekoinen ja kompaktimpi kuin alueella näkyvät rai-vausröykkiöt. Kiveys muistuttaakin rajamerkkiä, mutta siihen ei liity kookkaampaa rajakiveä, eikä niitä näy myöskään kiveyksen ympäristössä. Puinen seiväs siinä on saattanut olla. Kyse ei ole arkeologisesti merkittävästä rajamerkistä, vaan kohde osuu nuoremmalle tilusrajalle tai sellaisen lähelle. Tila on lohkottu aiemmista yhteismaista Villilän talolle.

Liekopihti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kakkulaisten kylän Lääkärin taloon kuuluneesta Liekopihdin torpasta löytyy maininta rippikirjoista ainakin vuodelta 1855. Torppa on hyvin todennäköisesti vasta 1800-luvulla perustettu. Se on merkitty vuoden 1907 senaatin kartalle. Isojaon järjestelyn kartassa vuodelta 1914 tontilla näkyy kaikkiaan seitsemän rakennusta ja kulkutie länsipuolella olevalle pellolle. Tätä nykyä paikalla Plättilänmaantien varrella on vain asuinrakennus ja yksi ulkorakennus kauempana pohjoisessa. Vuoden 2015 kartalla talo on merkitty autioksi.

Pyynpää (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kansalaisilmoituksena kirjattu pitkänomainen peltoröykkiö tai kiviaita (ILM35173), jota ei ole tarkastettu maastossa. Ilmoituksen mukaan rakenne on noin 20 metriä pitkä ja sillä on korkeutta noin 0,5 metriä.
Vanhojen ilmakuvien ja karttojen perusteella alue on ollut peltokäytössä vielä 1960-luvulla, joten rakenne on todennäköisesti muodostunut pellolta kerätyistä kivistä.

Kallioniemi (1000060058) (Asuinpaikat)
Moderni; Paikalla on sijainnut Kallioniemen talo 1900-luvun alkupuolella. Asuinpaikka on autioitunut 1970-luvulle tultaessa. Muistona asuinpaikasta alueella on kiviraunioita sekä rakennuksen kellari, jonka koko on noin 5 x 7 metriä korkeus noin 2 metriä. Rakennuksen päällä kasvaa runsaasti pajua.

Lehtolankohouma (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjoentien itäpuolella, Lehtolan talosta eteläkaakkoon, kangasmaastossa?
Röykkiön koko on 8x6,5 m.

Kairassuo 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Laajan ja laakean mäen lakialueen etelälaidalla avokalliolla sijaitseva hajonnut viisikivinen rajalinjamerkki. Kohteen pohjoispuolella on laaja aukea kahden rinnakkaisen voimajohtolinjan alla.
Viisikivinen rajalinjamerkki on rajalinjalla, joka on syntynyt vuonna 1904 Uotilan kylän kantatalon numero 4 Lasola halkomisessa.

Rajasuonkallio (Kivirakenteet)
Historiallinen; Röykkiö sijaitsee Kodisjoen tiestä 700 m itään, kalliolla.
Röykkiön koko on 5x4,8 m.

Koivuniemen kirkkotie (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Koivuniemen kirkkotien varrella havaittiin inventoinnissa kaksi nk. kivipöytää sekä merkkejä kiviaineksen kotitarvelouhinnasta. Kivipöydät ovat laakoja, jotka on nostettu toisesta päästään ilmaan muutamien pienten kivien varaan. Kohteet eivät ole muinaisjäännöksiä.

Isosuo 1 (1000095217) (Kivirakenteet)
Historiallinen; Todennäköisesti hajotettu rajamerkki tasaisesti viettävällä kalliolla. Sijaitsee vanhalla tilusrajalla.

Isosuo 2 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde on entisellä tilusrajalla sijaitseva suoran rajalinjan suuntaa osoittava rajamerkki, joka muodostuu viidestä jonossa olevasta pystykivestä. Kivet on pystytetty Isosuon lounaislaidassa olevan moreenikumpareen laelle noin metrin välein. Kaikki kivet ovat noin 40 cm korkeita laakakiviä, paitsi keskimmäinen noin 60 cm korkea. Koillisin pystykivi on kaatunut.
Koska kyseessä ei ole millään merkittävämmällä vanhalla rajalla oleva rajapyykki, on se dokumentoitu muuna kohteena.

Isosuo 3 (Kivirakenteet)
Historiallinen; Kohde tarkastettiin, koska paikalla on vanhoissa peruskartoissa Söörmarkun ja Toukarin kylien rajan kulmapiste, jossa oleva rajamerkki voisi olla kiinteä muinaisjäännös. Kylien raja on ollut aiemmin myös osa kunnanrajaa Noormarkun ja Porin maalaiskunnan välillä. Paikalla havaittiin rajamerkki, joka muo-dostuu kahdesta lähekkäisestä pystykivestä. Itäinen kivi on noin 60 cm korkea ja mitoiltaan 40 cm x 20 cm. Läntisen kiven korkeus on noin 40 cm ja mitat 20 cm x 20
cm. Kivissä ei ole merkintöjä.
Kylien välisen rajan historiaa tutkittaessa selvisi myöhemmin, että rajan kulku on muuttunut paikalla useita kertoja. Rajamerkki on näin uusi, eikä sitä voida
pitää kiinteänä muinaisjäännöksenä. Se on dokumentoitu muuna kohteena.

Ruanoja (Kivirakenteet)
Historiallinen; Metsätien vieressä on neliskanttinen kivipylväs, jonka eteläsivulle on hakattu numero 555.
Paikalla on kulkenut vanhojen karttojen perusteella Tuiskulantien vanha linjaus jo ainakin
1700-luvun lopulla ja vielä 1962 peruskartassa. Kivi on noin 80 cm korkea ja 50–60 cm leveä. Paksuus on noin 15–20 cm. Kohdassa on tilusrajan päätepiste vuoden 1779
isojaonkartassa (Forselius 1779) ja paikalla on tänä päivänäkin kiinteistöjen rajojen kohtaamispiste.

Teperi (Kivirakenteet)
Historiallinen; Harjanteelle on kasattu isompien luonnonkivien ympärille joitain kerroksia kiviä. Luonnonkivien luona röykkiön koko on noin 2,5 x 2,5 metriä Röykkiö jatkuu hajotettuna tai levälleen ladottuna pohjoiseen reilut pari metriä. Varsinaisen röykkiön korkeutta on paksun sammaleen vuoksi hankala määrittää, mutta kiviä on useammassa kerroksessa.
Harjanteen itäpuolinen alavampi maasto vaikutti vähempikiviseltä ja sopivan tasaiselta maastolta vanhaksi pelloksi. Maanäytekairassa alueelta tuli hienojakoisen hiedan oloista harmaata maata, joten alue on hyvin mahdollisesti ollut peltona, josta kivet röykkiöön on voitu raivata.

Oodee (Kivirakenteet)
Historiallinen; Inventoinnissa 2024 tarkastettiin Oodeen saaren itäosassa useita kiviaitoja. Keskimmäinen aitamaisista rakenteista on enimmillään noin 3 m leveä ja 70 cm korkea kiviaita. Aidan sivut on ladottu melko säännöllisesti pystysuoriksi ja keskiosa täytetty kivillä. Aidan pituus on noin 70 m.
Eteläinen rakenne on noin 35 m pitkä, rakenteeltaan epämääräinen kivivalli, jossa on katkoja ja paikoin suuria paikallaan olevia luonnonkiviä. Näiden rakenteiden länsipuolella notkon pohjalla on metsittynyt pelto, jolta kivet on raivattu. Itäpuolella on kivistä kangasmaata. Pohjoinen rakenne on noin 20 m pitkä ja rakenteeltaan samanlainen kuin eteläinen.
Vanhimmat kartat, joissa Oodeessa on asutusta ja viljelyksiä, ovat 1900-luvun alusta. Kiviaidat liityvät ilmeisesti asutukseen, joka on syntynyt 1800-luvulla tai vasta 1900-luvun
alussa. Ikänsä perusteella ne eivät ole suojeltavia kohteita. Kohde on dokumentoitu
muuna kohteena.

Katava-Sauko luoteispuoli (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Rauman sataman edustalla Syvänraumanlahdelta länteen Katava-Sauko -saaren luoteispuolella noin 9 metrin syvyydessä noin 180 metrin etäisyydellä saaren rannasta.
Veneen hylky, jonka pituus on noin 7 metriä ja leveys noin 2,5 metriä. Kyseessä lienee modernin keskihytillisen kalastusveneen hylky. Hylky makaa tasaisella pohjalla vasemmalle kyljelleen kallistuneena, keula suuntaan 88°. Runko vaikuttaa ehjältä. Hylyn oikea kylki nousee noin 1,5 metriä pohjan tason yläpuolelle. Runkomateriaalista ei ole varmuutta, saattaa olla metallia tai lujitemuovia.
Hylky löytyi merenpohjanluotauksessa, joka tehtiin voimajohtohankkeen valmistelun yhteydessä.

Kuivarinta (Hautapaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen nuorakeraaminen hauta on sijainnut Euran kirkolta Neittamolle johtavasta tiestä 600 m ja Kuivarinteen (Kuivarinnan?) tilan päärakennuksesta 150 m luoteeseen.
Paikka on ollut sorapohjainen kukkula, jonka etelälaidasta hauta on löydetty ( saviastia ja saviastianpaloja) 40 cm:n syvyydestä. Mäkeä ympäröivät kolmelta taholta niityt, luoteessa mäki liittyy kalliosaarekkeeseen. Muinaisjäännöksen laajuus on tuntematon.
Paikalla olevan sorakuopan reunoissa ei havaittu vuoden 1959 inventoinnissa kulttuurikerrostumia. Vuoden 2000 inventoinnin mukaan koko hiekkakumpare on kaivettu pois itälaidalla olevaa vähäistä jäännettä lukuunottamatta.

Nummisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka on sijainnut Eurasta Raumalle johtavan kantatien 42 laidassa, sen eteläpuolella loivasti etelälounaaseen viettävällä rinteellä, osittain Nummiston talon piha-alueella ja osittain pellolla.
Nummiston rakennuksista länteen mäen alapuolella virtaa Hajaanoja. Alueelta on löydetty erittäin runsaasti kiviesineitä, talttoja, kirveitä, teelmiä. Talon läheisyydestä on myös vasarakirves, jota epäillään hautalöydöksi. Kohde on osittain tutkittu ja osittain tuhoutunut maankäytön seurauksena. Vuonna 1990 paikalla suoritettujen kantatien parantamisen liittyvien kaivaustutkimusten jälkeen paikka on vapautettu rahoituksesta.

Kananalho (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö sijaitsee Eura-Laitila tien itäpuolella, pihamaalla, Auralan tilan päärakennuksesta noin 20-30 m itään.
Maasto on hiekkapohjaisen, viljelemättömän mäen itäinen alareuna. Röykkiön koko on 2x2,2x0, 4 m. Se on pyöreä, irtonaisista kivistä ladottu kumpu, samantyyppinen kuin Harolan kummut.

Uusi kansakoulu (Kauttuan ala-aste) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee mäntykankaalla Kauttuan keskustassa, nykyisen Kauttuan ala-asteen pihalla, Eurajoesta noin 600 m itään, samalla hiekkaharjulla kuin Tyttöpuistonkin asuinpaikka.
Paikalta on runsaasti irtolöytöjä ja vuonna 1994 suoritetussa tutkimuksessa paikalta todettiin myös kivikautiseen asuinpaikkaan littyviä kiinteitä rakenteita, tulisijoja ja hiekkakivilaaoista kasattuja pyöreitä ja nelikulmaisia rakenteita. Kiviesineiden lisäksi paikalta on kampakeramiikkaa ja kivilaji-, pii- ja kvartsi-iskoksia. Kohde on suurimmaksi osaksi tuhoutunut rakentamisen yhteydessä ja se on vuoden 1994 tutkimusten jälkeen vapautettu rauhoituksesta.

Lauhianmäki (Hautapaikat)
Rautakautinen; Ruumiskalmisto on sijainnut peltolakeuksien keskellä kohoavalla hiekkapohjaisella kumpareella Eurajoen itärannalla, noin 350 m joesta. Muinaisjäännös on osittain tutkittu, osittain tuhoutunut. Euran seurakunta otti vuonna 1891 Lauhianmäen hautausmaaksi. Mäki ehdittiin tasoittaa pientä osaa lukuunottamatta. Vuonna 1890 vain seitsemän hautaa tutkittiin. Tutkimusten perusteella haudat ajoittuvat pääasiassa rautakauden lopulle, mutta mäestä löydettiin myös vanhemmalle roomalaisajalle ajoittuvat rannerenkaat.
Vuoden 2013 inventoinnissa ei havaittu muutoksia maankäytössä. Hautausmaata ympäröivillä pelloilla käveltiin etsien mahdollisia irtolöytöjä. Mitään ei kuitenkaan löytynyt.

Ruuni (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde poistettu muinaisjäännösluettelosta.

Osma (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Ahmaspurosta 300 m pohjoiseen, peltoaukean keskellä sijaitsevan saarekkeen eteläkärjessä. Saarekkeen eteläreunassa oleva röykkiö on suuri, näyttävä, turpeen peittämä kumpu, jossa on kiveystä paikoin näkyvissä. Sen koko on 16 x 12 m. Sen länsireunalle on tehty kellari. Mainitusta röykkiöstä 10 m länsi-luoteeseen on samanlainen röykkiö. Kolmas röykkiö on 3 m edellisestä pohjoiseen. Se on turpeen peittämä. Keskellä on suuri maakivi ja reunoilla on näkyvissä kiveystä. Röykkiön koko on 7 x 7 m.

Vaaniinkangas (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Eurakoskelta - Eurajoen kirkolle johtavan tien eteläpuolella, noin 100 m tiestä Kiukaisten ja Euran rajalla. Kohdalla on suuri hiekkakuoppa-alue. Röykkiö on peitetty soranottoalueen pintamaalla. Röykkiön koko ei ole tiedossa.
Vuoden 2000 inventoinnin mukaan alueella olevat kumpareet ovat luonnonmuodostumia.

Kivimäki (50010056) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Kohde sijaitsee Euran ja Kiukaisten kuntien rajalla, Eurakoskelta-Eurajoelle johtavan tien luoteisreunalla sijaitsevan Kivimäen talon pihassa. Paikalla on ollut kolme hiidenkiuasta, joista yksi tutkittiin vuonna 1918. Vuoden 1959 inventoinnin yhteydessä paikalla ei ollut enää yhtään röykkiötä. Paikkakuntalaisten tietojen mukaan kiukaiden kivet käytettiin navetan rakennuksiin. Maasto on 900 m pitkä hiekkapohjainen mäki, jonka luoteisreunalla muinaisjäännökset ovat sijainneet. Luoteispuolella mäkeä on alava peltoaukea.
A.M. Tallgrenin vuonna 1909 tutkimasta röykkiöstä löytyi muita suurimmista kivistä koottu suorakaiteen muotoinen kehä, jonka pituus oli noin 20 m ja leveys 11 m. Sen sillä oli samansuuntainen pitkänomainen päistään pyöristetty laattakivimuuri, jonka sisällä oli 3,3 m pitkä ja 1 m leveä laakakivistä rakennettu paasiarkku. Lisäksi primäärimuurin lounaispäässä oli toinen 2,1 x 1,1 m kokoinen muuriarkku.

Välimäki (50010057) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on sijainnut Euran ja Kiukaisten rajalla, Eurakoskelta-Eurajoelle johtavan tien eteläpuolella, noin 100 m tiestä hiekkakuoppa-alueella. Vuoden 1959 inventoinnissa paikalla hiekkakuopan reunalla oli röykkiön pohja jäljellä. Sen koko oli 5,5 x 8,3 m. Siinä oli kaksi arkun jäännöstä näkyvillä. Keskellä oli punaisia hiekkakivilaakoja. Vuonna 1968 tehdyssä tarkastuksessa todettiin muinaisjäännös hävinneeksi.

Tyttöpuisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut mäntykankaalla Kauttuan keskustassa, liikekeskuksen länsipuolella, Eurajoesta noin 500 m itään. Alue on entistä Kauttuan tehtaiden asutusaluetta. Asuinpaikka sijaitsi länteen laskevalla terassilla. Paikalla on suoritettu 1980-luvulla useaan kertaan kaivaustutkimuksia rakennustoiminnan vuoksi. Kohde on vapautettu rauhoituksesta, vaikka alueelta edelleenkin maata kaivettaessa löydetään tulisijoja. Tutkimuksissa alueen lounaisosasta todettiin eniten liesiä, useita kymmeniä, mutta löytöjä oli vähän ja kulttuurikerros oli ohut. Tämän alueen keramiikka oli varhaiskampakeramiikkaa ja Jäkärlän keramiikkaa. Alueen pohjoisosassa oli liesiä vähemmän, mutta löytöjä enemmän, pääasiassa tyypillistä kampakeramiikkaa. Tyttöpuiston asuinpaikan erikoisuus ovat tulisijat, joita on paikalta yhteensä useita kymmeniä tutkittu on yli 60. Liedet ovat muodoltaan pyöreitä, halkaisijan vaihdellessa 0,8 - 2 m:iin. Tulisijan pohjan muoto on maljamainen. Kiviä on 1 - 3 kerroksessa. Lieden koko paksuus on 15 - 30 cm:iin. Kuudesta tulisijasta on C-14 -ajoitus: 3909 +33 tai 3792 + 82 CAL BC.

Sievarintie E (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Pori-Tampere rautatien ja Pori-Helsinki valtatien välissä, Porin tielle tehdasalueelta johtavan tien varressa. Maasto on tasaista mäntykangasta. Paikalla on Metäntutkimuslaitoksen koealue. Asuinpaikka on ollut laaja, mutta se on tuhoutunut Outokummun tehtaan erilaisten rakennushankkeiden ja Metsäntutkimuslaitoksen maastokokeiden vuoksi pahoin. Vuonna 1994 paikalla tehtiin arkeologisia koekaivaustutkimuksia, minkä jälkeen kohde vapautettin rauhoituksesta.
Asuinpaikka voidaan ajoittaa löydöstensä ja korkeutensa perusteella Kiukaisten kulttuurin aikaiseksi.

Jutintie S (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt sijaitsevat Jutintien eteläpuolella. Toinen röykkiö on n. 30 m tiestä kapeassa tien ja peltojen välisessä metsikössä. Sen halkaisija on 8 - 10 m ja korkeutta sillä on 1 m. Se on kokonaan turpeen peittämä. Siitä noin 20 m Saamaan päin on pitkänomainen röykkiö, kooltaan noin 12 x 6 - 7 m ja korkeus on 1 m.
1980-luvulla röykkiöt on raivattu pelloksi.

Kankareenmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde on noin 1,2 km kuivatusta Raijalanjärvestä kaakkoon, Raijalanojan itäpuolella, Helsinki-Pori tiestä noin 1,4 km pohjoiseen. Asuinpaikka on aikoinaan sijainnut Mäkirinteen tilan rakennusten pohjoispuolella itä-länsisuuntaisella harjulla. Paikalla on nykyään kaksi sorakuoppaa, joten asuinpaikka lienee tuhoutunut kokonaan soranoton yhteydessä. Tilan omistaja oli aikoinaan havainnut paikalla tummaa maata ja runsaasti kvartsinpaloja.

Perämäki (181010013) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Jämijärven länsipäästä noin kilometrin etelään, Leponiementiestä noin 100 m kaakkoon käytöstä poistetun pienen sorakuopan reunalta avohakkuualueen eteläreunalla. Löydöt paikalta ovat vasarakirves ja kaksi kvartsi-iskosta. Kuopan laajuus on 40 x 40 m.
Vuonna 2004 paikalla suoritetuissa koekaivauksissa ei paikalta todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Lohikosken ylikäytävä, Jyllinmäki (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut aivan Pori-Parkano -rautatien pohjoispuolella, havumetsää kasvavalla hiekkatasanteella. Alueen länsireuna on tuhoutunut Kankaanpää-Honkajoki -maantien takia. Alueella oli pieniä hiekkakuoppia. Löytöaineiston, kvartsiesineiden ja korkeutensa perusteella kohde on voinut olla esikeraaminen asuinpaikka. Kohde on kokonaan tutkittu.

Hämeenkankaan valtionpuisto (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka on sijainnut hiekkakankaan ja suon välisen itään viettävän rinteen reunassa, Viheräperänkeitaan yli johtavan tien eteläpuolella. Paikalla olevan hiekkakuopan reunoilla oli havaittu tulisijoja, mutta löytöjä paikalta ei ole. Vuoden 1995 inventoinnissa voitiin todeta hiekkakuopan niin laajenneen, että kohde on tuhoutunut.

Tutkamenmäki (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on sijainnut noin 350 m etelään Porin radasta korkealla harjanteella, näköalapaikalla. Se oli sijoitettu korkean, jyrkkärinteisen harjun kärkeen, josta se hallitsi ympäristöön muinaisen Panelianlahden rannalla. Monumentaaliröykkiö on ollut muodoltaan pyöreä. Sen halkaisija on ollut 20 m ja korkeus 3 - 3,5 m. Röykkiössä oli muurilatomus keskisyvennyksen ympärillä. Löytöinä on saatu hieman palanutta luuta. Röykkiö on ajoitettu sijaintinsa ja kokonsa perusteella pronssikauden alkupuolelle.
Röykkiö hävitettiin vuonna 1965.

Vähä-Jaakola I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee radasta 250 m pohjoiseen mäenrinteessä, metsäsaarekkeen koillispääsä. Röykkiö on muodoltaan pitkänomainen ja kooltaan 5 x 3 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Röykkiön luonne on epävarma.
Vuoden 2023 inventoinnissa todettiin, että kohde on jäänyt maankäytön alle ja tuhoutunut.

Vähäjärven ranta (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Vähäjärven eteläpäässä, kaksi länsirannan rantakalliolla ja kolmas vastarannalla, hieman pohjoisempana. Länsirannan röykkiöt ovat noin 200 metriä Rantatalosta länteen, pienen kallion koillispäässä, ei aivan korkeimmalla kohdalla. Isomman röykkiön koko on 6 x 2,5 m. Edellisestä noin 2,5 m lounaaseen on matala sammaloitunut kiveys, joka voisi myös olla röykkiö. Järven vastarannalla, noin 50 m Rantatalosta pohjoiseen on hävitetyn kiukaan pohja.
Vuoden 1985 inventoinnin mukaan kaikki kolme röykkiötä olisivat tuhoutuneet. Uusimman peruskartan mukaan rannoille on myös rakennettu.

Pukkala (271010005) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kohdetta on pidetty aikaisemmin mahdollisena kalmístona, mutta nykyisin ei ole muinaisjäännös.

Hakala (271010006) (Hautapaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen nuorakeraaminen hauta on sijainnut Mälkkärin tilan maalla, entisellä Hakalan palstatilalla. Paikka pieni metsäinen harjanne, jonka läpi on tehty tie ja jonka reunamilla on asutusta.
Paikalta on löydetty kellaria tehtäessä venekirves ja oikokirves 80 cm syvästä "kovasta hiekasta".
Kohde on todennäköisesti tuhoutunut kokonaan uudisrakentamisen ja tien leventämisen yhteydessä.

Potin saha (Hautapaikat)
Rautakautinen; Hauta on sijainnut Kuljunhaaran itäisellä rantakalliolla. Kevättalvella vuonna 1939 kuljetettiin paikalta pois irtomaata ja kallio hävittiin vesiväylää levennettäessä. Maata lapioitaessa havaittiin paikalla nokista maata, josta tuli esiin asehaudan kalustoa ( putkellinen keihäänkärki, ango, veitsi ja rautainen vyönsolki). Palanutta luuta ei kuitenkaan havaittu. Löytökohta on nykyisin kanava-aluetta.

Satakunnan Peruna Oy:n tehdastontti (Hautapaikat)
Rautakautinen; Mahdollinen kalmisto on sijainnut kivikkoisella kumpareella Sonnilanjoen länsipuolella. Nykyisin alue on tärkkelystehtaan tasattua, asvaltoitua pihaa. Alueella on suuria lietealtaita. Tehtaan eteläpuolella kulkee rautatie. Tehtaan perustusta kaivettaessa löytyi noin 10 m rakennuksen seinästä etelään kaksi ruotokeihäänkärkeä ja mahdollinen miekan säilän kappale. Löytäjän mukaan paikalla oli ollut hiilen ja noensekaista maata. Muinaisjäännös on tuhoutunut piha- ja ratatöissä.

Sonnila (271010021) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohdetta pidetty aikaisemmin mahdollisena kivikautisena asuinpaikka, nykyisin ei ole muinaisjäännös.

Suorannanmäki (271010022) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiöt ovat sijainneet kangasmaastossa. Ne ovat tuhoutuneet tietä ja sähkölinjaa rakennettaessa. Vuoden 1946 inventointikertomuksen mukaan läntisempi röykkiö oli 3 x 4 m:n suuruinen kaskirauniota muistuttava kiveys. Toinen oli edellistä suurempi. Kohdetta ei tarkastettu vuoden 1998 inventoinnissa.
Vuoden 2011 inventoinnissa paikka tarkastetiin, koska peruskartalla on paikalla muinaisjäännösmerkki. Se osoittautui 5 x 3 m kokoiseksi ja puoli metriä korkeaksi
maansekaiseksi peltoröykkiöksi pihamaan reunassa. Se on tehty 20-50 cm kokoisista sekä lohko- että pyöreäkulmaisista kiviä. Päällä kasvaa iso koivu. Muuten koko mäkialueella ei havaittu mitään, joten ilmeisesti vuonna
1946 havaitut röykkiöt ovat tuhoutuneet aivan kuten on oletettukin.

Myllymäki (271010028) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Kokemäenjoen niemekkeellä, Peringinkosken länsirannalla 200 m Kolsin voimalaitoksesta pohjoiseen. Nykyisin paikka on osaksi patojärven peittämä. Mäen laella on ollut polttokenttäkalmisto.

Kirkkovainio (271010029) (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Kakkulaisentien länsipuolella, tiestä 10 m länteen ja voimalinjasta 10 m pohjoiseen. Alue on raivattu pelloksi vuonna 1946.
Paikalla olleista kivikumpareista on löytynyt mm. kilvenkupura, keihäänkärki ja rautainen solki.

Kalomäki 1 (Hautapaikat)
Rautakautinen; Kalmisto on sijainnut Kullaalle vievän tien läsnipuolella ja noin 150 m lounaaseen Sukuran talosta, 20 x 20 m laajuisella hiekkapohjaisella kumpareella peltojen keskellä. Kohde on tuhoutunut.

Kalomäki 2 (271010032) (Hautapaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen varakirveshauta on sijainnut pellon keskellä olevan hiekkapohjaisen kumpareen länsireunassa, 10 x 10 m laajuisella alueella. Varakirves löytyi soranoton yhteydessä noin metrin syvyydestä. Nykyisin alue on peltoa. Kohde on kokonaan tuhoutunut.

Linnamäki (271010040) (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohdetta on pidetty aikaisemmin mahdollisena muinaislinnana, nykyisin ei ole muinaisjäännös.

Linnainmaa (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohdetta on aikaisemmin pidetty mahdollisena muinaislinnana, nykyisin ei ole muinaisjäännös.

Linnankallio (271010046) (Puolustusvarustukset)
Ajoittamaton; Kohdetta on aikaisemmin pidetty mahdollisena muinaislinnana, nykyisin ei ole muinaisjäännös.

Piitarin ent.metsäsarka (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde liitetty numeroon 50 Kraviojankangas.

Koomankangas, Raviradan maasto (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö on sijainnut kankaalla loivassa hiekkarinteessä. Paikka on vedenottoalueen koilliskulmasta noin 100 m pohjoiseen ja raviradasta 400 m itään. Röykkiön halkaisija on ollut 6 m. Röykkiötä ei löydetty vuoden 1986 eikä vuoden 1998 inventoinneissa. Se on tuhoutunut.

Urheilukeskus (Kivirakenteet)
Rautakautinen; Röykkiö on sijainnut Köyliöön johtavan tien itäpuolella, Koomankankaan kappelista 500 m itään, kangasmaastossa, ympäristöään hieman korkeammalla kumpareella.
Röykkiö on ollut kooltaan on 4,5 x 4,3 x 0,5 m. Vuoden 1998 inventoinnissa sitä ei enää havaittu.

Piikajärven Lentokeskus (Luonnonmuodostumat)
Ajoittamaton; Kiveys sijaitsee Piikajärven lentokeskuksen itäpuolella, kangasmaastossa.
Kiveys on matala ja tasainen, kooltaan on 21 x 15 m. Se on muodostunut isoista kivistä ja on yksikerroksinen. Kysymyksessä on todennäköisesti luonnonmuodostelma.

Levanpelto/Leväjärvi (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut Kullaalta Kokemäelle johtavan tien itäpuolella, hiekkaharjun päässä, loivasti Leväjärveen laskevalla pellolla. Paikalla on ollut hiekaottoalueita ja kohde on tuhoutunut todennäköisesti kokonaan vuoden 1979 tarkastuksen mukaan.
Paikalta on vuoden 1969 inventoinnisa kerätty kvartsiesineitä, -iskoksia, hioimen pala sekä palanutta luuta.

Niemi (293010020) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka on sijainnut Sahalahden rannassa, Kullaan metsäopiston asuinrakennusten kohdalla. Rannat on tasattu loiviksi maastonmyötäisiksi rantaanviettäviksi nurmikentiksi.
Asuinpaikkalöytöjä on 45-47 m:n väliseltä vyöhykkeeltä. Löytöjen perusteella paikka ajoittuu Uskela-vaiheeseen. Paikalta on löydetty muutama pala myös ns. Pöljän keramiikkaa.
Kohde on kokonaan tutkittu.

Vähäraunioniemi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Kuvaskankaalta Isojoelle johtavasta tiestä 2,4 km länteen ja Heitonnevan luoteispuolla metsässä moreenimäen laella.
Röykkiön halkaisija on 8 m. Se on matala ja hieman keskeltä kaiveltu. Kohdetta ei löydetty vuoden 1986 inventoinnissa.
Röykkiötä etsittiin v. 2019 tuloksetta. Mahdollisesti se on tuhoutunut rakennettaessa Iso-Rydistönkeitaan turvetuotantoalueelle johtavaa tietä.

Pohjola (537010009) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Pori-Parkano tiestä 200 m länteen ja noin kilometrin Pohjolan talosta itään metsäisellä kalliolla.
Aikaisemmat tiedot: Röykkiön koko on 3 x 4 m. Keskellä on pieni kuoppa. Sen laidasta lähtee länsiluoteeseen kivivalli, jonka koko on 2 x 6 m.
Vuoden 2010 inventointi: Huurteen vuonna 1966 inventoimaa röykkiötä ja kivivallia ei löydetty. Ainoa rinteessä havaittu ilmiö oli noin 2 x 2 m laajuinen maantasainen harva kivikko. Osia kivistä näkyi, koska ne olivat kääntyneet traktoriurassa. Kivien koon ja niiden vähäisen määrän perusteella kyseessä on ennemminkin kivikkoisesta rinteestä esiin pyörähtäneet luontaiset kivet.
Muuallakaan rinteen alueella ei havaittu mitään muinaisjäännökseen viittaavaa, mutta alemmat osat olivat kyllä horsman ja vesakon peittämiä.

Ruokola (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö on sijainnut Ruok(e)järven talosta 700 m itäkoilliseen Ruok(e)ojan pohjoispuolella, metsäisellä kumpareella. Röykkiön on vuonna 1952 purkanut mv Leo Ruokoski ja toimittanut löydöt (luuta, piitä, hioin) Kansallismuseoon. Löydöt viittaavat hautaan. Paikalla oli vuoden 1966 inventoinnin aikaan jäljellä noin 4 x 3 x 0,5 m suuruinen kivikumpare

Kirkkokangas I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Kirkkokangas I -niminen kohde on aikaisempiin muinaisjäännösluetteloihin merkitty I luokan kohteeksi. Vuoden 1996 inventoinnissa voitiin todeta, että paikalle annetut koordinaatit osoittivat kohteen 3 kaakkoisinta röykkiötä.
Kirkkokangas I kohteella kuitenkin tarkoitetaan paikkaa, jossa Ville Luho on todennut kaksi osittain hävitettyä pronssikautista röykkiötä vuonna 1951. Vuonna 1985 inventoinnissa on röykkiöt merkitty väärään paikkaan kartalle. Vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä todettiin Luhon tarkoittamalla paikalla kiviaineksen ottopaikka. Tätä aluetta nimitetään Fatilaaksoksi. Paikalla maastossa on pirunpelto. Siellä on siirrelty ja kasattu suuria kivimääriä keoiksi. Todennäköisesti alueella joskus olleet röykkiön jäännökset ovat kuitenkin hävinneet.

Hyle (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat sijainneet Porista Noormarkkuun johtavan tien itäpuolella, Kallionsivun tilan kaakkoispuolella olevalla korkealla kalliolla peltoaukean laidassa. Röykkiöitä on alunperin ollut kolme. Vuoden 1985 inventoinnissa havaittiin yksi ja vuoden 1996 inventoinnissa todettiin röykkiöt hävitetyiksi. Kahden kiukaan koosta on tietoja, toisen koko on ollut 5 x 5 m ja toisen halkaisija 6 -7 m ja korkeus 1 m.

Jaakola (609010018) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Koordinaattien ilmoittamasta kohdasta ei vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä havaittu röykkiötä. Ko. paikasta noin 300 m lounsaaseen on röykkiö numerolla 59 (Luolakallio 4, mj-rek. nro 609010082 ), joka ulkomuodon ja mittojen puolesta sopisi kuvaukseen.
Röykkiöstä on muinaisjäännösluettelossa tiedot: kallionnyppylällä metsässä, halkaisijaltaan 10 m.

Viikala (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Vuoden 1964 Ulvilan inventoinnin yhteydessä todettu hiidenkiuas, joka vuoden 1985 inventoinnissa luokiteltiin hyvin epämääräiseksi röykkiöksi. Se sijaitsee lähellä Nakkilan rajaa, metsäautotien länsipuolella ja kangasmaastossa. Vuoden 1985 tarkastuksen mukaan röykkiö oli kokonaan turpeen ja kasvien peittämä ja sijaitsi loivan harjanteen ylimmällä kohdalla. Röykkiön koko oli 4,5 x 3,2 x 0,9 m. Inventoijan mukaan kysymyksessä voisi olla myös paikoilleen rapautunut diabaasilohkare. Vuoden 1996 inventoinnissa ei havaittu mitään, mikä olisi muistuttanut hiidenkiuasta.
Kohde on joko tuhoutunut tai sen sijaintitieto on ollut väärä.

Santakangas (Hautapaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen kalmisto on sijainnut hiekanottoalueella lähellä Luvian rajaa, Porista-Luvialle johtavasta tiestä 1,4 km länteen. Kohde on täysin tuhoutunut, siellä ei voitu havaita merkkejä kiinteästä muinaisjäännöksestä vuoden 1996 inventoinnin yhteydessä. Paikalta on löydetty vasarakirves ja nuorakeraamisen astian puolikas, jotka saattavat olla peräisin haudasta.

Aapelinkorpi (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat sijainneet Eteläjoen Rytökoskesta 800 m etelään olevalla avokalliolla ja noin 30 m etäisyydellä toisistaan.
Toisen röykkiön koko oli 4,8x3,2 m ja toisen 3,7x2,6 m. Kummassakin oli yksi kivikerros. Röykkiöt olivat jäkälän peitossa.
Röykkiöt tuhottiin kesällä 1996 inventoinnin jälkeen.

Männikkö (684010010) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat vuoden 1961 inventointikertomuksen mukaan sijainneet Pyhärannan tien pohjospuolella kallion luoteisreunalla, huippua alempana.
Itäinen röykkiö on ollut halkaisijaltaan 5 m ja korkeudeltaan 0,5 m. Edellisestä 40 m etelälounaaseen on ollut toinen röykkiö, kooltaan 3,5 - 5 m:iin ja korkeudeltaan 0,7 m. Röykkiöitä ei kuitenkaan löydetty vuoden 1984 inventoinnissa.
Vuoden 2013 inventoinnissa todettiin, että paikalla ei ole röykkiöitä. Jo v. 1984 röykkiöinventointilomakkeessa todetaan, että röykkiöt on tuhottu ja kivet kasattu läheisen pellon laitaan ja ehkä käytetty kiviaidan rakentamiseen. Kohde siirretään luokkaan 3.

Kaskisto (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee tai on sijainnut Nihattulan koulusta 400 m etelään Vasaraisiin johtan tien itäpuolella, jyrkkärinteisellä kalliolla.
Röykkiö on sijainnut vuoden 1961 inventointikertomuksen mukaan kallion eteläisen jyrkänteen laidassa korkeimmalla kohdalla tasaisella pohjalla. Röykkiön koko on ollut 6 x 6 m. Röykkiötä oli kuitenkin pahoin hajotettu jo vuonna 1961. Kiviä oli vieritetty kymmenittäin alas eteläiseltä jyrkänteeltä. Vuoden 1984 inventoinnissa kohdetta ei enää paikallistettu.
Inventoinnissa 2023 kohdetta ei paikallistettu. Todetaan kohde tuhoutuneeksi.

Uusi-Asmi II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt ovat sijainneet Vermuntilan koulun urheiluhallin luoteisnurkasta noin 200 m luoteeseen, moreeniharjanteella. Röykkiöiden koot ovat 3,5x3,5 m ja 3,5x3,3 m.
Vuoden 2005 inventoinnissa niitä ei löydetty.

Laarinkallio (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee Haapasaareen johtavasta tiestä 750 m pohjoiseen, Sorkanperän Vuolokarista 800 m lounaaseen, metsäisellä mäen rinteellä.
Sen koko on 3,2x2,3 m.
Vuoden 2014 inventoinnissa röykkiötä ei löytynyt. Koordinaatit ovat mahdollisesti virheelliset.

Helistö I (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Helistönsuosta 400 m luoteeseen ja Helistön talosta 250 m länteen pienellä peltojen ympäröimällä kallion nyppylällä.
Inventoinnissa 2019 röykkiö todettiin todennäköisesti peltoladon perustusten jäännökseksi. Kohde ei ole muinaisjäännös.

Antinalho (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee Meri-Pitkäjärvestä 550 m luoteeseen avokalliolla pienen tien länsipuolella lähellä kylien rajaa.
Röykkiön koko on 8,5x6,3x0,2 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa kohdetta ei löytynyt olemassa olevilla sijaintitiedoilla. Myös läheiset kallionyppylät käytiin läpi. Aivan ilmoitetun sijaintipaikan lähelle on tehty v. 1985 jälkeen tie. Mahdollisesti röykkiö on siinä yhteydydessä hävitetty. Siirretään luokkaan 3.

Lunninkulma II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Meri-Pitkäjärvestä 400 m länteen, Järvelän talosta 200 m lounaaseen, metsäisellä kallionkumpareella.
Niiden koot ovat 8,7x8,5 m, 5,5x5,3 m ja 5,2x4,2 m.
Vuoden 2013 inventoinnissa olemassa olevilla sijaintitiedoilla ei löytynyt röykkiöitä. Läheiset kallionyppylät käytiin läpi, mutta röykkiöitä ei havaittu.

Leilisuo (684010117) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee vanhasta Kodisjoen tiestä 500 m itään, Leilisuon pohjoispuolella, kangasmaastossa.
Röykkiön koko on 40x11,5 m.

Lasola (684010125) (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat moottoriradalta 500 m lounaaseen, kallioalueella.
Niiden koot ovat 6x5,8 m, 5,6x3,9 m ja 6,3x4,6 m.
Vuoden 2009 inventoinnissa paikalta ei löydetty röykkiöitä. Kohteen koordinaatit lienevät virheelliset.

Vanhatalo (747010001) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Otamonjoen itärannalla joen ja Siikaisten kirkolta Honkakoskelle vievän maantien välissä. Paikka on asuinrakennuksesta noin 100 m koilliseen, pellolla, loivalla pohjoisrinteellä.
Löydöt paikalta ovat kvartsiesine ja -iskoksia.
Vasarakirveen puolikkaan on Väinö Vanhatalo löytänyt "olkisuulin" perustuksia purettaessa vuonna 1911.
2019 tilalle haetun ympäristöluvan käsittelyn yhteydessä havaittiin, että keskelle muinaisjäännösaluetta on v. 2002 rakennettu suurikokoinen pihattonavetta. Rakennuslupaa myönnettäessä ei ole oltu yhteydessä museoviraonomaisiin. Asuinpaikka lienee kokonaisuudessaan tuhoutunut.

Haukkavuori (783010001) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Paikalle syksyllä 2014 tehdyssä tarkastuksessa arkeologista kohdetta ei koordinaattien osoittamassa paikassa tai lähiympäristössä havaittu. Ilmeisesti sijaintitieto on väärä, sillä paikka ei vaikuta raportissa kuvaillulta: rantaan on matkaa huomattavasti vähemmän kuin 400 m ja ympäristö ei ole voinut olla valokuvien mukaista metsää.
Vuoden 1967 raportin mukaan röykkiöt sijaitsevat Pyhäjärven länsirannalla, noin 400 m rannasta, jyrkkäreunaisella niemellä. Raportin mukaan röykkiöt ovat sammaloituneita, muodoltaan soikeita tai pyöreitä. Niiden koot ovat 1) halkaisiltaan noin 6 m ja korkeudeltaan 1,5 m, 2) 9x6 m ja korkeudeltaan noin 2 m, 3) 7 x7 m ja korkeudeltaan noin 1,5 m, 4) 8x12 m ja korkeudeltaan noin 2 m sekä 5) 7x6 m ja korkeudeltaan 1,5 m. Alueen laajuus on noin 120x120 m.
Todennäköisesti röykkiöt sijaitsevat jossakin muualla Kolvaan kylässä, mutta Haukkavuorta etelämpänä.

Pirunkynsi I ja II (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat 200 m pohjoiseen Porin-Tampereen tieltä. Paikka on Harjunpäänjoen rantapeltojen laidassa kohoavan metsäisen mäen avokalliotasanne.
Toinen röykkiö on pahoin hajotettu. Sen kivet on levitetty noin 10x6 m:n laajuiselle alueelle. Koillisreunassa on vielä mahdollisesti jäljellä kehärakennetta ja keskiosassa on kivikasoja. Nykyinen suurin korkeus on 50 cm. Kivet ovat kooltaan 20-60 cm. Toinen röykkiö on edellisestä noin 6 m länteen. Se on matala, pyöreä ja kooltaan 3,5x3 m. Korkeus on 25 cm. Kivien koko on 20-70 cm, kivikertoja on 1-3. Muinaisjäännösalueen laajuus on 30 x 30 m. Näistä röykkiöistä noin 180 m kaakkoon on kohde nro 20.
Paikalla suoritettiin kesällä 2013 tutkimukset, jotka liittyivät maa-aineksen ottosuunnitelmaan. Tutkimukset toteutettiin tasokaivauksena ja röykkiöt purettiin kivikerros kerrallaan. Pahoin hajotetusta röykkiöstä Pirunkynsi I löydettiin pronssinen rannerengas. Röykkiön pohjoispuolelta saatiin talteen 181 palaneen luun kappaletta. Pirunkynsi II oli löydötön, lähinnä suorakaiteen muotoinen ja matala röykkiö tai latomus. Molemmat röykkiöt tulivat kokonaan tutkittua.

Pirunkynsi III (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee 450 m etelään Porin-Tampereen tiestä ja parisataa metriä etelään kivilouhoksesta.
Röykkiö on mäen rinteessä. Röykkiö on muodoltaan pyöreä ja kooltaan 4,5x4,5 m. Korkeus on noin 40 cm. Keskellä on 1,8x1,2 m kokoinen painauma, jonka syvyys on noin 40 cm. Rakenteita ei ole näkyvissä. Röykkiö on sammaleen peitossa.
Röykkiö tarkastettiin 11.6.2020. Se todettiin kuvauksen mukaiseksi, mutta melko peitteiseksi. Röykkiön paikkatietoon tehtiin tarkennus. Syksyllä 2020 röykkiö tutkittiin pois viereisen kalliokiviaineksen ottoalueen laajennussuunnitelmien vuoksi. Röykkiön kiveyksen seassa oli moreenimaata. Sen keskeltä syvältä laakakiven alta löytyi palaneiden luiden keskittymä. Lisäksi löydettiin kvartsi-iskoksia ja mahdollisia kvartsikaapimia.

Pirunkynsi IV (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee noin 100 m pohjoiseen Pori - Tampere -tiestä, mäellä. Rinne laskee loivasti itään.
Röykkiö on ehjä, pyöreä, osittain sammaleen peitossa, mutta osittain on kiviainestakin näkyvissä. Röykkiön halkaisija on noin 4 m ja korkeus 60-80 cm. Kiveys on tiivistä ja varsinkin röykkiön pohjoisreunassa on suuremmista kivistä koottua kehää. Röykkiön etelä-lounaispuolella on vallimaista kiveystä. Kivivalli on paikoin epäselvä, mutta toisin paikoin hyvin selvästi näkyvissä. Valli on pituudeltaan noin 40 m ja leveydeltään 2-3 m. Lisäksi paikalla on toinen rinnakkainen, mutta lyhyempi valli. Kiveykset saattavat olla osittain luontaisia, mutta on myös mahdollista, että vallin muodostavat useat vierekkäiset röykkiöt.
Kohde tarkastettiin kallioaineksenottohankkeen vuoksi v. 2021. Se todettiin edellisen kuvauksen kaltaiseksi, joskin paikkatieto tarkentui (gps-mittaus).

Pörkinsuo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ulvilan Muuntoasemasta 0,7 km pohjoiskoilliseen.
Kallio-moreenimuodostuman terassilta on 400 m matkalta löydetty kvartsiesineitä ja -iskoksia. Voimalinjan alla on oja, jossa on leikkauksessa 10-20 cm paksu punaruskea kerros. Siitä on löydetty kvartsi-iskoksia. Maakivissä ja kalliopaljastumissa voimalinjan länsi- ja itäpuolella on kvartsijuonia, joissa on iskemisjälkiä.
Kesän 2005 koekaivauksissa ei paikalta todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Kalliokangas (1000002936) (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Asuinpaikka sijaitsee Ulvilan Muuntoasemasta kilometrin koilliseen. Paikka on kallio-moreenimuodostuman pohjoispuolella, voimalinjan alla metsäautotiellä.
Siltä on löydetty noin 100 m matkalta kvartsiesineitä ja -iskoksia sekä kivilaji-iskoksia ja hiotun kiviesineen katkelma. Alueella on kalliopaljastuma jossa on kvartsijuonia, joissa on iskemisjälkiä.
Kesällä 2005 suoritetussa paikan koekaivauksessa ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä. Paikalla olevan avokallion päällä on iskettyä kvartsia, joka saattaa olla esihistorialliselta ajalta.

Majasalo (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Mahdollinen asuinpaikka sijaitsee Kokemäeltä-Kullaaseen johtavalta tieltä 800 m itään ja Sääksjärvestä noin kilometrin länteen voimalinjan koillis- ja itäpuolella. Paikka on luode-kaakko -suuntaisen muodostuman luoteisreunassa olevalla terassilla. Tuulenkaadosta on löydetty kvartsia. Maasto on kangasta, jossa on louhikoita ja kalliopaljastumia, joissa on kvartsijuonia. Maaperä on hienoa punertavaa hiekkaa.
Kesän 2005 koekaivauksessa paikalta ei todettu kiinteää muinaisjäännöstä.

Koskua (Koskua) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Vuoden 1540 maakirjassa Koskuan yksittäistilan mainitaan muodostuneen kahdesta talosta. Vuoden 1646 karttaan on nykyisen Pukinojan etelärannalle merkitty yksi rakennus.
Tontin tarkkaa paikkaa on vaikea määritellä. Paikalla on nykyään kalustehalli sekä vanhan, suurikokoisen, kolmikerroksisen puurakennuksen pihamaa

Eura Åminne Kyrkoby (Asuinpaikat)
Historiallinen; Olof Mörtin tekemässä maakirjakartassa vuodelta 1726 on merkitty Eurajoen kirkko sekä 18 taloa. Talot sijoittuvat joen varteen vanhan sillan länsipuolelle sekä sillan eteläpuolelle etelään, Raumaan kohti, vievän tien varteen. Alue on nykyisin tiheään rakennettua kylän keskustan aluetta ja on epätodennäköistä, että siellä olisi säilyneitä osia historiallisesta asutuksesta.

Ellinniitty (Hautapaikat)
Rautakautinen; Alue sijaitsi Rauma-Pori-tiestä 520 m etelään, metsäharjanteella moreenimaalla.
Elliniitun alueella tehtiin vuosina 2013 - 2015 arkeologisia tutkimuksia ennen kuin alue poistettiin muinaisjäännösrekisteristä rauhoitettuna muinaisjäännöksenä.
Koko mäen alueelta numeroitiin kaikkiaan 265 kiviladelmaa. Esiin saadut kiviladelmat olivat levittyneenä mäen eri osissa ja osa niistä voitiin tulkita luontaisiksi.
Korkeimmalla kalliokumpareella sijainnut matala hiekkakivilaatoin katettu latomus osoittautui poikkeuksellisen löytörikkaaksi. Röykkiössä oli kaksi rautaista rannerengasta, kaksi rautaveitsen palaa ja kaksi pienempää metalliesineen katkelmaa.
Muista kaivetuista röykkiöistä tuli maa-aineksen joukosta muutamia palasia Morbyn tyypin keramiikkaa ja palanutta luuta. Lisäksi havaittiin, että useissa tapauksissa
maantasaiset kiviladelmat rajautuivat ympäristöstään selvästi niin, että uloimpana kehänä
oli yleensä isompien kivien ladelma ja keskiosassa oli useissa kerroksissa kiviä ladottuina.
Röykkiöiden väliset alueet todettiin monin osin kivettömiksi.

Hevossuonmäki (684010129) (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Röykkiöt sijaitsevat Hevossuon kaatopaikan pohjoispuolella olevalla kalliolla.
Yksi röykkiöistä, joka tutkittiin kesällä 2003 sijaitsee kallion korkeimmalla kohdalla. Kolme muuta röykkiöitä sijaitsevat edellisestä 200 m itään. Ne ovat kallion rinteessä.
Tutkittu röykkiö vaikutti ihmisen tekemältä, mutta sen ikä tai tarkoitus ei tutkimuksissa selvinnyt.
Kesällä 2005 tutkittiin muut röykkiöt. Kaksi niistä osoittautui vanhemman metallikauden hautaröykkiöiksi. Näistä kahdesta tuli runsaasti löytöjä. Löydöt olivat palanutta luuta ja saviastianpaloja. Röykkiöissä ei ollut rakenteita kuten esim. kivikehiä, vaan ne olivat kivistä kasattuja maansekaisia röykkiöitä. Kolmannesta röykkiöstä ei tullut löytöjä eikä muutakaan viitettä sen tarkoituksesta. Se oli myös epämääräisen muotoinen. Todennäköisesti se ei ollut hautaröykkiö.
Alue on nykyisin kaatopaikkana.

Ahmaro (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Kohde sijaitsee pellolle työntyvällä metsäisellä kalliolla. Röykkiö A on 4 x 3 m kooltaan ja epämääräisen muotoinen. Se on todennäköisesti ainakin osittain peltoraunio.
Röykkiö B on kauempana pellosta ja selkeämpi. Se on 2,5 x 1,5 kokoinen. Kivet ovat 30–70 cm kokoisia. Niitä on useampi kerros.
Maanomistajan ilmoituksen perustella kohteelle v. 2023 tehdyssä tarkastuksessa havaittiin, että röykkiö A on tullut ilmeisesti joko voimajohtotyön tai metsäautotien parannuksen yhteydessä pusketuksi sekalaiseksi maavalliksi. Maanomistajan mukaan röykkiö oli kasattu pellosta nostetuista kivistä paikalla olleen ladon purkamisen yhteydessä 1990-luvun lopussa.
Myös röykkiö B on hävitetty, ilmeisesti voimajohtotyön yhteydessä, kun paikalle on pystytetty uusi pylväs. Jäljellä on ainoastaan sekalaista kivikkoa.

Arantila (Asuinpaikat)
Historiallinen; Arantilan historiallinen kylä on sijainnut Nakkilan kirkosta itään Kokemäenjoen rannassa sen länsipuolella. Vuonna 1854 kylä on sijainnut Kokemäenjoen rannassa nykyisin Kokemäenjoen yli vievän tien ja sillan kohdalla. Vuoden 1905 kartassa samalla paikalla sijaitsi enää vain tuulimylly. Keskiaikaisen kylän sijainnista ei ole tietoa.

Lammainen (Asuinpaikat)
Historiallinen; Rakennettu historiallisen ajan kylätontti sijaitsee Nakkilan kirkosta kaakkoon Kokemäenjoen länsirannalla.
Vuoden 1701 kartassa on kuvattu neljä taloa, jotka sijoittuvat Lammaistenkosken yläpuolelle lähelle rantaa nykyisen voimalaitoksen alueelle.Vuoden 1727 kartassa alueella on kolme taloa (Laurila, Klomsi ja Keskipäre), jotka ovat myös vuoden 1854 pitäjänkartassa. Vuosien 1701 ja 1727 välisenä aikana talot ovat siirtyneet sisämaahan päin.
Vuoden 2009 inventoinnissa on kahdesta paikasta pelloilta todettu historiallisen ajan materiaalia.
Vuonna 2015(?) noin 50 metriä muinaisjäännöspisteestä etelään on löytynyt perunnannostotyön yhteydessä historiallisen ajan keihäänkärki (KM 40852).

Masia (Asuinpaikat)
Historiallinen; Kylä sijaitsee Nakkilan kirkosta luoteeseen Kokemäenjokeen laskevan joen länsipuolella. Historiallisten karttojen perusteella kylä on sijainnut samalla paikalla nykyisen kylän kanssa 1700-luvun lopussa. 1560-luvulla kylässä on ollut 11 verotettavaa taloa. Vudoen 2009 inventoinnissa alueella ei ollut mahdollisuuksia maastohavainnointiin. Mahdollisesti säilyneiden keskiaikaisten osien kartoittaminen vaatisi koekaivauksia.

Myllärinkylä (Asuinpaikat)
Historiallinen; Myllärinkylä sijaitsee Nakkilan kirkosta pohjoiseen Kokemäenjoen länsirannalla.
Vuoden 1693 geometrisessä kartasa kylä on merkitty nykyisen puhdistamon ja ojan eteläpuolelle nykyisen talon kohdalle.
Vuoden 2009 inventoinnissa peltoja tarkastettiin, mutta tuloksetta. Kohteen säilyneisyys tulisi selvittää koekaivauksin.

Nakkila (1000015688) (Asuinpaikat)
Historiallinen; Nakkilan historiallinen kylä sijaitsee nykisen asutuskeskuksen alueella. 1560-luvulla kylässä oli yksi verotettava talo. Vuoden 1693 geometrisessä kartassa kylään on kuvattu kaksi taloa. Vuoden 1854 pitäjänkartan perusteella Nakkilan kylä on sijainnut samalla paikalla vielä 1800-luvun puolivälissä.

Kinnaskeri (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Pirskeri -saarten pohjoispuolella Kinnaskeri - Ryöväskarin pohjoisrannalla olevassa lahdelmassa.
Paikalla on ollut puurunkoisen pienehkön aluksen hylky ilmeisesti 1950-luvulta lähtien. Alus oli limisaumainen, tasapohjainen ja troolarin näköinen, ja sen peräosassa oli hytti. 1990-luvun alussa hylky oli näkyvissä pinnalla. Aluksella kerrottiin kuljetetun halkoja Raumalle. Alusta on kutsuttu nimellä Junnu, minkä vuoksi lahtea on alettu kutsua Junnuloukuksi.
2014 Museovirasto teki tarkastuskäynnin Kinnaskeri - Ryöväskeri -saaren hylyille. Tuolloin hylystä ei ollut enää mitään jäljellä vedessä, vaan ainoastaan rannalla pensaikossa havaittiin joitakin hajanaisia rakenneosia. Paikallisen asukkaan kertoman mukaan matalassa vedessä olevasta hylystä asukkaat ovat aikojen kuluessa ottaneet käyttökelpoiset osat ja puutavaraa.
Samassa lahdessa lähempänä lahden suuta on puualuksen hylky, jota kutsutaan liitupiippuhylyksi (kohde nro 1721).

Mäntyluoto (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mäntyluodon satamassa Uniluodon ja Mäntykallion välisen pengertien pohjoispuolella uimarannan kohdalla n. 20 metrin etäisyydellä rannasta.
Tasasaumaisen aluksen osa. Normaaliveden aikaan hylyn osa on kokonaan vedenpinnan alapuolella. Se on hautautunut osittain hiekkaan. Kyseessä on havupuurakenteisen aluksen kyljenosa, jonka pituus on 622 cm ja suurin leveys 235 cm ja siinä on 10 kpl kaarenosia, jotka ovat kiinni kylkilaudoissa. Laudoitus on kiinni kaarituksessa puutapeilla ja rautavaarnoilla. Kaarten sisäpinnoissa on näkyvissä nelikulmaisia rautavaarnan jälkiä, jotka viittaavat karneeraukseen. Kaaren leveys on 14-15 cm ja paksuus 15 cm. Hylynosan lähiympäristöstä löytyi muutamia pieniä puuosia.
Paikallinen merihistorian harrastaja havaitsi hylyn osan 1996. Hän mittasi ja kuvasi osaa. Paikalliset asukkaat ovat kertoneet, että hylyn osa ajautui paikalle sataman laajennustöiden yhteydessä 1993-1995. On esitetty oletus, että hylyn osa liittyisi samaan priki Carliksi oletettuun hylkyyn, joka on muinaisjäännösrekisterissä numerolla 2622 ja nimellä Kallonlahti.
Museoviraston meriarkeologian yksikkö yritti paikantaa hylyn osan 5.11.2009, kun sataman laajennustöiden takia tehtiin tarkastuskäynti kohteelle 2622. Hylyn osaa ei havaittu ilmoitetulla löytöpaikalla. Alue täytetään sataman parannustyön yhteydessä.

Oura Jussinkari (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Ouran saaristossa Jussinkarin etelä- ja länsipuolella 1 - 5 metrin syvyydellä hiekka- ja kivikkopohjalla.
Paikalla on limisaumaisen havupuurakenteisen aluksen jäännökset laajalle alueelle levinneenä pitkin karin reunaa. Joitakin hylyn osia on siirretty rantaan karin eteläpuolella kulkevan pienveneväylän ruoppausten yhteydessä vuonna 1994. Yhdestä pohjatukista on Seppo Salosen piirros vuodelta 1995.
Hylky on ollut tunnettu jo 1970-luvulla. On oletettu, että kyseessä on kuunari Olga, joka upposi 1879. Myös kohdetta nro 2539 on oletettu Olgan hylyksi.

Kallonlahti (Alusten hylyt)
Historiallinen; Sijaintipaikka on Mäntyluodon satamassa, Mäntykalloon johtavasta siltapenkereestä pohjoiseen, Kallonlahden laiturin eteläosan länsipuolella.
Sijaintipaikalla on kaksi hylyn osaa noin 35 metrin päässä toisistaan. Molemmat osat ovat hautautuneet osaksi hiekkaan. Toinen sijaitsee rinteessä noin 70 metriä rannasta, toinen tasaisella pohjalla noin 35 metriä rannasta.
Hiekkarinteessä sijaitsevasta osasta on näkyvillä tasasaumaista kylkeä noin 18 metriä, joiden jälkeen rakenneosat katoavat hiekkaan. Keulan ja perän välimatka on noin 27 metriä ja hylyn leveys noin 7 metriä. Kyljestä on näkyvillä vaihtelevasti 1-5 kylkilautaa (leveys noin 20 cm, paksuus 8 cm). Kaaritus on tiheää, kaarien väli vaihtelee noin 10-40 cm:n välillä. Näkyvillä on sekä yksittäisiä (paksuus 8 cm) että parikaaria (paksuus noin 25 cm). Havaittavissa on rautapultteja.
Tasaisella pohjalla olevassa kyljenkappaleessa näkyvillä samankaltaisia kaaria, joissa on kiinni ulko- sisälaudoitusta. Kappaleen hiekasta esiin pistävän osan pituus on noin 15 metriä ja leveys noin 1,5 metriä.
Hylystä otettiin dendrokronologisia näytteitä 2009 ja Joensuun yliopisto ajoitti näytteet. Alus ajoittuu 1800-luvun lopulle. Hylyllä tehtiin koekaivaus 2010 muinaisjäännösalueen laajuuden määrittämiseksi. Vuonna 2011 kookkaammalla hylyn kappaleella tehtiin tutkimus muinaismuistolain 15§:n perusteella. Porin Satama maksoi tutkimuskustannukset. Hylky laserkeilattiin (Muuritutkimus ky) ja arkistoaineistoa tutkittiin. Tutkimusraportti PDF-muodossa on kulttuuriympäristön rekisteriportaalissa (ks. tämän kohteen Rekisterilinkit). Molemmat hylkykokonaisuuteen liittyvät osat tuhottiin tutkimuksen jälkeen 2011.

Koiranaho (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kohde todettu ohi ajaessa 19.8.2011. Huittinen, Vakkila, Koiranaho. Porin suunnasta saavuttaessa VT2 Pori-HKI oikealle puolelle jää levähdyspaikka.
Alue on 77,5 m korkeuskäyrän rajaama saareke, joka on avohakkuu ja kaivinkoneella laikutettu ja mäntytaimella. Paljastuneessa kivennäismaassa on havaittu kvartseja, tosin yksi nyrkin kokoinen kvartsimukula oli selvästi metsätraktorin murskaama, mutta tästä huolimatta lähellä saattaa olla kivikautinen asuinpaikka. Tästä kohti HKI:ä heti seuraava metsätien haara oikealle kyltitetty nimellä Koiranaho (maastokartassa Kiimahohkansuo).
Alueella voi olla yhteyttä läheisiin noin 1 km itäkaakkoon, mutta sijainniltaan epävarmoiksi jääneisiin Huittisten Rantalan asuinpaikkalöytöihin.
Vuoden 2015 inventoinnin mukaan paikalla ei ole enää kiinteää muinaisjäännöstä.

Hakunin talotontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua. Yksittäistalo. Samalla paikalla jokirannassa 1649-1840 kartoilla. Tontti ja lähialue nyt tiiviisti ja täyteen rakennettu jolla lisäksi tasattua nurmikkoa.

Hannulan talotontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua. Yksittäistalo. Vanha 1600-1840 -luvun talotontti sijaitsee mt. 230:sta n. 70 m pohjoiseen keskellä nyk. tilakeskusta. 1700-luvun tien kohdalla nykyisen tien linjaus. Alueella on monia uusia ja vanhoja talous- ja asuinrakennuksia. Rakentamatonta aluetta on vain vähän jäljellä.

Naatulan talotontti (Asuinpaikat)
Tuntematon ajoitus; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua.Yksittäistalo joen rannas-sa. 1800-luvulle tultaessa laajentunut kahden talon kyläksi. Tilakeskus, joen ranta-alue on nyt rakentamatta mutta pihamaata.

Hirven talotontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua. Yksittäistalo. Ollut samoilla sijoilla 1600-1840 lukujen karttojen perusteella silloisen ja nykyisen tien (mt. 230) pohjoispuolella. Nyt vanha tontti tilakeskuksen rakennetulla alueella. Arkeologisesti ilmeisesti täysin tuhoutunut.

Pöyrilän kylätontti (Asuinpaikat)
Historiallinen; Mainitaan asutuksen yleisluettelossa ennen 1600-lukua. Kahden talon kylä. Nyt maatila ja puutavaraliike. Tontti on täysin rakennettu, tasoitettu ja kaivettu.

Kuivassuo (1000015048) (Kivirakenteet)
Ajoittamaton; Röykkiö sijaitsee sähköaseman luoteispuolella, noin 550 m sinne menevän tien eteläpuolisella kallioharjanteella. Harjanteen laella on kivikehä, jonka halkaisija on 3 m. Kysymyksessä on ihmisen tekemä rakenne.
Kuivassuon kivirakenne on tuhoutunut syksyllä 2013. Paikalla oleva kallioalue on tulevan rakentamisen vuoksi puhdistettu kokonaan kaikesta kasvillisuudesta ja irtomaasta. Tässä yhteydessä myös kivirakenne on tuhoutunut täysin.

Kolha (Kivirakenteet)
Pronssikautinen; Röykkiö sijaitsee vt 8:n luoteispuolella noin 200 metrin etäisyydellä tiestä, avokallion lounaispuolella kohti pientä peltolohkoa laskevassa havupuurinteessä.
Röykkiö on koooltaan n. 10 x 20 metriä ja lähinnä suorakaiteen muotoinen, etelä-pohjoissuuntainen. Sen eteläosa on korkeampi. On mahdotonta sanoa, onko kyseessä alkuperäinen rakenne vai onko kohteesta mahdollisesti otettu kiviä. Länsipuolella avautuu peltoaukea, aikanaan merenlahti.
Röykkiö tarkastettiin uudestaan keväällä 2018 sen jälkeen, kun maanomistaja oli ilmoittanut, että hänen isänsä on kasannut röykkiön alkaen v. 1911, kun Kolhan tilan peltoja raivattiin. Tarkastuksessa röykkiö todettiin rakenteeltaan epämääräiseksi ja kiveykseltään löyhäksi ja rikkonaiseksi. Myös sijaintipaikka rinteessä lähellä pellon reunaa antaa aiheen epäillä, että kysymyksessä ei ole hautaröykkiö.

Lähdekangas (1000022756) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Lähdekankaan tervahauta on tuhoutunut metsänhakkuun jälkeen tehdyssä maanmuokkauksessa.

Kraakanmäki 1 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kraakanmäki 1 asuinpaikka sijaitsee Kraakanmäen pohjoisrinteen juurella vallimaisen rantatörmän päällä. Törmä on paikalla yli metrin korkuinen, mutta mataloituu nopeasti kohti pohjoista. Törmän päällä idässä on tasaista kangasta, maaperä on lähes kivetöntä hiekkaa. Paikalla kasvaa vanhaa mäntymetsää, etelässä rinteellä nuorta mäntymetsää ja tiheää taimikkoa. Paikalle kaivettiin neljä koekuopaa, kahdesta pohjoisimmasta ei löytynyt mitään, kuten ei myös niiden pohjoispuolella törmällä olleista tuulenkaatojen juurakoista. Sen sijaan eteläisimmistä koekuopista löydettiin pala keramiikkaa sekä kvartsi-iskos. Keramiikka on selvästi esihistoriallista, pala on koristelematon ja sileäpintainen. Korkeusaseman perusteella asuinpaikka ajoittunee Kiukaisten kulttuurin aikaan. Muinaisjäännöksen rajaus on alustava ja perustuu topografiaan ja oletukseen, että paikka on selvästi rantasidonnainen. Asuinpaikka on tutkittu vuonna 2014.

Kraakanmäki 2 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kraakanmäki 2 asuinpaikka sijaitsee noin 200 m koilliseen Kraakanmäestä, noin 200 m läpimittaisen ja 5 m ympäristöstään kohoavan mäen etelärinteessä. Mäkeä ympäröi joka puolella tasainen hiekkakangas. Mäki on koillis- ja itärinteitä lukuunottamatta loivarinteinen. Mäen pohjoisosassa kasvaa havumetsää, eteläpuoliskossa oli inventoinnin aikaan tuore hakkuuaukea. Maanpintaa ei ollut laajemmalti muokattu, mutta koneiden rikkomissa jäljissä ei havaittu mitään muinaisjäännöksiin viittaavaa. Mäen topografisesti asuinpaikoiksi parhaiten sopiviin paikkoihin kaivettin 20 koekuoppaa. Kahdesta koekuopasta saatiin asuinpaikkaan viittaavia löytöjä: koekuopasta 1 kvartsi-iskos ja koekuopasta 2 isksmainen kvartsi ja palanen palanutta luuta, Kauemmas löytöpaikasta kaivetuista koekuopista ei löytynyt mitään asuinpaikkaan viittaavaa. Asuinpaikka on tutkittu vuonna 2014.

Ristola 1 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kuoppa sijaitsee Kokemäen maantien risteyksen itäpuolella, tasaisella mäntykankaalla.
Kuoppa on laajuudeltaan noin 3 x 4 metriä ja syvyydeltään vajaan metrin. Kuopassa on jyrkähköt reunat. Koepistoissa sekä kuopan pohjalla että reunalla oli havaittavissa normaali podsolimaannos, joten kuoppa ei ole aivan moderni. Sen ajoitus ja funktio jäivät inventoinnissa epävarmoiksi. Koska kuoppajäännös oli jäämässä VT12 parantamisen yhteydessä rakennettavan uuden alikulkukäytävän vaikutusalueelle, kohteella tehtiin koetutkimuksia.
Ristola 1 kuoppajäänne todettiin tutkimuksen perusteella todennäköisesti maanottokuopaksi, ja se ei siis ole muinaisjäännös.

Ristola 4 (Maarakenteet)
Ajoittamaton; Kohde tarkastettiin Säkylän Ristolan asemakaava-alueen arkeologisen inventoinnin yhteydessä 21.-22.6.2017. Kohde sijaitsee Kantatien 12 eteläpuolella, teollisuusalueen eteläpuolella ja Tanhuanpään-Niemelän peltoaukean pohjoispuolella olevassa metsikössä. Hiekkaisella mäntykankaalla havaittiin halkaisijaltaan noin 1,5 metriä oleva hieman jyrkkäreunainen kuoppa, jossa on loivat vallit ja jonka syvyys on noin 50 cm. Kuopan reunalla kasvaa noin 20-vuotiaita mäntyjä. Koepistossa havaittiin ohut podsoli-
maannos, joten aivan tuore kuoppa ei ole. Sen ajoituksesta tai funktiosta ei ole tarkempaa tietoa.

Kraakanmäki 3 (Asuinpaikat)
Kivikautinen; Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee metsäalueella Sievarin teollisuusalueen lounaispuolella ja Hiirijärventien (2173) pohjoispuolella Kraakanmäen länsipäässä. Maasto on metsää loivasti lounaaseen laskevalla rinteellä. Mäen lounaispuolella on pieni peltoalue ja ojitusta. 32,5 korkeuskäyrä muodostaa tässä kohti itää ulottuvan ”lahden”, jonka ”rannalla” asuinpaikka on. Tämä korkeuden oletetaan olevan asuinpaikan aikainen meren pinnan taso.
Asuinpaikalla tehtiin v. 2021 kaivaustutkimus, koska alueelle on suunniteltu
Boliden Harjavalta Oy:n prosessikuonan sijoituspaikkaa.
Kraakanmäki 3:ssa tehtiin noin 250 m2 tasokaivaus. Kohde sijaitsee 33 metriä mpy, joten se ajoittuu korkeutensa perusteella kivikauden loppuun, noin 4000 BP. Tätä tukevat myös kolme palaneista hylkeenluista tehtyä radiohiiliajoitusta, jotka ajoittuvat välille noin 4150–4300 BP. Löytöjä tuli yhteensä 4310 kpl. Löydöt olivat melko tavanomaista kivikautisen asuinpaikan löytöaineistoa. Suurin löytöryhmä koostui kvartsi-iskoksista, kvartsista valmistettuja esineitä löytyi 57 kpl. Keramiikka oli yleensä hyvin haurasta ja enimmäkseen koristeetonta. Koostumuksensa, kuoppa- ja viivakoristelun ja tasapohjaisuutensa kuten löytökorkeutensa perusteella keramiikkatyyppi määriteltiin Kiukaisten keramiikaksi. Löytöjen ja ajoitustensa puolesta kohde muistuttaa suuresti aiemmin tutkittuja Kraakanmäki 1 ja 2 kivikautisia asuinpaikkoja.
Kaivauksissa ei tullut esiin lainkaan rakenteita, kuten liesikiveyksiä. Myöskään mitään merkkejä asumuksen pohjista ei havaittu eikä asumusten sijainnista saatu viitteitä löytöjen levinnästäkään. Havaitut likamaakerrokset olivat heikkoja punertavan tai harmaansävyisiä.
Havainnot viittaavat siihen, että alue on ollut rantavoimien kulutuksen alaisena, kuten aiemmissakin Kraakanmäen tutkimuksissa on epäilty. Ilmiö selittynee sillä, että asuinpaikka on ollut rannan lähellä ja alavalla alueella, jolloin tuulen johdosta tapahtuvat merenpinnan vaihtelut voivat olla hyvinkin suuria.

Talvikylä (Asuinpaikat)
Esihistoriallinen; Alueelta on otettu hiekkaa, missä yhteydessä löytyi liesi. Kaivettaessa se todettiin kuoppaliedeksi, mutta mitään esinelöytöjä ei tehty. Ajoituksestakaan ei ole tietoa. Lapissa kerrottiin, että paikalla olisi ollut useampiakin liesiä, joista vain em. olisi säilynyt. Vuoden 2002 inventoinnissa paikalle kaivettiin 21 koekuoppaa, joista ei paljastunut mitään esihistorialliseen aikaan viittaavaa.
Koekuopituspaikalta noin 360 metriä pohjoiseen on tien pohjoispuolella pellon reunassa olevassa metsässä kivikasoja, todennäköisesti peltoraunioita. Myös koekuopituspaikalta noin 180 metriä läntisluoteiseen on metsässä pellon reunassa peltoraunio ja kiviaita.

Pelkki (Kivirakenteet)
Esihistoriallinen; Sievarin talon pohjoispuolella kohoavalla mäellä on neljä matalaa röykkiötä. Maasto on kivikkoista ja metsänkäsittelyn jäljiltä vaikeasti havainnoitavaa. Ajourat ja pystyyn nousseet juurakot hankaloittivat kohteiden määrittelyä. Röykkiöiden kuvaukset alakohteissa.

Panelia Junnila (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Matalalla moreenimäellä 630 m Panelian asemalta länsilounaaseen on ollut hiidenkiuas. Alfred Hackman tutki röykkiön vuonna 1924, sen ollessa jo osittain tuhoutunut. Röykkiön läpimitta oli n. 13 m ja korkeus n. 2 m. Siinä oli kaksi sisäkehää, joista sisempi oli kylmämuurattu laakakivistä. Kaivauslöytöinä saatiin 353 g palanutta ihmisluuta, koristelematon saviastianpala ja mahdollinen kvartsi-iskos.

Uusi-Heiska (Hautapaikat)
Pronssikautinen; Noin 80 m Vähä-Jaakkolantien ja Asematien risteyksestä lounaaseen on n. 90 m pitkä ja 20 m leveä kallioharjanne, jonka laella on sijainnut vierekkäin kaksi röykkiötä. Kyseiset röykkiöt tutkittiin vuonna 1889, jolloin ne oli jo osittain tuhottu. Röykkiöistä suuremman ja pohjoisemman kooksi läpimitaksi raportoitiin 7 m, toista kuvattiin hieman pienemmäksi. Suuremmasta röykkiöstä paljastui 3,70 x 90 x 50 cm kokoinen paasiarkku. Pienemmästä röykkiöstä ei paljastunut mitään rakenteita eikä kummastakaan saatu löytöjä.

Korpiniemi (1000095203) (Työ- ja valmistuspaikat)
Historiallinen; Tervahauta on merkitty Maanmittauslaitoksen peruskarttaan ja se on havaittavissa myös laserkeilausaineistosta. Kohdetta ei ole tarkistettu maastossa.